GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אולי יסגרו את הכביש, ואז יהיה פקק בכלל - - - בוא נעזוב את זה שנייה.
דוד אמסלם: אבל זה ברור לך לחלוטין שאם יבואו לשם אלפי אנשים, ואין להם פתרון, אז תהיה מהומה קשה גם לאלה שרוצים לנסוע בכלל.
<שלמה רוזנשטיין: חד-משמעית.
דוד אמסלם: ולכן כאן אני חושב שצריך לתת את הדעת מה עושים.
דוד אמסלם: יכול להיות שצריך לווסת את האנשים לפני האוטובוסים, אני לא יודע, לפני הנקודה של העלייה, בגלל שאני מניח שחלק מהאנשים אולי לא ייתנו לאוטובוסים גם לנסוע.
דוד אמסלם: יגידו: אדוני, אם אני לא נוסע - - -
דוד אמסלם: שזה לא מדובר בבן אדם, מדובר בכמה מאות.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שאף אחד לא ייסע, ואתה יודע לאן הדברים האלה יכולים להוביל.
<דרור גנון: זה מה שהתרענו.
<שלמה רוזנשטיין: זה בדיוק תסריט האימה.
<שלמה רוזנשטיין: ולכן גם פנינו במכתבים של משרד התחבורה, גם למשטרה וגם לכל הגורמים שיודעים לתת את המענה בנושא הזה, התרענו מאותו רגע שנודע לנו על הזזת חופשת התלמידים והמחסור שיש לנו, כל התסריט הזה שאתה מציג עכשיו הוא התסריט שאנחנו מכירים כשיש מחסור באוטובוסים במוקדי יציאה המוניים של המגזר החרדי.
<שלמה רוזנשטיין: זה לא רק זה, יש פה פוטנציאל לפיצוץ לא קטן במוקדי היציאה.
דוד אמסלם: אז קודם כול, אני מבקש, אני כבר עכשיו נוגע בסיכום עצמו, אני רואה את זה כנקודה קריטית בנושא הזה.
דוד אמסלם: אני מבין שגם המשטרה לא יצרה את הבעיה.
דוד אמסלם: תבינו, לא הכול זה משטרה.
<דרור גנון: לא, המשטרה לא יצרה את זה.
דוד אמסלם: לא, זה שכתבנו מכתב למשטרה זה לא עושה את העסק הזה כאילו ישר המשטרה תביא מסוקים או אוטובוסים או שתתחיל לפזר את האנשים בגז מדמיע.
דוד אמסלם: הרי זה ברור שזה לא ככה.
<שלמה רוזנשטיין: לא, ביקשנו סיוע.
דוד אמסלם: אז לכן אתם צריכים לשבת.
דוד אמסלם: ולכן יש לי בעיה של כתובת.
דוד אמסלם: משרד הדתות – אני רואה אותו כ-pivot של כל העניין, כולל תחבורה, כולל הכול.
דוד אמסלם: הוא צריך לסנכרן את כל האירוע הזה מבחינתו, בגלל שכהגדרה זה אירוע יותר דתי.
דוד אמסלם: גם אני מניח שזה חלק מהתפקיד של משרד הדתות, אני מניח שהוא לא ירצה גם להתנער מזה.
דוד אמסלם: אז זו גולת הכותרת שלו, אחרת מה הוא יעשה?
דוד אמסלם: אז לכן אני חושב שהם צריכים לסגור את כל הפינות, גם עם משרד התחבורה, גם עם היועץ לנושא תחבורה, גם לעבור נקודה נקודה בארץ, גם לראות מה חוות הדעת של המשטרה.
דוד אמסלם: תשמע אותם, לספר להם גם מה הבעיה.
דוד אמסלם: זה לא אירוע משטרתי.
דוד אמסלם: חבר'ה, זה אירוע שהמשטרה צריכה לסייע בו, אבל בוודאי לא מגלגלים אליהם, כותבים אליהם מכתב ומהרגע הזה זה כבר הפך להיות בעיית משטרה.
דוד אמסלם: אנחנו לא בעסק, חבר'ה, משטרה – טפלו.
דוד אמסלם: יש פה הרבה מחשבה, כולל בבעיות מהסוג הזה.
דוד אמסלם: גם אם אין אוטובוסים בסוף אז צריכים לחשוב גם, כפי שאמרתי, איפה אנשים מתרכזים.
דוד אמסלם: גם מתחילות לעלות כבר שאלות אחרות: איך אתה מנתב את האנשים ככה שאתה מצמצם את הלחצים על נקודות היציאה, כי אתה יודע איך זה עובד, אנחנו יודעים פחות או יותר, ראינו פעם מה קורה כשפתאום באיזשהו מקום אחד באים כה אלפי איש.
דוד אמסלם: איך זה מתבצע, מה קורה שם, מה הדינמיקה שקורית.
דוד אמסלם: ולפעמים הדינמיקה הזאת מהר מאוד מאבדת שליטה, וכמה שוטרים שלא תשים שם זה לא יפתור את העניין.
דוד אמסלם: להיפך, אולי יחריף אותו לפעמים, מפני שהשוטרים ירצו לעשות סדר, והחבר'ה שמה מגיעים באלפים, כמו שאתה אומר, ואם 70,000 איש – אני רק חושב על המקום.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, בכל מקום, אפילו יש 5,000, נגיד שיש 12 מקומות יציאה או 14, ויש לך 3,000–4,000 שעומדים בחוץ ואין להם כרטיס, אז אתה יודע מה יקרה שם.
