GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים בלומנבלט: ייתכן שהדבר יארך שש שנים, או שנתיים.
חיים בלומנבלט: בפרק הזמן הזה חיילים של הצבא עלולים להיחשף לסכנה – ולכן אני חוזר לאחריות שלי כמפקד בצבא לעשות הכול כדי לברר אם החיילים בסיכון.
משה בורוכוב: יחד עם זאת אנחנו שותפים לעמדת כל הגופים הירוקים שהאזור נמצא בסכנה.
משה בורוכוב: בהחלט קיימת סכנה ממשית באזור רמת חובב, באתר הפסולת הרעילה שמתנהל היום על-ידי חברה לאיכות הסביבה ולמעשה אינו מתנהל כראוי.
משה בורוכוב: המשרפה אינה שורפת את מה שהיא צריכה לשרוף.
משה בורוכוב: היא לא עומדת בכמויות.
משה בורוכוב: ולעומת זאת מאפשרים לאתר להתרחב לעוד תחום מסוים.
משה בורוכוב: גם אם המועצה ברמת חובב רוצה להוציא צו הפסקת עבודה לאתר הפסולת היא אינה יכולה לעשות זאת.
משה בורוכוב: הרבה יותר מקובל והרבה פחות מסוכן להעביר את השטח הזה למועצת רמת הנגב.
משה בורוכוב: כך אנחנו מסכנים גם את הצבא וגם את כל המקומות מסביב.
משה בורוכוב: שמעתי על הדרישה שיהיה נציג קבוע של המשרד לאיכות הסביבה במועצה התעשייתית.
משה בורוכוב: אני מברך על כך.
משה בורוכוב: אני משער שגם עיריית באר שבע תשמח אם היא, העיר הגדולה ביותר, תקבל עוד נציג ציבור אחד בהרכב המועצה.
משה בורוכוב: יחד עם זאת אני חייב לציין שבאופן קבוע משתתפים נציגים של המשרד איכות הסביבה בישיבות מועצה, ושיתוף הפעולה שלנו בזמן האחרון הוא מהטובים ביותר כולל כל מדגמי עשן הארובות וכדומה.
משה בורוכוב: אנחנו מרגישים שאנחנו פרטנרים.
בלהה גבעון: אני מלווה את רמת חובב מאז היווסדה.
בלהה גבעון: יש במדינה חוק שאוסר ניסויים בבני אדם.
בלהה גבעון: ברמת חובב משום מה החוק אינו תקף.
בלהה גבעון: עושים שם ניסויים בבני אדם זה עשרים שנה.
בלהה גבעון: בכל פעם יש שם ניסוי שנכשל, וכשהוא נכשל מי שסובל הם תמיד האנשים או מי התהום – וגם אז המשמעות היא סבל לאנשים.
בלהה גבעון: היום אי-אפשר לסבול עוד את המצב, גם משום שיש יותר תושבים בנגב וגם משום שהדור השני כבר מתחיל לסבול מהבעיות.
בלהה גבעון: מר ריפמן דיבר על הבעיה המהותית.
בלהה גבעון: הסימפטום הוא הניטור והסיבות לבעיה הן הגורם.
בלהה גבעון: המחלה היא בהרכב המועצה, בתפקוד המועצה ובדרכי הטיפול שהמועצה נוקטת.
בלהה גבעון: יש לתת ייצוג הולם יותר לתושבים במועצה.
בלהה גבעון: יש במועצה התעשייתית שלושה נציגים לרשויות הסובבות: נציג למועצת רמת הנגב, נציג לבאר שבע ונציג למועצה אזורית אשכול.
בלהה גבעון: מועצה אזורית אשכול נמצאת 30 קילומטר משם.
בלהה גבעון: בבאר שבע יש כ200,000- תושבים ולמועצת רמת הנגב, בכל הכבוד, יש רק 3,500 תושבים.
בלהה גבעון: צריך שתהיה פרופורצייה: שלפחות יהיו שני נציגים לבאר שבע ונציג אחד לרמת נגב.
בלהה גבעון: אין למשל נציג לאוכלוסייה הבדואית שנמצאת בפזורה מסביב וביישוב שגב שלום שנמצא שבעה קילומטרים משם.
בלהה גבעון: כל המבנה אינו לטובת התושבים.
הצינור לים: בכל פעם ממציאים את הגלגל מחדש.
הצינור לים: בכל פעם מגיעים לוועדות ודנים, וכלום לא קורה.
הצינור לים: הכלבים נובחים והשיירה עוברת.
הצינור לים: בכל פעם כולם עוסקים בנושא בשל אירוע כלשהו אך בסופו של דבר יש חזרה ליום-יום ואנחנו נשארים עם הגועל נפש, והוא רק הולך וגובר.
הצינור לים: יש סקרים שמעידים שאיכות מי התהום לא השתנתה, שזיהום האוויר מחמיר וכן הלאה.
הצינור לים: הגיעו שפכים עד נפש.
שלום גולדברגר: כמעט כמו גב' גבעון אני מלווה את הנושא מתחילתו, עוד בתפקידי הקודם לפני שהגעתי למשרד הבריאות.
שלום גולדברגר: לדעתי המצב היום טוב יותר מלפני עשרים או שלושים שנה.
שלום גולדברגר: רמת חובב נפתחה כפתרון לזיהומי מי התהום והאוויר והסביבה שהיו חמורים בהרבה ממה שנעשה היום.
