GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אני מספר לך, בסוף אני רואה אזרח מתקשר למוקד 106, אומר 'שלום, יש לי יתושים', אומרים לו 'סליחה, זה לא אנחנו, זה האשכול, תתקשר אליו', אחרי זה הוא בא ומתקשר ואומר 'רק שנייה, חוץ מהיתושים יש לי בור בכביש', אומרים לו 'עזוב אותך, זה לא אנחנו, זה האשכול', אז הוא אומר, 'טוב, אם כבר התקשרתי, מה קורה עם האשפה?' אומרים לו 'אתה מרגיז אותנו, זה האשכול', אז הוא אומר 'אז אתם, מה אתם עושים?
דוד אמסלם: לא הבנתי'.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם בסוף המוקד יהיה של האשכול, הרי בסוף הקמנו לגיחון - - - הם היו מתקשרים לעירייה, אנחנו בסוף נמאס לנו, הקמנו להם מוקד, אמרנו להם 'חבר'ה, תעזבו אותנו, תתקשרו ישר אליהם, מה אתם רוצים מאיתנו?', זה מה שקורה היום.
דוד אמסלם: עכשיו מה יקרה?
דוד אמסלם: יש לך ראש עיר נבחר, עושה בחירות, מבטיח לכולם הרים וגבעות והוא בכלל לא רלוונטי.
דוד אמסלם: אני אתקדם איתך - - - תן לי רק שנייה, דקה - - -
<קריאה: לראש האשכול ירצה בחירות אישיות.
דוד אמסלם: עכשיו אני אתן לך עוד סרט.
דוד אמסלם: יהודה, אנחנו דיברנו וולונטרי, נכנסו לאשכול, עכשיו אני אספר לך איך זה עובד בתוך האשכול.
דוד אמסלם: יש דינמיקה כלכלית בתוך האשכול, עכשיו אני ראש עיר קטן, אני מתחיל להיות חייב כסף לאשכול, העשירים מתחילים לעזור לי, אני כבר לא יכול להשתחרר מהם בכלל.
דוד אמסלם: תבין מה קורה פה.
דוד אמסלם: אני רואה את הגולם הזה בולע את כולם ואף אחד כמעט לא יכול לצאת.
דוד אמסלם: זה כמו שאני עם הבנק שלי, יש לי שם מינוס 50,000, גם אני ארצה לעזוב איך אני אביא לו את ה-50,000?
דוד אמסלם: אז אני תקוע איתו כבר 30 שנה, אני לא יכול לצאת.
דוד אמסלם: וזה קורה לי, לך, לכולנו.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אם נשאיר את הסמכויות בידי ראש העיר והם יאצילו, זה ייתן להם תחושה של כאילו הם שולטים.
דוד אמסלם: כאילו, לפחות את הכאילו הזה נשאיר.
<קריאה: סמכות מקבילה.
<אריאל יוצר: דודי, תראה את האבסורד.
<אריאל יוצר: תראה מה יקרה, דודי, הוצאת את כל התמריץ של הרשות - - - ההצעה הזאת - - - ההצעה הזאת הורגת את כל התמריץ של הרשויות לשתף פעולה, אני אגיד לך למה.
<אריאל יוצר: אתה האצלת סמכות של פינוי פסולת - - -
<חיים ביבס: הוא נגע בסלע המחלוקת האמיתי, העברה זה איחוד רשויות והאצלה זה אשכול.
<אריאל יוצר: עכשיו זה תושב - - - בקיצור, אתה האצלת את הסמכות של פינוי פסולת, מצלצל בסוף מישהו - - -
דוד אמסלם: בואו נמשיך את ההקראה עד הסוף.
<תומר רוזנר: אין החלטה כאן?
דוד אמסלם: אני אחזור עוד מעט לסיכום.
<תומר רוזנר: פסקה (5) היא הפסקה שעניינה המחלוקת על הנושא הוולונטרי, אני מציע שמשרד הפנים - - - כי אנחנו לא ראינו את הנוסח.