דוד אמסלם: אז לכן, קודם כול בנקודה הזאת, לדעתי אתם צריכים לשבת, גם כל המערכת שמנהלת את זה, שאני רואה את זה כמשרד הדתות, תגיד למנכ"ל שלך שאני רואה את זה שם, כדי לקיים ישיבה אתכם ביחד, למרות שהם לא כל כך בקיאים בנושא תחבורה אבל זו אחריות על שלהם, כדי להבין אתכם ביחד איך מצמצמים את הנזק הקיים כרגע, מעבר לזה שצריך לעשות מאמץ להביא עוד אוטובוסים, ואני מניח שזה אתם עושים בלי קשר למה שאני אומר.
<קריאה: - - - מאוד מאוד.
דוד אמסלם: אבל בלי קשר לזה אתם צריכים לחשוב מה עושים.
דוד אמסלם: יכול להיות שיהיה כדאי – טוב, אני לא נכנס, תשקלו את כל האופציות.
מנחם אליעזר מוזס: להביא אוטובוסים מירדן הצעתי.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא פוסל שום אופציה בשום נושא.
דוד אמסלם: אני לא מבין בתחבורה, אני לא נכנס כרגע בקטע הזה.
דוד אמסלם: אני באמת לא יודע, אבל אני רק יודע שכשאתה מוציא אוטובוס מבאר-שבע לשם, אז לוקח לו איזה 5-4 שעות להגיע, אבל אם אתה אומר לאנשים: אני אוסף אתכם רק מאיזו נקודה של חצי שעה הסעה, אז יש לך יותר אוטובוסים שיכולים לעשות נגלות, אבל אתם תחליטו על הנושא הזה, האם שייך להפעיל את רכבת ישראל בנושא הזה?
דוד אמסלם: יש למשרד התחבורה מערך כלים כדי להסיע אנשים, ולא רק באמצעות אוטובוסים.
<דרור גנון: זהו, שמערך הרכבות לא מגיע.
<דרור גנון: שנה הבאה, כשתחנת כרמיאל תיפתח, אז זה יהיה מוקד טוב לרכבת, כי השנה זה עוד לא רלוונטי.
<דרור גנון: אבל רק הערה קטנה למה שאמרת, ואמרתי קודם, ושוב אני חוזר: אני יודע שהאחריות של הוועדה היא לא משרד החינוך ולא חינוך, אבל כתוצאה מההחלטה יהיו עומסים הרבה יותר כבדים.
<דרור גנון: זאת אומרת שמי שנסע שנה שעברה, נגיד מירושלים, שלוש שעות וחצי למירון, השנה זה יגיע גם לארבע וארבע וחצי שעות.
<דרור גנון: זה יקטין לנו את הסבבים של האוטובוס, זה יגרום לאנשים להיות עצבניים הרבה יותר, זה יגרום לנהגים להיכנס לחריגה, לתקנה 168 ברמה הבטיחותית.
<דרור גנון: זה יוצר הרבה צרות.
<דרור גנון: חברים, ההחלטה מייצרת בעיה בטיחותית, בעיות של הסעה, בעיות של סדר ציבורי, חוסר שוויוניות וזמינות של אנשים להגיע לאתר.
<דרור גנון: מייצר הרבה צרות.
דוד אמסלם: דרור, אנחנו מבינים את המשמעות של ההחלטה ברמה התחבורתית.
<דרור גנון: אני רוצה לציין את הבעיות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מבין שה"פיק" של האירוע הוא בלילה, ב-24:00 בלילה, 01:00 בלילה.
<דרור גנון: כל יום ראשון.
<דרור גנון: ה"פיק" של האירוע הוא ביום ראשון בערב.
דוד אמסלם: אני מבין שה"פיק" של האירוע הוא במוצאי שבת, מתמשך לגבי כל הלילה עד תפילת השחרית.
דוד אמסלם: זה בהגעה.
דוד אמסלם: יש שני "פיקים" הרי, יש בהגעה - - -
<דרור גנון: יש הגעה גם ביום ראשון.
<דרור גנון: יש הגעה עד הצהריים ביום ראשון.
דוד אמסלם: יש הגעה גם במהלך השבוע הרגיל, בלי קשר לל"ג בעומר.
דוד אמסלם: אני רק מזהה כרגע מבחינתי את ה"פיקים" שאתה מדבר עליהם, שהם נכונים.
דוד אמסלם: אני מבין שבלילה לקראת חצות זה ה"פיק" המרכזי, בגלל שרוב האנשים שמגיעים, או חלק גדול, רוצים להשתתף גם בהדלקה עצמה.
<עמית קצין: יש הדלקות לאורך כל היום.
<דרור גנון: לא, זה לא ה"פיק".
<דרור גנון: ה"פיק" הגדול הוא - - -
<שלמה רוזנשטיין: יש 14 הדלקות.
<קריאה: 18.
<שלמה רוזנשטיין: 18.
דוד אמסלם: כן, אבל בטח לא ביום, לא בבוקר.
דוד אמסלם: אני מניח שהגדולים זה בלילה.
<קריאה: לא, יש גם ביום ראשון בערב.
<קריאה: "תולדות" זה של יום ראשון בערב, זה מכה של הדלקה.
<דרור גנון: דודי, בוא אסכם לך את זה.
<דרור גנון: יש את ההגעה המסיבית במוצאי שבת, וכל הלילה בין שבת לראשון.