שלום גולדברגר: בסך הכול יש התקדמות בטיפול במפגעים.
שלום גולדברגר: איננו נסוגים לאחור.
שלום גולדברגר: גם את זה צריך לומר לפעמים.
שלום גולדברגר: עם זאת המצב היום איננו כפי שהיינו רוצים שיהיה.
שלום גולדברגר: המטרה הראשונה הייתה להרחיק את המפעלים ממוקדי האוכלוסייה, וזה מה שנעשה מרגע שהקימו את רמת חובב.
שלום גולדברגר: המטרה השנייה הייתה לכלוא את הזיהומים בתוך רמת חובב ולא לאפשר זרימה לוואדי ולמי התהום ואחר כך את הים.
שלום גולדברגר: הפעולות הללו נעשו באמצעות פתרונות החירום – שהוגדרו כאן כניסויים בבני אדם.
שלום גולדברגר: היו חייבים לעבוד כך.
שלום גולדברגר: אין ספק שבשנה האחרונה יש בעיה שצריך לפתור.
שלום גולדברגר: לי אין תלונות למבנה הארגוני של המועצה התעשייתית רמת חובב כי משרד הבריאות מיוצג באופן מלא במועצה.
שלום גולדברגר: אני מקווה גם שהנציגה של משרד הבריאות עושה את עבודתה שם.
שלום גולדברגר: ככל הידוע לי היא עושה עבודה טובה בדאגה לבריאות התושבים.
משה גפני: אתה מופיע תמיד בתקשורת כשיש בעיה בריאותית.
משה גפני: בדקתם אם תושבי הסביבה חשופים לבעיה בריאותית?
שלום גולדברגר: הסקר בעיצומו, עדיין אין לי ממצאים שלו.
משה טייג: מר גולדברגר הוא היחיד שלא יודע על הממצאים.
משה טייג: הוא היחיד שלא קורא עיתונים.
משה טייג: הסקר אומר שהכול בסדר.
משה טייג: עשית בדיקה אחת, מר גולדברגר?
שלום גולדברגר: אינני יודע מתי יצא הסקר, הוא נעשה בפיקוח של רופאת המחוז בבאר שבע, שהיא חברת המועצה.
שלום גולדברגר: אני מקווה שמועד סיומו אינו רחוק.
שלום גולדברגר: אינני רוצה לתת תשובה שאינה מדויקת על כך.
משה גפני: מי אחראי מבחינת משרדי הממשלה על הרחבת אתר הפסולת הרעילה?
צבי כהן: קיבלנו בקשה בנושא זה לוועדה המקומית ברמת חובב.
מיקי הרן: האחראיים הם מוסדות התכנון.
מיקי הרן: יש צורך בדיון במועצה הארצית.
מיקי הרן: מדובר בהרחבה במיוחד לצורכי שדרוג האתר כדי שהוא יהפוך להיות אתר מודרני.
מיקי הרן: לא מדובר בהרחבה סתם.
מיקי הרן: זה לא שייך לדיון כלל.
מיקי הרן: התקבל לכך אישור ממועצות התכנון.
צבי כהן: חרף התנגדותנו.
שמואל ריפמן: העיסוק באתר הפסולת משמעו הטיית הדיון למקום הלא נכון.
מיקי הרן: אני מבקשת להגיב לדברים שנאמרו.
מיקי הרן: אנחנו איננו ממתינים, כפי שנאמר כאן.
מיקי הרן: בעיות הניטור או בעיות המועצה אינן קובעות כיצד אנו פועלים.
מיקי הרן: בעשר השנים האחרונות עסקנו בתחילת הדרך בסקרים כדי להבין את היקף הבעיה.
מיקי הרן: יש לפניי חוברת שבה סיכום נתוני ניטור האוויר שנעשה באזור.
מיקי הרן: יש להבין שהחומר שנפלט מהברכות (S2H) מסריח ובעייתי אך הוא אינה הבעיה.
מיקי הרן: הבעיה היא חומרים אחרים שנפלטים, וחומר זה מעיד שגם הם מתנדפים להם ומגיעים לאזור.
מיקי הרן: עסקנו גם בסקרים הידרו-גאולוגיים וגם בניטור אוויר בצורה מקיפה מאוד.
מיקי הרן: נוסף על הניטור הסביבתי אנו עוסקים כמובן גם בניטור מהמפעלים עצמם.
מיקי הרן: אנחנו הגוף היחיד שעוסק בכך.
מיקי הרן: המקור לבעיות של חומרים בסביבה הוא גם ברכות האידוי אך גם ארובות המפעלים, כמובן.
מיקי הרן: ערכנו בדיקות פתע בכל המפעלים.
מיקי הרן: נגד חמישה מפעלים שחרגו יש הליכים מנהליים.
מיקי הרן: מקרה אחד הגיע כבר להליכים משפטיים.
מיקי הרן: אם כן, אנחנו עוסקים בשני המקורות המרכזיים החשובים שגורמים לזיהום אוויר באזור.
משה גפני: מדוע המדינה צריכה להשקיע כל-כך הרבה כסף?
משה גפני: כל מפעל יכול לטפל בבעיה שלו, כמו שנאמר כאן.
מיקי הרן: אתייחס לכך, אך ראשית אני מבקשת לומר דבר מה על ההשקעה.