<קריאה: מה הנוסח המוסכם?
דוד אמסלם: גמרנו את כל ה - - -
<תומר רוזנר: לא, מה פתאום?
דוד אמסלם: תמשיך הלאה.
<תומר רוזנר: לדלג על זה?
דוד אמסלם: כן, דלג על זה, אחרי זה אני אסכם.
<תומר רוזנר: מדלגים על פסקה (5).
<גלעד קרן: אני עובר לסעיף 17ד(2) בעמוד 3.
<גלעד קרן: עריכת מכרז עבור רשויות מקומיות.
<גלעד קרן: נוסף על תפקידיו וסמכויותיו שנקבעו בצו המקים לפי סעיף 15(3), או שהוענקו לו לפי סעיף 17ד1(4), אשכול רשאי לערוך ולפרסם מכרז פומבי להזמנת טובין או שירותים, או לביצוע עבודות כדי שהרשויות המקומיות החברות בו יוכלו להתקשר עם מי שזכה בו לצורך מילוי תפקידיהן.
<גלעד קרן: על מכרז לפי סעיף קטן (א) יחולו הוראות המכרזים החלות על האשכול והיקף ההתקשרות המרבי על פי המכרז ייכלל במסמכי המכרז.
<גלעד קרן: רשות מקומית החברה באשכול רשאית להתקשר בחוזה להזמנת טובין או שירותים, או לביצוע עבודות עם מי שזכה במכרז שפורסם לפי סעיף קטן (א), ובלבד שהיקף ההתקשרות המצטבר הכולל על פי המכרז לא יעלה על ההיקף שצוין במסמכי המכרז.
<תומר רוזנר: אני רוצה להבהיר פה נקודה שאתם חייבים לדעת לפני שאתם מקבלים החלטה.
<תומר רוזנר: ההצעה שמתבקשת כאן היא שהאשכול יוכל לפרסם מכרזים שלא בתחום התפקידים שהואצלו/הועברו אליו.
דוד אמסלם: אין לי בעיה עם זה, שהוא יהווה פלטפורמה של התקשרות.
<תומר רוזנר: לפי החלטתו.
<יהודה זמרת: קבלן ביצוע.
<תומר רוזנר: בסדר גמור, אני רק אומר שאת זה צריך להבין.
<חיים ביבס: אין בעיה.
דוד אמסלם: אין בעיה, זה התפקיד שלו, אני רואה את זה כך.
<תומר רוזנר: מצוין, אם כך, אנחנו יכולים להתקדם.
<גלעד קרן: 17ד3, אני רק אסביר לפני שאני מקריא, זה סעיף שמאפשר התקשרות בהצעה המקורית בין רשות מקומית החברה באשכול לאשכול למכירת טובין לצורך מילוי תפקידי האשכול.
<גלעד קרן: אנחנו חשבנו, כמו שכתוב בהערה שמופיעה בצד, שאין הצדקה להבחנה בהקשר הזה בין אשכול רשויות לבין כל איגוד ערים אחר.
דוד אמסלם: ומה קורה באיגוד ערים אחר?
<תומר רוזנר: אין הסדר כרגע.
<גלעד קרן: כרגע אין הסדר בהקשר הזה ולכן, בתיאום עם - - -
דוד אמסלם: עזבו איגוד ערים, מה מפריע לנו פה?
דוד אמסלם: זה התקשרות?
<תומר רוזנר: לא מפריע לנו, אנחנו אומרים שצרי להרחיב את זה לכל - - -
<יהודה זמרת: ביקשנו להרחיב את זה לכל סוגי איגוד ערים.
דוד אמסלם: אם זה טוב לנו תעשו מה שאתם רוצים, זה לא החוק שלנו, איגודי ערים.
<יהודה זמרת: כי אנחנו מתקנים כבר תיקון בתוך חוק איגוד ערים, ניצלנו את זה.
דוד אמסלם: יש לנו את איגודי הערים, זה אנחנו שואבים לשם, ואם יש לנו אקסטרה פה אז אנחנו משנים פה, בחוק הזה.