דוד אמסלם: יפה, כל הלילה.
<דרור גנון: יום ראשון לקראת הצהריים יש הגעה.
<דרור גנון: ואז ה"פיק" האמיתי והפיזור האמיתי הוא ביום ראשון משעה 19:00–20:00 עד שעה 01:00 בלילה של יום ראשון, ששם אנחנו מפזרים כמות אדירה של אנשים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, יש שני "פיקים", יש בעצם שני אירועים כאן, בוא נגיד שני גלים.
דוד אמסלם: יש את הגל של ההגעה ויש את הפיזור.
דוד אמסלם: הבנתי ממך שהפיזור הוא קצת יותר מורכב.
דוד אמסלם: בגלל שבפיזור מההר אתה צריך לפזר - -
<דרור גנון: במכה אחת.
דוד אמסלם: - - במכה אחת גם את האנשים שבאים בכלי הרכב הפרטיים.
דוד אמסלם: בסדר, זה הבנו.
דוד אמסלם: עכשיו, אני כרגע מדבר על הגל של ההגעה.
דוד אמסלם: בהגעה בסוף יש לוחות זמנים.
דוד אמסלם: אם בן אדם מתכוון להגיע ב-24:00 בלילה להדלקה, אני לא יכול להביא אותו בסוף ביום ראשון אחרי צהריים ולהגיד לו: שמע, עכשיו הגענו.
דוד אמסלם: בפיזור זה פחות קריטי – אז הוא אחר הביתה שלוש שעות.
דוד אמסלם: אז הוא פחות לחוץ.
<דרור גנון: אני לא מסכים.
<דרור גנון: הפיזור - - -
<קריאה: הפיזור זה העקב אכילס.
<קריאה: אנשים כבר עייפים, יורדים, רוצים מהר הביתה.
<דרור גנון: הפיזור זה הבעיה הכי גדולה.
<דרור גנון: מה קורה, דודי?
<דרור גנון: אנשים נשארים בהר כל הלילה, הם מטיילים מטיילים, ואז הם מחליטים שהם רוצים ללכת והם רוצים ללכת באותו רגע.
<דרור גנון: אתה פשוט לא מבין.
<דרור גנון: עכשיו, מה קורה?
<דרור גנון: הם פורצים לנו את הגדרות.
<דרור גנון: ואז אנחנו מפעילים פרשים, ואז נהיה בלגן אחד גדול.
דוד אמסלם: חכה חכה, עוד אל תפעיל את האמצעים הכבדים.
דוד אמסלם: חכה, עוד מעט נשאל את המשטרה לגבי הפרשים.
<דרור גנון: אני לא מפעיל כלום, אני מספר מה קורה.
מנחם אליעזר מוזס: זה היה ב-2014.
דוד אמסלם: יכול להיות שנסיע את האנשים עם הפרשים ונגמור את העניין.
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר לגבי הנושא של ההסעות.
דוד אמסלם: באמת, לאה, צריך לדבר גם עם מנכ"ל משרד הדתות, שייכנס באמת לישיבה דחופה גם עם משרד התחבורה בוודאי, עם משטרת ישראל, אני חושב שאלה הגורמים המרכזיים, כדי לבדוק בעיקר בנקודות היציאה כרגע, אני מדבר כרגע מבחינת נקודות האיסוף, וגם איך מפזרים את האנשים, כפוף לזה שיש חוסר וכך שיהיו לחצים על הקופות, מה שנקרא 70,000 איש, אני מניח שהם יהיו ואין להם כרטיסים.
דוד אמסלם: חלק קטן מהם יגיע, אבל רובם יישארו בנקודות האיסוף מתוסכלים.
דוד אמסלם: אבל אתם תצטרכו לתת מחשבה, כפוף כרגע לאילוץ הזה, איך האירוע הזה מתגלגל, בגלל שאמרתי: צריך לחשוב בדיוק לכל נושא ונושא, איך מפרקים אותו ואיך מצמצמים את הנזק בהיבט הזה של ההסעות.
דוד אמסלם: שלמה, אתה רוצה להגיד עוד משהו לגבי הנושא הזה של ההסעות?
דוד אמסלם: כרגע אני בקטע רק של ההגעה.
<שלמה רוזנשטיין: בכוונה, כי מבחינתנו זה גם ההגעה, הסיפור של תשתיות תומכות תח"צ באזור של ההר הוא דרמטי.
<שלמה רוזנשטיין: ואני חושב שהאתגר של המדינה זה לראות איך באזור ההר, מבחינת תשתיות תח"צ - - -
דוד אמסלם: עכשיו אגיע לזה.
דוד אמסלם: תתאר לנו.
דוד אמסלם: רציתי להיכנס לזה עכשיו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, יש לנו את הסיפור עד שמגיעים.
דוד אמסלם: אז אמרנו שאנחנו צריכים כמה אלפי אוטובוסים – זה אלפים?
דוד אמסלם: כן, חסר לנו כ-600 אוטובוסים נכון לעכשיו, והגענו להר.
דוד אמסלם: עכשיו, ההר זה מקום קטן יחסית, מגיעים מכל מיני מקומות בסוף לאותה נקודה.
דוד אמסלם: איך לוגיסטית זה קורה?
דוד אמסלם: זאת אומרת, האוטובוס מגיע, מה עושה?
<שלמה רוזנשטיין: קורה ניסי ניסים מה שנקרא.
דוד אמסלם: אחרי שאמרנו תהילים?
<דרור גנון: יש מספר חניונים שפרוסים על ההר.