מיקי הרן: כל המקום כולו הוקם בחטא – אך לא מתוך כוונה רעה.
מיקי הרן: כשהדברים נעשו חשבו שהאדמה היא אדמת לס שאינה חדירה – והסתבר שזה נכון, אך נוצרים בה חריצים שמובילים את השפכים היישר אל מי התהום ועוד.
מיקי הרן: נעשו כמה טעויות עוד לפני שהמשרד לאיכות הסביבה היה משרד בפני עצמו.
מיקי הרן: יש שם בעיות כבדות.
מיקי הרן: הדבר הראשון שעשה המשרד לאיכות הסביבה היה להבין את הבעיה.
מיקי הרן: לפעמים מדובר במאה חומרים כימיים, שכל אחד מהם חורג רק במעט מהתקן, רק ברמת הריח.
מיקי הרן: לא תמיד אפשר היה למצוא אשמים – כי אם החומר עדיין מתחת לתקן הסביבתי, המצב בעייתי.
מיקי הרן: ראשית היה עלינו להבין מה המצב שם.
מיקי הרן: העסקנו את מיטב המוחות בארץ לצורך כך: מומחים מאוניברסיטאות, חוקרים, חברה גרמנית שביצעה סקר באתר הפסולת הרעילה באתר חובב – כי שם הייתה בעיה גדולה.
מיקי הרן: כתוצאה מכל הסקרים הבנו כיצד להתקדם.
המפעלים בשפכים: כלומר המשרד לאיכות הסביבה אינו קופא על השמרים, בין שיש נציג נוסף במועצה ובין שאין נציג כזה.
המפעלים בשפכים: העבודה שלנו נעשית כל הזמן.
המפעלים בשפכים: אי-אפשר לומר כמובן שהגענו לסוף הדרך.
המפעלים בשפכים: החומר שמתאדה בברכות האידוי (S2H) העלה את הנושא על סדר היום אבל הוא עצמו אינדיקציה לבעיה: פעילות בקטריאלית גדולה יותר.
המפעלים בשפכים: אך בעצם ברכות האידוי הן מתקן עצום לטיפול בשפכים:
המפעלים בשפכים: אם מגיעים לברכות שפכים שאינם מטופלים הן הופכות למתקן לטיפול בשפכים במקום המתקן לטיפול בשפכים שאמור היה לקום.
משה גפני: אילו היית במקומי, גב' הרן, מה היית עושה?
משה גפני: אני הרי עובד כאן בהתנדבות במשרד לאיכות הסביבה.
מיקי הרן: יש לנו היום המלצות של חברה גרמנית בנוגע לשדרוג אתר הפסולת הרעילה ברמת חובב.
מיקי הרן: ההמלצות כרוכות בהשקעה כספית.
מיקי הרן: אנחנו צריכים לקבל תמיכה רבה ככל האפשר בבקשתנו מהאוצר בנושא זה.
מיקי הרן: ברור שלא ניתן לעשות הכול בבת אחת, אלא הדברים ייעשו בשלבים.
מיקי הרן: לכן צריך מעקב של הוועדה, למשל, כדי לוודא איך הדברים מתקדמים.
מיקי הרן: מדובר בסכומים שאינם בתחום התקציב של המשרד לאיכות הסביבה.
מיקי הרן: בעניין המפעלים אנחנו עושים את העבודה שלנו.
מיקי הרן: הבעיה הנוספת היא ברכות האידוי.
משה גפני: למה הצבא עובד בנפרד?
משה גפני: האם אין בכך הבעת אי אמון?
מיקי הרן: ראשית הצבא לא היה יכול לעבוד אלמלא הפעילות שלנו בניטור.
מיקי הרן: הצבא לא היה יכול לעשות מאומה בלי הנציג שלנו בצוות שלו.
מיקי הרן: הצבא הוא עוד גורם בשטח.
מיקי הרן: יש עוד גורמים, כמו הקבוצה שחילקה לוועדה מסמך בתחילת הדיון.
מיקי הרן: זה לא דבר מדעי: אין כאן מספרים, תאריכים, אין כלום.
מיקי הרן: זה עוד משהו שנעשה במקביל ונובע מדאגתם של האנשים.
מיקי הרן: יש גורמים שאנחנו שותפים להם והם מדעיים יותר ויש גורמים שאנחנו לא שותפים להם והם פחות מדעיים.
מיקי הרן: בכל מקרה אלה עדויות על בעיה.
מיקי הרן: הצבא, בעקבות הקישון, מפחד שיתפסו אותו ודואג לאנשים שלו.
מיקי הרן: זה מצוין.
חיים בלומנבלט: הצבא דואג לאנשים שלו, הוא לא פוחד.
מיקי הרן: נשאלתי מדוע הצבא פועל כפי שהוא פועל.
מיקי הרן: הוא מבקש לראות מהי התמונה המדויקת לחשיפת האנשים שלו במקום ההוא.
מיקי הרן: אך מבחינת חשיפה יש עשרות נתונים.
מיקי הרן: גם המועצה התעשייתית שותפה לפעילות: היום אם מישהו מתלונן שהוא מריח משהו, ניגשים אליו, לוקחים דגימה כלשהי ובודקים אותה.
מיקי הרן: נניח שיוקמו תחנות ניטור – ישימו שם ניטור לחומר S2H?
מיקי הרן: מה זה ילמד?