דוד אמסלם: אם תרצו לקחת את זה לשם תיקחו.
<יהודה זמרת: לא, מה שקרה, עשינו תיקון רק לאשכולות, אמרו לנו 'תעשו את זה תיקון כללי', כדי - - -
דוד אמסלם: יהודה, אני הסברתי, אנחנו שואבים משם מה טוב לנו.
דוד אמסלם: מה טוב פה, תרצו לקחת לשם?
דוד אמסלם: תיקחו.
<קריאה: זה מה שאנחנו עושים.
<גלעד קרן: אני אקריא את הסעיף בנוסח שלא מופיע לפניכם, אני אקריא אותו לאט.
<גלעד קרן: התקשרות בין איגוד ערים לרשות מקומית.
<גלעד קרן: 17ד3.
<גלעד קרן: התקשרות בחוזה למכירת טובין ברשות מקומית החברה באיגוד ערים לאיגוד, לצורך מילוי תפקידיו – זה כמובן יהיה כולל את האשכול כי האשכול הוא גם סוג של איגוד ערים – אינה טעונה מכרז פומבי ובלבד שמועצת האיגוד ברוב חבריה החליטה על כך לאחר שהונחה בפניה חוות דעת גזבר האיגוד שלפיה התמורה המשולמת בעבור הטובין אינה חורגת מהתמורה המקובלת לטובין כאמור.
דוד אמסלם: מקובל עליך?
<גלעד קרן: שר הפנים רשאי לקבוע כללים לעניין סעיף קטן (א).
דוד אמסלם: מרדכי, מקובל עליך?
דוד אמסלם: טוב, רבותיי, אני רוצה לסכם, ברשותכם.
דוד אמסלם: יש שני דברים לא פתורים, יכול להיות שאחד פתרתם ונשאר אחד.
דוד אמסלם: הסוגיה של הוולונטריות, פתרתם אותה?
דוד אמסלם: בואו נקריא אותה בבקשה.
דוד אמסלם: מוסכם או לא?
דוד אמסלם: אם לא, אל תקריא.
<שלמה דולברג: לא מוסכם.
דוד אמסלם: שלמה, אתה לא עונה לי.
<תומר רוזנר: למה לא מוסכם?
<תומר רוזנר: שביבס יגיד.
<שלמה דולברג: מוסכם עליו או עלינו?
דוד אמסלם: שאלתי את חיים.
דוד אמסלם: עכשיו רבתם שעה בחוץ, מה עשיתם?
<קריאה: הנוסח שעשיתם בחוץ, מה הבעיה איתו?
<שלמה דולברג: אנחנו ביקשנו עוד משפט להוסיף, הוא לא רוצה.
<חיים ביבס: אני יכול לפתור לכם את כל הבעיה?
<חיים ביבס: אדוני היושב ראש, אפשר לפתור את כל הבעיה?
<חיים ביבס: הרי רוצים העברת סמכויות בגלל איחוד רשויות ולא האצלת סמכויות.
<חיים ביבס: לא, דקה, אני אפתור לך את הבעיה.
דוד אמסלם: חיים, אני אסכם את זה.
<חיים ביבס: וולונטרית מלאה בכניסה וביציאה.
<חיים ביבס: זהו.
<חיים ביבס: בואו נלך לזה וזהו.
<חיים ביבס: מלאה מלאה מלאה, בלי סעיפי חארטה, וולונטריות כניסה, יציאה, נגמר, ואני איתכם.
<חיים ביבס: תעשו האצלה, העברה, בהתאם להחלטה - - -
דוד אמסלם: חיים, שנייה, דקה.
דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את האירוע.
<חיים ביבס: כל דבר - - - להרוויח עוד - - -
דוד אמסלם: אם הייתי חושב שיש כאן איחוד ערים מלא לא הייתי מקיים את הדיון.
דוד אמסלם: הייתי אומר לשר הפנים 'יש לך סמכות, תעשה מה שאתה רוצה', 'בחוק היום יש לך את הסמכויות'.