<דרור גנון: הם לא חניונים גדולים, אבל הם אמורים להחזיק את המחסניות של האוטובוסים.
<דרור גנון: וחלק מהאוטובוסים חוזר לקחת נגלות נוספות.
<דרור גנון: כמו שאמרת קודם, הבעיה האמיתית היא ב"פיק" שדיברת עליו.
דוד אמסלם: דרור, אני לא שם.
דוד אמסלם: דרור, רק שנייה, אני רוצה להבין, לא הייתי שם.
דוד אמסלם: אני מבין שיש חניון פריקה, אנשים יורדים ועולים לשאטלים מהנקודה להר?
דוד אמסלם: זה מה שקורה?
דוד אמסלם: או שאותו אוטובוס שמביא אותם, עולה להר, פורק יורד?
<שלמה רוזנשטיין: זה תלוי.
<שלמה רוזנשטיין: יש שלושה סוגי נסיעות.
<שלמה רוזנשטיין: נסיעה של קו שירות תחבורה ציבורית, שהגיע מרחבי הארץ, פורק בשער המושב.
דוד אמסלם: תחבורה ציבורית?
<שלמה רוזנשטיין: תחבורה ציבורית.
<שלמה רוזנשטיין: מבצע איזשהו מעגל, נכנס לתוך איזשהו שטח שהותר כטרמינל לצורך העניין.
<שלמה רוזנשטיין: הוא שטח קטן מדי, לא מוסדר, כל שנה מסדירים אותו, משקיעים מיליוני שקלים כל שנה כדי להסדיר אותו ומפרקים אותו, כי זה לא שטח שהופקע, כמו שהיה צריך לקרות כבר בשנת ה-69 למדינת ישראל לטובת חניון, אלא משטחים שם איזשהו שטח חקלאים, חונים את האוטובוסים, שמים "מיניגארדים", שמים גדרות, שמים שילוטים, שמים את כל הדבר הזה משנה לשנה כל פעם מחדש.
<שלמה רוזנשטיין: האוטובוסים נכנסים, שמה הם ממתינים לנוסעים.
<שלמה רוזנשטיין: כשהנוסעים יורדים מההר לא קולטים אותם על גדר המושב כמו שפרקו אותם, אלא קולטים אותם באותו טרמינל, כאשר הם חוצים את כביש 866 באמצעות מנהרה שהוקמה, וגשר עילי שמוקם גם כן, שאלה שתי החציות שבשנים האחרונות נוצרו, ומגיעים לאותו טרמינל.
<שלמה רוזנשטיין: יש מחסניות רזרבה של אוטובוסים שנמצאות בעוד שטח מסוים שנמצא על ציר 89.
<שלמה רוזנשטיין: זו התחבורה הציבורית.
<שלמה רוזנשטיין: התחבורה של האוטובוסים הפרטיים, שאינם תחבורה ציבורית - - -
דוד אמסלם: אני מבין שזה רוב האוטובוסים.
<שלמה רוזנשטיין: זה מחצית.
<שלמה רוזנשטיין: מחצית מהשירות מתבצע בקווי השירות, כ-110,000 נוסעים.
<שלמה רוזנשטיין: 110,000 נוסעים נוספים נוסעים בשני אמצעים.
דוד אמסלם: כשאתה מדבר אתי על קווי שירות אתה מתכוון שנניח אני עכשיו רוצה לנסוע מירושלים, אני בא ל"אגד", עולה, ישר למירון יש אוטובוס?
<שלמה רוזנשטיין: כן, כן.
דוד אמסלם: באותו יום ספיישל?
<שלמה רוזנשטיין: בהזמנת מקומות מראש.
<שלמה רוזנשטיין: כמו קווי אילת, אתה צריך להזמין כרטיס ואתה מגיע.
<שלמה רוזנשטיין: אם הזמנת, שווה לכל אזרח, כל אזרח במדינה, מכל אחד מ-30 היעדים שאנחנו מפעילים קווי שירות, יכול להזמין כרטיס ולנסוע.
<שלמה רוזנשטיין: כל אחד.
<שלמה רוזנשטיין: יש אוטובוסים שמגיעים באופן פרטי, שזה או חברת "הופמן" - - -
<שלמה רוזנשטיין: הם מגיעים לעין הוזים ופרוד.
<שלמה רוזנשטיין: מעין הוזים ופרוד אנחנו מביאים אותם בשאטלים חינם.
דוד אמסלם: הם פורקים שם?
<שלמה רוזנשטיין: פורקים שם.
דוד אמסלם: ואתם לוקחים את האנשים להר בשאטלים?
<שלמה רוזנשטיין: כן.
<שלמה רוזנשטיין: אותו דבר, על גדר המושב אנחנו פורקים אותם, וקולטים אותם גם על גדר המושב בשני השאטלים האלה.
<שלמה רוזנשטיין: המעגל השלישי הוא אלה שהגיעו בכלי רכב פרטיים.
<שלמה רוזנשטיין: הם חונים בחצור, צבעון, כרמיאל.
<שלמה רוזנשטיין: גם אותם אנחנו מביאים באמצעות קווים שלנו, אבל לא חינם, אלא קווי שירות – 8 שקלים או 10 שקלים, תלוי מה המרחק של אותו חניון.
<שלמה רוזנשטיין: גם אנחנו מביאים אותם להר, פורקים אותם על גדר המושב, וקולטים אותם משני טרמינלים נוספים.