מיקי הרן: ומה יהיה כשבעתיד תיפתר הבעיה של החומר הזה?
מיקי הרן: ניטור הוא נושא מקצועי מורכב.
משה גפני: אני מוטרד מהתנהגות הצבא במקרה זה.
משה גפני: בנחל הקישון שלחו חיילים לצלול והצבא חייב היה לבדוק אם המים אינם מסכנים את חייהם של החיילים.
משה גפני: אך בניגוד למקרה ההוא כאן מדובר בשהייה בלבד.
משה גפני: כל אזרח מסתובב במקום.
משה גפני: הצבא בעצם מביע אי אמון במשרדי הממשלה.
חיים בלומנבלט: זה לא נכון.
משה גפני: אל"מ בלומנטל אמר כאן שהוקמו ועדות משום שהוא איננו יכול לחכות שהדברים יתקדמו אחרת.
משה גפני: לא מדובר בצלילה, בפעולה שחייל עושה ואזרח אינו עושה.
משה גפני: אל"מ בלומנטל אמר שאי-אפשר שחיילים יהיו במחנה מנוס משום שאיכות הסביבה והמצב האקולוגי מסכנים את בריאותו.
מיקי הרן: הצבא יגלה שהחייל נשם S2H.
מיקי הרן: אנחנו יודעים זאת בלי הצבא.
מיקי הרן: הצבא פועל מסיבותיו הוא.
מיקי הרן: אני יכולה לומר ראשית שיש בעיה ברמת חובב.
מיקי הרן: לא מנסים להתעלם מזה.
מיקי הרן: שנית המשרד לאיכות הסביבה מטפל בה לא מהרגע שהתחילה בעיית ה-S2H אלא בחמש השנים האחרונות.
מיקי הרן: שלישית מבחינת הבעיות האקולוגיות במדינת ישראל הוגדר נושא זה כאחד הבעייתיים, נושא שצריך להידרש עליו.
מיקי הרן: כמו שנאמר קודם הגילוי מה נפלט עוזר לנתח ולגלות מהו מקור הריחות.
מיקי הרן: הרי המטרה היא לגלות מאין הם נובעים.
מיקי הרן: בסך הכול יש לנו תמונה די ברורה של כל אלה וגיבשנו מערכת החלטות.
מיקי הרן: המועצה, יחד עם המשרד לאיכות הסביבה, החליטה בדיוק מה ייעשה בטווח הקצר ומה ייעשה בטווח הארוך.
הצינור האגדי: כאן יהיה צורך לפעול בשלבים.
הצינור האגדי: כל מפעל יצטרך לטפל בשפכים שלו.
הצינור האגדי: המתקן הקיים לטיפול בשפכים יהיה מעין ליטוש לשפכים האחרים.
הצינור האגדי: אחר כך תגובש הצעה.
שלוש שאלות: שנית אם מה שעשה הצבא הוא אי אמון, גם אני נמצאת בעמדה הזאת.
שלוש שאלות: אני לא סומכת.
שלוש שאלות: הלוואי שהיינו מתקדמים בקצב העבודה שהצבא הגדיר לעצמו.
יוסי אריה: לפחות בשלוש השנים האחרונות שמה התעשייה הישראלית את נושא איכות הסביבה בראש סדר העדיפויות שלה.
יוסי אריה: יש לכך הרבה טעמים: טעמים מסחריים, טעמים של אכיפה – האכיפה לא קלה, הבנה שזה הצורך שהציבור רוצה.
יוסי אריה: התעשייה בכלל והתעשייה הכימית בפרט משקיעה כסף רב בנושא זה.
יוסי אריה: אנחנו נמצאים היום בפרשת דרכים.
יוסי אריה: כמו שאמרו מרבית הנוכחים קל לפקח על התעשייה הישראלית באמצעות תנאים נוספים לרישיון עסק, תנאים נוספים להיתר לרעלים וכדומה.
יוסי אריה: קשה מאוד להקים מערכות שנותנות פתרונות.
יוסי אריה: ההשקעה בכסף של הפעלים בבעיות שעלו הייתה גבוהה מאוד.
יוסי אריה: הסכומים גבוהים מאוד והם עומדים בהשוואה לכל מדינה אירופית אחרת.
יוסי אריה: המפעלים השקיעו 11 מיליון דולר בתכנון במתקן לטיהור שפכים, הם משלמים את הסכומים השוטפים להחזקת המפעל.
יוסי אריה: היום מבקשים לקדם חקיקה סביבתית ומערכתית שתקבע כיצד פועלים.
יוסי אריה: זה כמעט בלתי אפשרי במדינת ישראל של שנת 2000.
יוסי אריה: באירופה יש חקיקה סביבתית, ושם קל למנכ"לי אותם מפעלים לפעול.
יוסי אריה: אני שמח על דברי מר ריפמן בתחילת הישיבה.
יוסי אריה: הוא אמר שהנגב לא יוכל בלי התעשייה הכימית והתעשייה הכימית לא תוכל בלי הנגב.
יוסי אריה: יהיה צורך למצוא את הדרך הטובה ביותר לתושבים שתאפשר את החיים המשותפים הללו, כדי שיהיה אפשר להצמיח את הנגב.
חיים בלומנבלט: אני מבקש להגיב לכמה עניינים.
חיים בלומנבלט: ראשית אינני שמח לפרשנות שניתנה כאן למה שהצבא עושה ולטענה שהוא מביע אי אמון במשרדי הממשלה.