דוד אמסלם: אני באמת מאמין, באמונה שלמה, שבין הרשות ובין משק וכלכלה צריכה להיות פלטפורמה באמצע, מה שנקרא, זה לא יש לנו אם 16 ויש לנו טנק בקצה, באמצע יש לנו עוד כלי נשק חצי כבד, יש נגמ"שים גם.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שהפלטפורמה הזאת היא חיונית, היא חשובה לטיפול השוטף ואני אומר לכם את זה מניסיון שלי.
<חיים ביבס: אבל אנחנו איתך.
<חיים ביבס: במכרזים אמרתי לך מראש שאני איתך.
דוד אמסלם: לכן הפלטפורמה הזאת היא חשובה, היא נכונה, ולדעתי לשם גם מכוון משרד הפנים.
דוד אמסלם: לכן הסיפור של האשכולות הוא חשוב.
דוד אמסלם: בתצורה שהוא מקבל עכשיו ובדיון שהבנו אז הוא יכול ללכת לקצוות שלא התכוונו אליהם - - -
<קריאה: לא, אז אין משמעות - - -
דוד אמסלם: עכשיו עשרים וחמישה לשמונה, אני רוצה לסגור את האירוע.
דוד אמסלם: רבותיי, יש שתי נקודות שהן במהות, שאתם צריכים לחתוך אותן.
דוד אמסלם: אחת זה הנושא של הוולונטרי, כן וולונטרי, לא וולונטרי, והנושא השני זה האצלת הסמכויות.
<קריאה: אתה רוצה לתת לנו חמש דקות?
דוד אמסלם: קחו, לא חמש דקות, קחו עשר דקות, תגמרו.
דוד אמסלם: מרדכי, אתה עייף?
דוד אמסלם: אני סוגר את הדיון והולך.
<קריאה: אבל סגרנו.
<חיים ביבס: כשאתה מולו הוא אומר משהו אחד ובחוץ - - -
דוד אמסלם: אני לא מנהל דיון ככה.
דוד אמסלם: אני מקדיש את הזמן שלי פה, אתם לא רוצים?
דוד אמסלם: פה עדיין שתי סוגיות ברמת המהות.
דוד אמסלם: רבותיי, אנחנו ממשיכים את הדיון.
דוד אמסלם: אני פותח מחדש את הישיבה, אנחנו ממשיכים את הישיבה.
דוד אמסלם: יש שתי נקודות שהן ליבת העניין כאן, האחד זה הסיפור הוולונטרי/לא וולונטרי, הנושא השני זה האצלה או העברה של סמכויות לאשכול.
דוד אמסלם: היות שיש פה מחלוקת על העניין הזה אז אני כרגע סוגר את הישיבה.
<קריאה: למה, דודי?
<קריאה: הגענו להסכמה.
דוד אמסלם: משרד הפנים לא מסכים.
<חיים ביבס: אנחנו הגענו להסכמה - - -
<קריאה: אנחנו הגענו עם משרד האוצר על העברה או על האצלה.
דוד אמסלם: אם יש הסכמה אין בעיה.
<קריאה: עם משרד האוצר לגבי העברה והאצלה.
<חיים ביבס: תחכה שנייה.
<חיים ביבס: אנחנו בנושא - - -
<קריאה: מרדכי, מה הבעיה?
<קריאה: אנחנו עכשיו בחוץ - - - איפה היית?
דוד אמסלם: אם אתם רוצים שאני אעשה - - -
<מרדכי כהן: אני הייתי בחוץ.
<קריאה: אז מה, הלכת כשכולם לחצו ידיים?
<קריאה: זה התרגיל כאילו?
<מרדכי כהן: לא, דיברנו על האשכול.
<קריאה: ואריה יודע שזה מה ש - - - באמת, מרדכי.
<מרדכי כהן: זה לא מכבד אותך ולא מכבד אותי.
<קריאה: אתה יודע מה?
<קריאה: סליחה, אני חוזר בי, מרדכי.