<שלמה רוזנשטיין: עכשיו, מדי שנה, הסיפור הזה שנקרא להשיג עוד חתיכת אדמה בשביל טרמינל כזה או אחר זה האתגר הגדול.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הבעיה כרגע, אני מבין שזה בטרמינלים בתחתית ההר.
<שלמה רוזנשטיין: תאי שטח.
דוד אמסלם: אני מבין שיש דרך גישה אחת להר.
דוד אמסלם: עכשיו, האוטובוסים עולים-יורדים.
<קריאה: לא, האוטובוסים לא עולים - - -
<שלמה רוזנשטיין: לא להר.
דוד אמסלם: אבל איך הם מעלים את האנשים – בשאטלים?
<קריאה: ברגל.
דוד אמסלם: אה, ברגל?
<שלמה רוזנשטיין: לא, השאטלים בתחתית ההר.
<שלמה רוזנשטיין: העלייה בהר עצמו היא רגלית.
דוד אמסלם: עכשיו, אתה אומר: בעצם החניונים מסביב לא מספיקים כרגע לכל ההתארגנות הזאת.
<שלמה רוזנשטיין: לא מספיקים למחצית מהכמות שעולה לשם.
<שלמה רוזנשטיין: וכל שנה מחדש לוקחים, מגיעים למשאים ומתנים, חקלאים שמאפשרים בדרך כזו או אחרת, בלי לפרט הרבה - - -
דוד אמסלם: מי עושה איתם את המשאים ומתנים?
<שלמה רוזנשטיין: לא, המקומות הקדושים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, כל שנה הם אומרים לך: שמע, ארגנו עוד איזה כמה דונם?
<שלמה רוזנשטיין: יש איקס תשתית, כן.
דוד אמסלם: והם מארגנים את התשתית?
דוד אמסלם: עכשיו, אתה אומר שהתשתית לא מספיקה ל-50%?
<שלמה רוזנשטיין: נכון.
<שלמה רוזנשטיין: מה שקורה זה גם שם בהר זה דחס ולחץ, ושיטות שיצרנו עם השנים במחסנית שמזינה מחסנית שמזינה רציפים, כדי שבסופו של דבר המתפלל שעלה להר ויצא לפני 10 או 12 שעות מהבית שלו, הוא מותש, הוא שפוך, הוא הרוג, הוא מחוסל, הוא צריך כיסא לשבת עליו.
דוד אמסלם: אתה אומר:
דוד אמסלם: הוא צריך להתפלל טוב רק שהוא הגיע חי למקום הזה ככה.
<שלמה רוזנשטיין: בדיוק.
<שלמה רוזנשטיין: הפסיכולוגיה של האנשים שירדו מלמעלה, זה בן אדם שהגיע כבר לאפיסת כוחות.
<שלמה רוזנשטיין: יש לו ילדים, הוא התפלל, עמד על הרגליים, אכל, הכנסת אורחים, קוגל, טשולנט, הכול טוב, שתה "ח"י רוטל".
<שלמה רוזנשטיין: עכשיו הוא מחוסל, הוא יורד למטה, אנחנו צריכים לתת לו כיסא לשבת.
דוד אמסלם: אחרי זה אשאל אותך מה זה "ח"י רוטל" אבל - - -
<שלמה רוזנשטיין: הוא צריך כיסא לשבת, הוא צריך אוטובוס.
<שלמה רוזנשטיין: ולכן אנחנו רוצים לייצר מצב שבו האוטובוס ממתין לנוסע ולא הנוסע ממתין לאוטובוס.
<שלמה רוזנשטיין: אז יצרנו איזושהי שיטה, בעקבות אותה מצוקה תשתיתית שיש במקום, איך מזינים את הרציפים.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אני מבין שכל שנה האירוע הזה מפתיע אותנו, אנחנו לא יודעים.
<שלמה רוזנשטיין: לא יודעים.
דוד אמסלם: ופתאום שבוע לפני ל"ג בעומר, פתאום אנחנו נזכרים שיש ל"ג בעומר.
מנחם אליעזר מוזס: לא אצלי.
<שלמה רוזנשטיין: אנחנו עשרה חודשים עובדים על האירוע.
דוד אמסלם: אז למה צריכה להיות בעיה בנושא הזה של הטרמינלים?
<שלמה רוזנשטיין: צריך לייצר תב"ע בכל האזור הזה.
<שלמה רוזנשטיין: לעניות דעתי, אני לא מבין לגמרי בתחום הזה, לכל חקלאי שיש לו שטח שהוא זורע או לא זורע מתחת ההר, זה לא משנה – יש לך פה 2 דונם?
<שלמה רוזנשטיין: קח 40 דונם בהר ממול, את ה-2 דונם האלה, אנחנו צריכים אותם, מה לעשות.
<שלמה רוזנשטיין: מה שהיה לפני 69 שנה, כשקיבלת מקק"ל, מרשות מקרקעי ישראל את הקרקע הזאת, בשביל לשתול שמה תפוזים, קלמנטינות או שזיפים, עכשיו קח במקום ה-2 דונם האלה 19 דונם ממול, תן לנו את המקום הזה.
דוד אמסלם: הבנתי, שלמה, הבנתי.
מנחם אליעזר מוזס: תיתן לו מגרש על שפת הכינרת שיבנה מלון.
דוד אמסלם: הבנתי, הבנתי, הבנתי את זה.