חיים בלומנבלט: גב' הרן אמרה נכון: הצבא עושה עבודת מטה.
חיים בלומנבלט: הוא איננו גוף מקצועי בתחום.
חיים בלומנבלט: הוא לא היה יכול לעשות שום דבר ממה שעשה בתחום זה בלי הירתמות מוחלטת של המשרד לאיכות הסביבה, משרד הפנים, משרד הבריאות.
חיים בלומנבלט: האנשים המקצועיים של המשרדים הם ראשי צוותי המשנה בסופו של דבר.
משה גפני: לא חשבנו אחרת.
משה גפני: הבנתי שהצבא אינו גוף מקצוע ושהוא איננו מעוניין להסתכן.
משה גפני: לכן הוא נעזר באנשי המקצוע של משרדי הממשלה השונים.
משה גפני: הממשלה הייתה צריכה לעשות זאת, היו צריכים לעשות זאת הגופים האזרחיים ולא הצבא.
משה גפני: אך הצבא עושה זאת מסיבה פשוטה: משום שהזמן דוחק לו.
משה גפני: זה העניין היחיד.
משה גפני: ודאי שהצבא נותן אמון מלא במשרדי הממשלה – הרי הוא משתמש באנשי המקצוע שלהם.
משה גפני: הבעיה הקטנה היחידה של הצבא הוא הזמן: הצבא אינו סומך על הקצב של משרדי הממשלה.
משה גפני: זאת הסיבה שהצבא פועל כך.
משה גפני: זאת הבעת אי אמון במשרדי הממשלה מבחינת גורם הזמן, ולא מבחינה מקצועית.
מיקי הרן: נציגינו נמצאים בצוותים.
מיקי הרן: אם כן את הזמן אנחנו קובעים.
חיים בלומנבלט: איננו יכולים לפעול בלי משרדי הממשלה.
חיים בלומנבלט: אינני מרוצה מהקצב.
חיים בלומנבלט: ייתכן שהוא מובנה בתהליך ובנושא, ולא אצליח לשפר את אותו – אבל בוודאי אנסה לשפר אותו.
חיים בלומנבלט: אנחנו מוטרדים מעניין מסוים; ייתכן שנטפל בו כנגזרת של מה שעושים בלאו הכי.
חיים בלומנבלט: בסופו של עניין אנחנו מוטרדים מהחיילים, גם אם הדבר נשמע אולי אגואיסטי.
חיים בלומנבלט: אם הכול היה טוב היינו צריכים לקבל מענה ממשרדי הממשלה בלחיצת כפתור.
חיים בלומנבלט: אגב, אינני חושב שמישהו בחדר חושב שהכול טוב.
חיים בלומנבלט: לכן ציר הזמן כאן חשוב מאוד.
משה טייג: 200,000 איש יכולים לעזוב את באר שבע?
משה טייג: אני מבקש להגיב ולומר את דעתי.
משה טייג: הרי כל הפונקציונרים מדברים.
משה טייג: אני מייצג 200,000 איש, ואסור לי לומר מילה?
משה טייג: כולם מקבלים משכורת, ואני לא מקבל שקל אחד.
משה טייג: האם המשרד לאיכות הסביבה אינו שותף לכל הבלגן?
משה גפני: אתן לאחרים לדבר.
משה גפני: מה שאמר נציג הצבא צריך להיות יותר חשוב לתושבי באר שבע מכל מה שידברו 200,000 התושבים.
חיים בלומנבלט: ביקשתי רק לומר שבצבא יש ממד נוסף שלא קיים במערכת האזרחית.
חיים בלומנבלט: הצבא מציב את החייל במקום מסוים ואולי מסכן אותו.
משה טייג: אני יו"ר ועדה ציבורית לאתר הפסולת הרעילה.
משה טייג: אני מלווה את הנושא שלושים שנה.
משה טייג: אינני יודע אם יו"ר הוועדה מודע לכובד הבעיה בדיוק.
משה טייג: אני אשם שרמת חובב צמחה כי אני אישית, ועוד כמה חברים בוועד השכונה, הגשנו בג"צ בשעתו.
משה טייג: רק בזכות זה קמה רמת חובב לצערנו.
משה טייג: המכתשים הזרימו את כל הביוב לתוך ואדי באר שבע.
משה טייג: לצערי המרחק בינינו, שמונה קילומטרים, אינו מספיק.
משה טייג: לכן זכותי להתייחס לכמה דברים.
משה טייג: ראשית כמו שאמר מר ריפמן חייבת לקום ועדת חקירה.
משה טייג: מה שקרה בקישון הוא כלום לעומת מה שמתרחש במשך שנים ברמת חובב.
משה טייג: בקישון נפגעו עשרות חיילים.
משה טייג: אך אנחנו נושמים S2H במשך 24 שעות במשך שלושה חודשים.
משה טייג: נכון, יאמרו שהחומר הוא מתחת לתקן המגביל, אבל יש חומרים שמצטברים.
משה טייג: רק היום קראנו ב"ידיעות אחרונות" שבחורה שעישנה תקבל 27 מיליון דולר.
משה טייג: אני מניח שהיא גם עשתה הפסקה בין הסיגריות.
משה טייג: אך כל תושבי הנגב, עד דימונה, נושמים במשך 24 שעות את כל מה שנפלט.