<חיים ביבס: אנחנו הצענו פשרה בחוץ, שהמשמעות של האצלה או העברת סמכות תהיה בידי ראש הרשות.
דוד אמסלם: זה אני שמעתי.
<חיים ביבס: זה אחת, זה לגבי ה - - -
<חיים ביבס: הוא יכול להגיד שהוא לא מסכים - - -
דוד אמסלם: אני שמעתי את עמדת האוצר.
דוד אמסלם: אני רוצה עכשיו לשמוע אם זה מקובל על משרד הפנים.
דוד אמסלם: לא מקובל, מה לעשות?
<קריאה: מה ההצעה שלך, מרדכי?
<תומר רוזנר: היא לא אפשרית גם פרקטית, ההצעה הזו.
<תומר רוזנר: נגיד שאנחנו מדברים על אשפה, אז אחד מאציל ואחד מעביר?
<תומר רוזנר: איך האיגוד - - -
<חיים ביבס: מועצת ראש העיר - - -
<תומר רוזנר: לא, שתי רשויות, אחד - - -
<עופר בן אליעזר: מה זה משנה לפעילות של האשכול?
<עופר בן אליעזר: אין שום בעיה, האשכול עובד, או מכוח האצלה או מכוח העברה.
<קריאה: אני יכול להגיד משהו?
<קריאה: מרדכי, אתם עושים פה חוק - - -
דוד אמסלם: דקה, נדב.
דוד אמסלם: חבר'ה, אנחנו עכשיו חוזרים, מרדכי - - - עכשיו אנחנו חוזרים לניהול הרגיל של הישיבה, אף אחד פה לא מדבר בלי זכות דיבור ממני.
<נדב: מרדכי, אנחנו עושים פה חוק שבסופו של דבר בלי הרצון של ראש העיר הוא לא יהיה באשכול, לא משנה אם נאציל לו את הסמכות או נעביר לו את הסמכות.
<נדב: אם ראש העיר יחליט שהוא לא באשכול, אז זה לא רלוונטי.
<נדב: אם ראש העיר יחליט שהוא באשכול, תן לו את האחריות להחליט אם הוא מאציל את זה או מעביר את זה.
<נדב: אם הוא רוצה להיות בפנים הוא יהיה בפנים והוא יחליט באיזה דרך הוא בפנים.
<נדב: אם הוא לא רוצה להיות בפנים הוא לא יהיה בפנים.
<מרדכי כהן: אין לנו ויכוח במהות, אנחנו גם רוצים שזה יהיה בדיוק באותה צורה, רק לייצר מציאות עקומה כזו, שיש שני גופים או שני מקורות סמכות זה לא מעשי.
<עופר בן אליעזר: למה?
<מרדכי כהן: עופר, אתה יודע מה?
<מרדכי כהן: בוא נסכם שאני לא מתנהל מולך בדיון הזה.
<מרדכי כהן: אתה לא ראש מועצה באשכול, לקחת על עצמך את התפקיד לייצר את כל ראשי הרשויות.
<עופר בן אליעזר: סליחה, סליחה - - -
דוד אמסלם: לא, רבותיי.
<חיים ביבס: על אותו עיקרון אתה יכול להגיד - - -
<מרדכי כהן: לא, חס וחלילה.
<מרדכי כהן: אני פשוט רוצה להשלים את דבריי כי נדב העיר הערה.
<מרדכי כהן: אמרתי, במהות אנחנו מסכימים, האשכול הוא וולונטרי.
<חיים ביבס: זה לא וולונטרי.
<חיים ביבס: אם תחליט לדבר פה לפני היושב ראש - - -
דוד אמסלם: חיים, תן לו לדבר.
<חיים ביבס: אם תחליט עכשיו שהוא וולונטרי, כניסה יציאה, בלי חריגים, בלי כלום, עכשיו החוק עובר.
<חיים ביבס: תחליט.
<קריאה: בלי העברות, בלי קשקושיות.
<חיים ביבס: בלי כלום, העברה וולונטרית, מלא, כניסה ויציאה.