דוד אמסלם: עכשיו, שלמה, רק אני רוצה לשאול אותך עוד שאלה אחת נוספת:
דוד אמסלם: כל שנה הרי אני מניח שיש איזשהו גידול במבקרים בגלל שיש גידול באוכלוסייה, האם התשתיות האלה הן תשתיות שכבר בשנים האחרונות הן די קבועות, או שהן הולכות וגדלות?
<שלמה רוזנשטיין: הן די קבועות.
<שלמה רוזנשטיין: השנה ניסינו לייצר איזשהו טרמינל נוסף, איזשהו מקום נוסף שבו נקלוט את הנוסעים, שלא השתמשנו בו לטובת תחבורה ציבורית, השתמשו בו רק לטובת אוטובוסים פרטיים, וזה היה נותן לנו הרבה אור, אבל כרגע יש שמה איזושהי תקלה שאנחנו מקווים שנפתור אותה.
<שלמה רוזנשטיין: למעט אותו שטח נוסף, שאותר השנה על ידי המקומות הקדושים, ששוב כרגע הוא לא קיים, אז אין לנו שטחים חדשים וזה מקשה מאוד על הפעילות.
דוד אמסלם: טוב, בוא נעבור שנייה לגבי הנושא של שאר התשתיות שמעניינות אותי, מבחינת מים, שירותים וכו'.
דוד אמסלם: תראה, בתחבורה אני שומע שיש בעיה מאוד קשה, לא רק בנושא של האוטובוסים.
דוד אמסלם: יש אוטובוסים, הם תמיד מעדיפים להסיע את האנשים לחופשות באופן טבעי.
דוד אמסלם: אני חושב שהמשק צריך להתארגן גם ל"פיקים" שהוא עובד, אני מניח שחוץ מל"ג בעומר יש עוד כמה - - - במדינה.
דוד אמסלם: בוא נשים שנייה את זה בצד.
דוד אמסלם: ולגבי הנקודה הזאת, כבר בסיכום גם אני מבקש מה לעשות, איזה דיון.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של התשתיות, מבחינת החניונים, זה דבר שלא קשור, זה דבר שחוזר על עצמו כל שנה בשנה.
דוד אמסלם: אני מניח שצריך לתת על זה את הדעת משני היבטים.
דוד אמסלם: אתה יודע, שמה דרך אגב אני רואה את הסיפור.
דוד אמסלם: הבטיחות בסופו של דבר זה לא רק הסיפור של הכבישים והפקקים, זה פחות מטריד אותי.
דוד אמסלם: כשמתרכזים הרבה אנשים במקום מסוים ואין תשתית לרכז אותם שמה, בדרך כלל יש סכנה, או עתידה להיות סכנה מאוד גדולה גם לבטיחות האמיתית שלהם.
דוד אמסלם: מה עוד שהם מגיעים לשם, כפי שתיאר שלמה, מאוד עייפים וגם קצת עצבניים.
דוד אמסלם: אבל למה אתם לא עושים אישור תוכנית לגבי הנושא של החניונים?
דוד אמסלם: אני מספר לכם, גם שנה הבאה יהיה אותו דבר.
דוד אמסלם: עכשיו, יש פעמיים: פעם אחת אתם זורקים כסף טוב אחרי כסף רע.
דוד אמסלם: אם זה גם שנה הבאה יהיה, אז אין טעם לשים דברים ולפרק אותם אחרי עשר דקות.
דוד אמסלם: צריך לעשות אולי חשיבה איך אתם מטפלים בנושא הזה באופן קבוע, הרי זה יחזור על עצמו גם שנה הבאה.
דוד אמסלם: דרך אגב, וגם עוד שנתיים.
<עמית קצין: אז אמרתי בתחילת הדברים שלי קודם שהיה שיח, הוא לא היה רלוונטי כבר להילולה הנוכחית.
דוד אמסלם: בגלל שהתעוררתם מאוחר.
<עמית קצין: לא.
<עמית קצין: אל"ף, מבחינת לוחות הזמנים, זה לא משהו שחונה אצלנו.
<עמית קצין: עוד פעם, כל הנושא של הפקעות, של קרקעות, זה לא משהו ששייך - - -
דוד אמסלם: אני רגיל לשמוע את זה, בסדר.
דוד אמסלם: בגלל זה רציתי לשמוע את המנכ"ל שלך יושב פה.
מנחם אליעזר מוזס: דיברנו בשנה שעברה על זה גם.
<קריאה: הם דרשו פה שנה שעברה את זה.
דוד אמסלם: יבקשו את זה גם שנה הבאה.
<קריאה: לא, שנה שעברה הם דרשו לשנה הזאת.
דוד אמסלם: שנה הבאה הם גם יבקשו.
<קריאה: אבל משרד התחבורה לא נתן להם.
דוד אמסלם: שנה הבאה יהיה השיח הזה אותו דבר.
דוד אמסלם: אם אהיה פה, אתה תראה אותו שיח.
דוד אמסלם: בגלל שמפתיע אותם כל פעם מחדש ל"ג בעומר, שבוע לפני הם רוצים לייצר תב"ע בשבוע.
דוד אמסלם: וזה לא עובד.
דוד אמסלם: אז לכן חשבתי שהמנכ"ל צריך להיות כאן, לא שאני מזלזל בך חס ושלום, אבל בסופו של דבר השר צריך להיות כאן והמנכ"ל למגה מאירוע מהסוג הזה, שחונה אצלכם במשרד.
מנחם אליעזר מוזס: אתה היועץ המשפטי?
<קריאה: הוא מיני מנכ"ל שמה.