משה טייג: הם קולטים את החומרים במאה אחוז.
משה טייג: נוסף על כך כל מה שנפלט נופל על המרעה, פרות אוכלות זאת ואנחנו אוכלים את הבשר.
משה טייג: דיברו על הסקר האפידמיולוגי.
משה טייג: כבר ארבע שנים הוא נערך.
משה טייג: גם הוא לא יהיה אמתי כי הבדואים כבר ברחו או מתו.
משה טייג: רק אם נפתח את הרישומים על החולים בבית החולים סורוקה נדע את האמת.
משה טייג: כל מי שיש לו כסף בורח.
משה טייג: יום אחד נוסעים על הכביש ורואים שכל מחנה מנוס נעלם, אך האם אפשר להעביר 300,000 איש משם?
משה טייג: המצב היום חמור בהרבה ממה שתיאר מר גולדברגר.
משה טייג: לעולם לא היה שטח ענקי כזה שמתאדים ממנו כימיקלים בכל יום.
משה טייג: החומרים מצטברים ואת המחלות נראה בעוד עשר שנים.
משה טייג: צריך לפעול בדחיפות, להפסיק עם הסיפור ולהחזיר את הסוסים לאורווה.
משה טייג: בכל העולם המפעלים מטפלים בשפכים שלהם, והם מרוויחים.
משה טייג: המים יחזרו למפעל, חומרי הגלם יחזרו אליו.
משה טייג: לפני עשרים שנה ראש המועצה הציע לטפל בשפכים בתמורה לארנונה.
משה טייג: איזה חיידק יכול לפרק 14 תוצרים של מפעלים?
משה טייג: הייעוד של המכתשים והברום הוא לחסל חיידקים בעולם.
משה טייג: איפה יימצא חומר שיחסל אותם?
יהודה קולן: אני מהנדס כימאי.
יהודה קולן: אני מלווה את הנושא די הרבה זמן.
יהודה קולן: בעבר החליטו על ברכות אידוי עקב חוסר ידע.
יהודה קולן: צריכים לסגת מהרעיון הזה.
יהודה קולן: בשום מקרה אין לאפשר ברכות אידוי, גם אם השפכים יעברו טיפול טוב באופן תאורטי.
יהודה קולן: אי-אפשר לבטוח בתהליך כזה.
יהודה קולן: במקום זאת יש לדאוג שכל מפעל יטפל בשפכיו.
יהודה קולן: אם הוא איננו מסוגל לכך, אין לו זכות קיום שם.
יהודה קולן: אסור שיהיו ברכות אידוי.
מיקי הרן: הן גם בניגוד לחוק.
קריאה: במשך שלושים שנה לא היה חוק.
מיקי הרן: נכון.
מיקי הרן: הברכות לא הוקמו בניגוד לחוק.
מיקי הרן: החוק היה אחר כך.
יהודה קולן: גם על הניטור והבדיקות אי-אפשר לסמוך כל-כך.
יהודה קולן: הרָגָש הטוב יותר הוא האף.
יהודה קולן: המכשירים הטובים ביותר לא יגלו בכל מקרה את מה שהאף יכול לגלות.
יהודה קולן: לא תמיד נצליח שתהיה התאמה בין הבדיקות לבין מה שהאף מרגיש, והאף הוא הקובע.
שי גולומב: הבוקר הקמנו מיצג בכניסה למשכן, שהסיסמה שלו הייתה "להוציא את הפוליטיקה מרמת חובב".
שי גולומב: מועצת רמת חובב הוקמה מתוקף חוק שאחת המטרות שלו הייתה לטפל באיכות הסביבה.
שי גולומב: המועצה אינה מבצעת זאת.
שי גולומב: מדברים על פעילויות של המועצה, אך הדברים אינם נעשים.
שי גולומב: לדעתנו מתוקף המצב אין למועצה הזאת זכות קיום.
שי גולומב: יש לנו למעלה מ2,000- חתימות של תושבי באר שבע שקוראים לפרק את המועצה.
שי גולומב: למשרד לאיכות הסביבה יש אחריות למצב הזה במידה רבה.
שי גולומב: נכון, המשרד לאיכות הסביבה עושה ניטור – והניטור השתפר מאוד בשנים האחרונות.
שי גולומב: אך מה קורה מעבר לכך?
שי גולומב: הענישה והאכיפה כלפי המפעלים פתטית ממש.
שי גולומב: רק לאחרונה, אחרי לחץ גדול מאוד, נקנס אחד המפעלים ב6,000- ש"ח.
שי גולומב: זה סכום עלוב.
שי גולומב: האכיפה נמוכה מאוד.
שי גולומב: המועצה אינה מתפקדת, היא לא מבצעת את תפקידה.
אבי הלר: אני סגן ממונה על המחוז במשרד הפנים.
אבי הלר: אני מבקש להתייחס לטענות בדבר מבנה המועצה ותפקודה.
אבי הלר: המועצה הוקמה כדי לתת מענה מוניציפלי לטיפול ושירותים מוניציפליים של המפעלים – שהם ה"תושבים" של אותה המועצה.
אבי הלר: השרים שקבעו אז את מבנה המועצה קבעו את הנציגות של משרדי הממשלה בה.
אבי הלר: מי שהיו אז משרדי הממשלה המובילים היו משרד האוצר, משרד התעשייה והמסחר, משרד הבריאות ומשרד הפנים.