דוד אמסלם: חיים, תן למרדכי לסיים.
דוד אמסלם: מרדכי, סיים.
<מרדכי כהן: אני מסכים עם דודי, שלא סגרנו שתי נקודות.
<מרדכי כהן: לא הלכנו עם הרעיון שחיים הציע עכשיו, ניסינו לייצר מציאות של כניסה ויציאה והצרנו מאוד את סמכויות שר הפנים, רק לאותם מקרים שדיברנו עליהם.
<מרדכי כהן: זה לגבי הוולונטריות.
<מרדכי כהן: לגבי האצלה או העברה, מה שנדב הציע זה לא מעשי, אי אפשר לעשות את הדבר הזה, לכן כל מה שביקשתי, כל מה שאמרתי, אם אנחנו רוצים ללבן את זה נלבן את זה, נגיע לאותה מהות, אבל לא באופן הזה.
<מרדכי כהן: אני רוצה לכפות על ראשי רשויות?
<מרדכי כהן: הרי זה מיזם שלהם, הם יזמו אותו, הם מקדמים אותו, זה לא משרד הפנים.
<מרדכי כהן: לא הם, ה-50 שלא נמצאים פה.
<חיים ביבס: תהיה מספיק אמיץ, אמרתי לך, תדחה את הדיון למועד אחר אני מביא את כולם.
<חיים ביבס: כשאני אביא את כולם אז אתה תראה מה יקרה.
<חיים ביבס: כמו עם הפיס, אותו דבר, אז אתם תבינו שבאמת, מה לעשות - - -
דוד אמסלם: חיים, מספיק, לא קיבלת זכות דיבור, נגמר.
דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם את האירוע, היות ובעצם עדיין שתי הנקודות האלה לא סגורות ואחת קשורה לשנייה גם, אז אני אנעל את הדיון עכשיו, אני אקבע דיון נוסף אחרי שאתם תהיו מתואמים.
דוד אמסלם: תדבר איתי מחר, ברגע שאתם מתואמים אני קובע את הדיון באופן מיידי.
דוד אמסלם: צהריים טובים לכולם, שיהיה לנו בעזרת השם גם מושב פורה ומוצלח.
דוד אמסלם: גם לחברים שלי, עבדאללה, באמת, התגעגעתי אליך.
דוד אמסלם: שיהיה לנו מושב פורה ומוצלח, וכמובן לכל המשתתפים.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה.
דוד אמסלם: הנושא: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון - הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו-2016, פ/3242/20.
דוד אמסלם: זו הצעת חוק להכנה לקריאה ראשונה.
דוד אמסלם: קרדיט למשה בר, שהוא בעצם הכניס אותי ללופ, וזו הצעת שבעצם הוא גיבש, וביקש ממני לקדם.
דוד אמסלם: משה, שאפו על כל המאמץ בנושא הזה.
<לירון אדלר מינקה: הצעת החוק בעצם קובעת חובה לרשות המקומית להקצות לנכה שמתגורר בתחומיו שיש לו תג נכה - אנחנו נקריא את זה גם אחר-כך בנוסח - לתת לו מקום חניה סמוך לכל האפשר למקום המגורים שלו, במרחק שלא עולה על 250 מטר ממקום המגורים.
<לירון אדלר מינקה: לסמן את המקום הזה בתמרור שמציין את מספר הרכב.
<לירון אדלר מינקה: ההצעה קובעת שנכה או אדם שמתלווה לנכה, ונוהג באותו רכב יכול להחנות באותו מקום בלי תשלום.
<לירון אדלר מינקה: יש כאן איזשהו פטור שנתנו - הרשות המקומית לא חייבת להקצות, או אם לנכה יש מקום חנייה ששייך למקום שבו הוא מתגורר, זאת אומרת, מוצמדת בעצם לדירה שלו בין אם הדירה בבעלותו ובין אם הוא שוכר אותה, ואם אין מקומות חנייה מוסדרים בטווח של 250 מטר, זאת אומרת, אם יש רחובות שבהם הרחובות צרים, רחובות שבהם יש רק נתיבי נסיעה, או דברים כאלה, ושאין בעצם בכלל שום אפשרות להחנות בסמוך למגורים, לרשות המקומית לא תהיה חובה להקצות את המקום.