דוד אמסלם: טוב, אז הבנו שיש בעיה – לגבי נושא המים והשירותים.
<עמית קצין: רק אעיר עוד הערה: גם אפילו התאורה - - -
דוד אמסלם: יש לכם פריסת תאורה?
<עמית קצין: הגדלנו את עמודי התאורה בהתאם לדרישות המשטרה.
דוד אמסלם: זו תאורה זמנית?
<עמית קצין: תאורה זמנית.
<עמית קצין: בחניונים עצמם תאורה זמנית.
<עמית קצין: אבל יש למשל תאורה שבדרך כלל הייתה זמנית והפכה להיות תאורת קבע, זו תאורה מצבעון עד כביש 89, עד כמעט למושב שמה, עד לכיכר, לצומת מירון.
<עמית קצין: ושמה יש גם בצד שביל להולכי רגל, שיוכלו ללכת ולא ייפגעו על ידי מכוניות וכו'.
<עמית קצין: אז במסגרת תשתיות הקבע זה דבר שנעשה, כל שנה גם כן הוצאו שם הרבה כספים על התאורה הזמנית, השנה יש שם תאורת קבע.
<עמית קצין: בחניונים עצמם גם כן יש שירותים, עמדות שתייה.
<עמית קצין: גם בחניוני הדרך, במגידו, יש חניון המתנה וכו'.
<עמית קצין: זאת אומרת, נערכים גם שמה, מבחינת לתת את האמצעים - - -
דוד אמסלם: יש לכם מספיק או שאתם נסמכים על אותם שירותים כל שנה - - -
מנחם אליעזר מוזס: - - - לעמוד בתור לקבל איזה שירותים.
דוד אמסלם: תראה, הסעה, אם הוא לא הגיע – הוא לא הגיע.
דוד אמסלם: שירותים – יכול להיות שתשימו שני תאים ותגידו: הכול בסדר.
<עמית קצין: אני לא יכול להגיד לך כמה שמו שם - - -
מנחם אליעזר מוזס: אני יכול להגיד לך שצריכים לעמוד חצי שעה בתור כדי להיכנס לשירותים.
<עמית קצין: בסדר.
<עמית קצין: מצד שני, גם אי-אפשר לשים בכל – אני מעריך שהכמות ששמים שם - - -
מנחם אליעזר מוזס: הדבר המינימלי שצריכים.
<עמית קצין: אני לא יודע כמה - - -
דוד אמסלם: עמית, לא הבנת.
דוד אמסלם: תראה, לא אמרתי לך: תיתן לו סטייק.
דוד אמסלם: שירותים – בן אדם צריך שירותים.
דוד אמסלם: אז אתה אומר: מצד שני אי-אפשר לשים הרבה שירותים.
<עמית קצין: לא, אני אומר שוב: כדי לא לעמוד בתור, אפילו היום אתה הולך לרשות הטבע והגנים - - -
דוד אמסלם: חצי שעה?
<עמית קצין: אני לא מכיר את המספרים, אז אני לא יודע להתמודד עם הדבר הזה.
דוד אמסלם: הרי אני שואל אותך בגלל שמבחינתי אתה המפיק של האירוע, אין לי כתובת אחרת.
דוד אמסלם: אם השר שלך היה כאן הייתי שואל את דוד אזולאי: תגיד לי, מה אתה אומר.
דוד אמסלם: אני עם השר הייתי נכנס לרמה של שירותים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להגיד לכם שוועדת הפנים הולכת לעשות סיור בהר מירון לדעתי עוד חודש.
דוד אמסלם: לא נסענו בגלל ל"ג בעומר, אבל אכנס גם לסיפור הזה של התשתיות בל"ג בעומר.
<דרור גנון: תבוא בל"ג בעומר גם.
דוד אמסלם: אין לך אוטובוסים, איך נגיע?
דוד אמסלם: נעשה עוד לחץ?
דוד אמסלם: אבל בגדול כאן, אני מבקש מכם שתיכנסו לרזולוציה.
דוד אמסלם: גם אני לא מפיק, אבל קח כל מפיק רגיל, יגיד לך: ל-400,000 איש כמה שירותים צריך.
דוד אמסלם: אם זה ל-400 איש בפיזור – אז אני לא יודע.
דוד אמסלם: הוא יספר לך כמה נקודות מים צריך, אנשים גם צריכים לשתות שמה.
דוד אמסלם: אתה יודע, זה גם חם עכשיו, זה מתחיל בקיץ.
דוד אמסלם: אז בואו תעשו עבודה קצת יותר – אל תהיו חאפרים.
<עמית קצין: - - -
דוד אמסלם: לא, אם הרב מוזס אומר:
דוד אמסלם: חצי שעה בשירותים מחכים ותור של אנשים.
דוד אמסלם: ואני מניח, מי שמחכה חצי שעה, רק אלה שבסוף מחליטים להיכנס לשירותים.
דוד אמסלם: איפה אלה שלא – הוא אומר: מה, אחכה חצי שעה?
דוד אמסלם: הולך בצד.
דוד אמסלם: אני מניח שזה רוב האנשים.
דוד אמסלם: עכשיו, לגבי המים, יש לכם מספיק נקודות מים?
דוד אמסלם: תבדקו את זה גם.
דוד אמסלם: באמת, בסך הכול אתם מביאים לשם אנשים, אנחנו, המדינה מזמינה אותם לשם.