אבי הלר: גם ליישובים הסובבים את המועצה יש נציגות וכן יש נציגים של המפעלים.
אבי הלר: אפשר לבחון את הייצוג הזה.
אבי הלר: אחרי יותר מעשור שנים ולאור הממצאים בשטח יכולה להיות פנייה לשר, גם מוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בבקשה לבחון את הדבר מחדש ואולי להרכיב אחרת את המועצה.
אבי הלר: אך בעת ובעונה אחת לדעתי מי שינתח את תפקיד המועצה ייווכח שמסך כל תקציב התקבולים של המועצה, שכל כולו ממקורות עצמיים, כמעט 90% מושקעים למתן שירותים לאיכות סביבה לתושבי המועצה ולפתרון בעיות אקולוגיות.
אבי הלר: 23 מיליון ש"ח מתוך 30 מיליון ש"ח שהם תקציב המועצה הם לפרויקטים של טיפול.
עמוס גולדין: אני מתגורר בבאר שבע 31 שנים.
עמוס גולדין: אני מנהל את עמותת "מדעני הדרום".
עמוס גולדין: בשנים 1999-1998 היא הצליחה לערוך 30 בדיקות ניטור אוויר בשכונות שונות בבאר שבע.
עמוס גולדין: אני מוכן להראות לנציג הצבא מאילו חומרים מורכב האוויר שאנחנו נושמים.
עמוס גולדין: לנציג משרד הבריאות אני מבקש לומר שזו בושה אם משרד הבריאות אינו יודע את מה שיודעים התושבים.
עמוס גולדין: ראשית חלק מהחומרים רעילים אף שהם בריכוז נמוך מהסף שנקבע.
עמוס גולדין: איש אינו יכול לומר מה קורה לאדם שנושם במשך 50-40 שנה חומר רעיל בריכוז נמוך.
עמוס גולדין: הדברים מצטברים בגוף, הם לא יוצאים החוצה.
עמוס גולדין: הם גורמים גם למוטציות גנטיות.
עמוס גולדין: אחת ההוכחות לכך היא הבקטריה שנולדה לה ברמת חובב ובמשך שלושה חודשים לא מצליחים לחסל אותה.
עמוס גולדין: זה פשע אם משרד הבריאות אינו יודע איפה עומד הסקר האפידמיולוגי.
עמוס גולדין: אני יכול לומר שהסקר עומד להסתיים השנה.
עמוס גולדין: אוניברסיטת בן גוריון מכינה כעת את הדו"ח המסכם.
שלום גולדברגר: זה מה שאמרתי.
עמוס גולדין: מר גולדברגר לא אמר מתי יהיה סקר, והוא לא ידע מה המצב.
עמוס גולדין: הוא מממן את הסקר.
עמוס גולדין: זאת בושה.
עמוס גולדין: אם תחיה בבאר שבע, מר גולדברגר, תדע הרבה יותר.
עמוס גולדין: הסקר צריך להתפרסם, התושבים צריכים לקבל את התוצאות.
עמוס גולדין: 3,500 תושבים מבקשים להכריז על באר שבע אזור מצוקה אקולוגית.
עמוס גולדין: יש לי חתימות שלהם.
עמוס גולדין: אז יזרימו לשם משאבים טכנולוגיים, כספים ועוד.
מרים טירקל: אני חברת מועצת עיריית באר שבע ויו"ר הוועדה לאיכות הסביבה.
מרים טירקל: לבושתי אני מוכרחה לומר שמה ששמעתי מנציג צה"ל לא נעם לאזניי מסיבה פשוטה: היינו צריכים לדעת על הפעולה של צה"ל.
מרים טירקל: אני סגן אלוף במילואים ואולי הייתי רוצה להשתייך לצה"ל ולזכות בטיפולו.
מרים טירקל: כבר כחודש או חודשיים אני חושבת על בחינת הנושא מבחינה מקצועית ולדעתי היינו צריכים לשתף פעולה עם צה"ל.
משה גפני: לשם כך קיימת ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.
מרים טירקל: הבונוס הגדול של הוועדה הוא שיתוף הפעולה בין הוועדה לצה"ל וגורמים אחרים.
משה גפני: אולי הסיבה היא הבעיות בבאר שבע עצמה?
משה גפני: הרי יש בעיות של איכות סביבה גם בעיר.
משה גפני: הייתי תושב הנגב יותר מעשרים שנה.
משה גפני: רמת חובב היא המפלצת הגדולה שמעידה על כולם, אך גם בעיר עצמה יש בעיות.
מרים טירקל: אך אי-אפשר להשוות בין הדברים.
מרים טירקל: הכול יחסי בעולמנו.
מרים טירקל: על רמת חובב צריך לעשות פרפרזה על הפסוק ממלכים ב' פרק ג': הגיעה צחנה עד נפש וכוח אין לנשימה.
מרים טירקל: הדברים בלתי אפשריים.
מרים טירקל: חוזים שבעוד שנתיים וחצי המצב ישתפר, אך זה לא ייתכן.
מרים טירקל: יש בעיה פרקטית בנוגע לתחנות הניטור, היא עלתה בוועדה לביקורת המדינה: אין בבאר שבע תחנות ניטור משום שאין מי שיממן.
מרים טירקל: מצבה של עיריית באר שבע ידוע.