<לירון אדלר מינקה: עשינו כאן כמה תיקונים קטנים בנוסח.
דוד אמסלם: לא, תהיה חובה, אבל רק במרחק, מה שנקרא מעבר ל-250 מטר, הרי אם זה יהיה 300 מטר?
דוד אמסלם: הרי הרעיון הוא שלנכה יהיה מקום חנייה.
דוד אמסלם: אנחנו בוודאי רוצים כמה שסמוך לביתו, הוא לא צריך ללכת עם כיסא הגלגלים ולהתחיל לעלות מדרכות, ולרדת מהמורות.
דוד אמסלם: בוודאי שהרעיון הוא כמה שסמוך למקום מגוריו, כפוף להתניות שאמרנו - שאין לו מקום חניה בבית, וכו'.
דוד אמסלם: כמובן, מעבר ל-250 אם אין, אז נמצא לו, עדיף מ-400 מאשר בכלל לא.
דוד אמסלם: הרי הוא עצמו לא ירצה.
דוד אמסלם: אני אומר מבחינת החובה, בסוף אנחנו חייבים להקצות לו מקום חנייה, ואם זה יהיה 280 מטר אז לא ניתן לו?
<לירון אדלר מינקה: לא, זה כמובן יכול להיכנס.
<לירון אדלר מינקה: יכול להיות שאולי שווה לעשות עוד איזשהו טווח, אבל מעבר לטווח מסוים אז הוא מקבל מקום חניה שהוא לא סמוך בעצם למקום המגורים.
דוד אמסלם: אבל הוא לא ירצה.
דוד אמסלם: עד 500 מטר נשמע לי סביר שהוא יסכים, מעבר לזה זה חצי קילומטר, אני לא רואה אותו הולך, זה לא משרת את המטרה.
<משה בר: זה עוד יותר קשה עם הקביים.
דוד אמסלם: הרעיון הוא שאין.
דוד אמסלם: השאלה היא כרגע, משה, בטווח של ה-250 מטר שדיברנו.
דוד אמסלם: נניח שאין במסגרת ה-250 מטר אפשרות – כביש צר, מדרכות, כל הבתים נמצאים על קו אפס, טכנית אין.
<משה בר: אז עדיף לתת.
<משה בר: עדיף לתת במקום שיש והרשות נתנה לו.
דוד אמסלם: השאלה היא כמה – עד איזה גבול.
דוד אמסלם: נניח, שתי קילומטר – לא שייך.
<משה בר: תלוי גם לפי הנכה.
<משה בר: הבעיה היא פה שאם נכה שהולך על קביים או הולך עם מקלות יש לו בעיה עם למרחקים, על כיסא ממונע פחות יש לו בעיה.
<משה בר: הבעיה שצריכים שני דברים לחשוב - לא רק החניה, צריכים גם לחשוב כשהנכה יורד שבאותו מקום את המדרכה לעשות - - -
דוד אמסלם: עכשיו אתה נכנס לסיפור אחר.
<משה בר: לא, אחרת אתה לא עשית כלום.
דוד אמסלם: עכשיו אתה נכנס לכל התהליך, תכנון ערים.
דוד אמסלם: שים את זה בצד, זה לא בחוק, זה בכלל יש חובת הנגשה.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את העמדה שלך בעניין, במסגרת ה-250 מטר, אנחנו קבענו שהוא משהו טנטטיבי, ככה, אתה יודע באופן טנטטיבי 250 מטר.
יוסף ג'בארין: אבל הוא אומר שזה רחוק מדיי.
דוד אמסלם: עכשיו אני מול משה.
דוד אמסלם: עכשיו קבענו את ה-250 מטר, זה יכול להיות 200 מטר, יכול להיות 300 מטר, אבל קבענו 250 מטר משהו שרירותי.