דוד אמסלם: הרי המדינה יכולה להגיד: שמעו, חבר'ה, אנחנו לא מכניסים כמות כזאת של אנשים למקום הזה.
דוד אמסלם: יש לנו 100,000 איש, ככה החלטנו.
דוד אמסלם: אבל once החלטתם כמדינה להביא 400,000 איש – תדאגו להם.
דוד אמסלם: זה לא יכול להיות שזה מתנהל ככה.
דוד אמסלם: אני גם קצת ככה בבטן מרגיש לא טוב עם זה.
דוד אמסלם: אנחנו בכל מקרה לא בשנות ה-60 ולא בשנות ה-70.
דוד אמסלם: אנחנו קצת יותר מתקדמים, אנחנו מדינה שיודעת לארגן אירועים, יודעת לארגן מגה אירועים אפילו.
דוד אמסלם: אז אין שום סיבה שקצת מחשבה וכו', ועוד כמה לירות, ופותרים את העניין.
דוד אמסלם: דרך אגב, אוכל יש שמה?
<עמית קצין: יש את כל הכנסות האורחים.
<שלמה רוזנשטיין: יש "ח"י רוטל".
דוד אמסלם: יש שמה אוכל?
<קריאה: מי שבא לשם, רעב לא יצא.
דוד אמסלם: דרך אגב, פינוי אשפה יש שמה?
<קריאה: ביוביות, פינוי אשפה.
דוד אמסלם: המים זה נגר או שזה הולך לאיזשהו מקום?
דוד אמסלם: או שהכול "פרטץ'" ככה, המים זורמים.
דוד אמסלם: איך זה עובד שם?
דוד אמסלם: מישהו פותח מים, הרי זה ברזייה – זה מתחבר לביובים או שזה - - -
מנחם אליעזר מוזס: אחר הצהריים, תסלח לי - - -
<עמית קצין: למיטב ידיעתי, זה מחובר לתשתיות.
דוד אמסלם: יש תשתית שם, שאתם מתחברים אליה וכו'?
<קריאה: יש גם שירותים - - - שמגיעה מכלית ומפנה.
דוד אמסלם: טוב, הרב מוזס, לפני שאני מתקדם, בבקשה.
מנחם אליעזר מוזס: אני עשרות בשנים עוסק בנושא מירון, אני כבר במירון מילדותי, לא יודע, עשרות עשרות שנים, לא נספור, בלי עין הרע.
דוד אמסלם: ובעזרת השם, תהיה עוד עשרות שנים.
מנחם אליעזר מוזס: או, אמן.
מנחם אליעזר מוזס: מירון זה במשטרה מושג, המבצע הגדול ביותר במדינה.
מנחם אליעזר מוזס: אין אבא למירון, אין מישהו שיתכלל את כל מירון.
מנחם אליעזר מוזס: משרד התחבורה עושה גדולות ונצורות, 12 מיליון רק השנה.
מנחם אליעזר מוזס: באמת, החבר'ה האלה עובדים במלוא המסירות.
מנחם אליעזר מוזס: אבל כותב לי שר התחבורה: לדחיית חופשת ל"ג בעומר משמעות דרמטית, אשר תפגע בעיקר התחבורה הציבורית לעולים למירון.
מנחם אליעזר מוזס: ההחלטה על קיום לימודים בל"ג בעומר תאלץ את משרד התחבורה, והוא מבקש ממני לפגוש למשרד החינוך ולראות מה אפשר לעשות, בגלל ההשקעות האלה.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אגיד לך דוגמה ממה שאני מטפל מאתמול בערב עד שהגעתי כאן לישיבה.
מנחם אליעזר מוזס: אתמול הייתה ישיבה אצלנו בסיעה, והחלטנו, הרי כל אחד מאתנו – חושבים הציבור שיש לי כרטיסים לתת להם, ממש נהפכתי לכרטיסן.
מנחם אליעזר מוזס: כל הזמן טלפונים כרטיסים, כרטיסים.
מנחם אליעזר מוזס: ובצדק.
מנחם אליעזר מוזס: כי אם משפחה נוסעת, יש לי משפחה שבלי עין הרע הסבא עושה כבר שמונה "חלאקות" לילדים, כולם יחד יש.
מנחם אליעזר מוזס: תאר לעצמך, הוא שואל אותי.
מנחם אליעזר מוזס: ואפילו אחד שעושה "חלאקה" אחד.
מנחם אליעזר מוזס: מתי יוצאים עם ילד ל"חלאקות"?
מנחם אליעזר מוזס: לא יצאו אתו ב-01:00, ב-02:00 בלילה במוצאי שבת, הדרך הסבירה היא קמים בבוקר, רוחצים אותו, מלבישים את החתן הזה, כל המשפחה עולה על אוטובוס בשעה 08:00–09:00, נוסעים, מגיעים למירון ב-12:00–13:00, תענוג לראות את הזאטוטים על כתפי הוריהם, אני ממש מתחיל להתרגש איך זה נראה שם הדבר.
מנחם אליעזר מוזס: ואחר כך גומרים את זה, מחכים עד הערב, שקיעת החמה, יוצאים בחזרה הביתה.
מנחם אליעזר מוזס: זה היה צריך להיות.
מנחם אליעזר מוזס: אבל אם השנה אין בבוקר אוטו – אין, אין, אין כרטיסים, אין אוטובוסים בבוקר, כי צריכים להסיע ילדים למוסדות.
מנחם אליעזר מוזס: וזו החלטה של משרד החינוך בלי לשים לב לכלל.