מרים טירקל: אינני יודעת מדוע המשרד לאיכות הסביבה אינו דואג לכך.
מיקי הרן: אנו עצמנו מקימים תחנות.
משה גפני: מדוע המשרד לאיכות הסביבה אינו מממן תחנת ניטור בבאר שבע?
מיקי הרן: אנחנו מממנים מחקרי ניטור כדי לגלות אל מי לפנות ולדרוש שהזיהום ייפסק.
מיקי הרן: בכל פעם שיש תלונה מקפיצים את הניידת שתבדוק.
מיקי הרן: זוהי פעולה של המועצה יחד עמנו.
מיקי הרן: בשטח המועצה יש שש תחנות ניטור.
מיקי הרן: בבאר שבע הקמנו תחנת ניטור תחבורתית, כי יש בכך היגיון.
מיקי הרן: אך מה נמדוד בבאר שבע מבחינת חומרים?
מיקי הרן: ניטור הוא עניין מורכב ומסובך.
מיקי הרן: נפלטים סוגים שונים של כימיקלים.
מיקי הרן: רוצים לדגום אותם מדי פעם ולנתח אותם.
מיקי הרן: חשוב בהרבה מבחינתנו למצוא את המקור לזיהום.
משה בורוכוב: דרשנו מהמשרד לאיכות הסביבה ניידת בתוך באר שבע כדי שהיא תוכל להגיע למקום האירוע במהירות.
משה בורוכוב: אני מקווה שיאשרו זאת.
מיקי הרן: המועצה הציעה להקים תחנות ניטור.
מרים טירקל: נעשו ניסויים לא מוצלחים, בהשקעה עצומה.
מרים טירקל: במתקן הביולוגי השקיעו 11 מיליון דולר והוא לא הצליח.
מרים טירקל: אנחנו לא המצאנו את הגלגל.
מרים טירקל: יש ודאי ניסיון בעולם ואפשר לנצל אותו.
מרים טירקל: בישיבה בוועדה לענייני ביקורת המדינה אמר מר זיו שנולדה בקטריה חדשה ומסתבר שזה לא כך.
מרים טירקל: האינפורמציה אינה נכונה.
שמואל ריפמן: גב' הרן, את העלית את עניין הצינור.
שמואל ריפמן: מישהו חשב לעומק מה המשמעות של הדברים?
מיקי הרן: ביקשתי שלא להתייחס לנושא כי זהו השלב האחרון.
משה גפני: גם אם יוחלט להקים צינור שיוביל שפכים לים התיכון הדבר ייתקע באמצע הדרך.
משה גפני: באמצע הדרך עובר החוק של חופי הים התיכון בקריאה שנייה ושלישית, ושם הדברים ייעצרו.
משה גפני: לכן למה לדבר על הדברים?
מיכאל נודלמן: הייתי יו"ר ועדה של ועדת הכספים ושל ועדת הפנים ואיכות הסביבה.
מיכאל נודלמן: עבדנו על רמת חובב שנה וחצי.
מיכאל נודלמן: התנגדתי למתקן לטיפול בשפכים.
מיכאל נודלמן: ידעתי שחומר ביולוגי לא יעבוד מול כל החומרים הכימיים.
מיכאל נודלמן: הוצעה תכנית לחמש שנים.
מיכאל נודלמן: אחר כך היו בחירות.
מיכאל נודלמן: אני לא רוצה לומר מי אשם, המשרד לאיכות הסביבה, משרד הפנים או גורמים אחרים.
מיכאל נודלמן: ראש המועצה מכהן בתפקידו רק ארבעה חודשים, והאחרים פועלים יותר זמן.
מיכאל נודלמן: בכל העולם יש חוק שהמפעלים מטהרים את השפכים שלהם.
מיכאל נודלמן: זה מה שצריך לעשות כאן.
מיכאל נודלמן: כל מפעל צריך להעביר תכנית כיצד בכוונתו לטהר את השפכים אצלו.
מיכאל נודלמן: מי שלא יכול – צריך לסגור את המפעל.
מיכאל נודלמן: אמרו שמייצרים חומר שרובו מגיע לחו"ל, ושמדובר בדולרים.
מיכאל נודלמן: אך אני לא מסכים שהדולרים יעמדו מול הבריאות של האנשים.
בעיות נוספות: בעניין ברכות האידוי, לדעתי במתקן לטיפול בשפכים אפשר להשתמש כדי לטפל במים שבברכות האידוי, ואחר כך ישתמשו במים במפעלים או בחקלאות.
בעיות נוספות: למה להזרים מים לים התיכון?
בעיות נוספות: בלי הטיפול הזה לא יהיה כלום.
בעיות נוספות: קודם היו דיבורים וגם עכשיו יש דיבורים.
בעיות נוספות: לדעתי הוועדה צריכה להקציב זמן ולראות אילו מפעלים יכולים להגיע להזרמה נקייה יותר בפרק הזמן הזה.
משה גפני: את ברכות האידוי צריך לסגור, נכון?
משה גפני: זה החוק?
מיקי הרן: עקרונית כן.
מיקי הרן: אך לא נכון שאי סגירתן היא עברה על החוק.
מיקי הרן: הברכות היו לפני שהחוק יצא, והחוק אינו פועל רטרואקטיבית.
משה גפני: אני מבקש לשאול את ראש המועצה או את מנכ"ל המועצה מהם החוזים המשפטיים שיש עם המפעלים?