דוד אמסלם: השאלה היא כזאת, מה קורה כשאין במסגרת ה-250 מטר, ואני כפוף למה שאתה אמרת.
דוד אמסלם: בוודאי שיש הבדל בין נכה שהולך עם קביים, לבין נכה שממונע, לבין נכה שיש לו כיסא גלגלים לא ממונע.
דוד אמסלם: בוודאי שיש כל מיני סוגים של אנשים, או בן-אדם שמתקשה בהליכה הוא נכה ומתקשה, גם בלי זה, גם בלי זה, לא חשוב.
דוד אמסלם: השאלה היא כזו, אנחנו בסופו של דבר רוצים לתת איזשהו משהו אפקטיבי, אמתי, לא איזה חניה ליד השוק ארבעה קילומטר בגלל שמצאנו שם.
דוד אמסלם: לכן אני שואל, 250 מטר קבענו.
דוד אמסלם: איזה טווח, לדעתך, אפשר להרחיב את זה מעבר ל-250 מטר במקרה ואין במסגרת ה-250 מטר?
<משה בר: לפי דעתי, לעשות את זה על 250 מטר, עם חריגה עד 400 מטר במקרה שאין מקום ל-250 מטר.
דוד אמסלם: כן, אנחנו מדברים.
דוד אמסלם: אם אין במסגרת ה-250, לדעתך עד ה-400 מטר.
יוסף ג'בארין: אני מציע משהו אחר.
דוד אמסלם: אני מכיר את העיר, תאמין לי, בירושלים, במקומות הישנים, יש רחובות שהבתים בנויים על קו אפס, והרחוב הוא מאוד צר, ואין חניות בכלל ברחוב.
דוד אמסלם: לכן, יש כאלה, סמוך עליי.
יוסף ג'בארין: אבל מה שאני אומר, שאם אנחנו הולכים על החרגה, אז למה להתחיל ב-250?
יוסף ג'בארין: הרי בכל מקרה יש החרגה, אז פשוט להתחיל ממרחק קטן יותר – נגיד, מקסימום 200 מטר, 150 מטר, הרי בכל מקרה יש החרגה, וההחרגה הזו תוכל לטפל במקרים החריגים.
<משה בר: אני אגיד לך למה.
<משה בר: ברגע שאתה תעשה את זה בצורה לא חתוכה כמו שצריך, אז כל ראש עיר יחליט משהו אחר.
יוסף ג'בארין: אז תגיד 200 מטר, 150 מטר.
<משה בר: 200, אני לא יודע אם זה יהיה כל כך סביר.
יוסף ג'בארין: אבל בינינו יש החרגה, מה הבעיה?
דוד אמסלם: יש מה שנקרא את השלב הראשוני, ויש את מה שנקרא החרגה, ההחרגה היא בשטח.
דוד אמסלם: אם היינו עושים את זה עד 400 מטר, אז יכול להיות שזה היה המצב הראשוני.
דוד אמסלם: אומרים לנכה, החוק אומר עד 400 מטר, יש ליד הבית שלך, אבל לא נוח לנו, ניתן לך 400 מטר.
דוד אמסלם: לכן אנחנו לא רוצים את זה.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים שזה יהיה כמה שיותר.
דוד אמסלם: בעצם בהצעת החוק שמשה הגיש לי, אז נקבע, אמרתי, זה באופן שרירותי 250 מטר, יכול לקבוע גם 200 מטר, אין בעיה.
דוד אמסלם: אני חושב שבמסגרת ה-250 מטר, מה שהוא אומר, זה בערך נשמע טווח שהוא סביר, ולכן אני שאלתי את ההחרגה, קיבלתי את התשובה שלו עד 400 מטר.
דוד אמסלם: נגיד, עכשיו אנחנו משאירים את זה כמו זה, העירייה תגיד לו, תשמע, בחוק כתוב עד 250 מטר, אין, אז אין לנו, אז לא מגיע לך כלום.
דוד אמסלם: יגיד להם, אבל חבר'ה, יש עוד 50 מטר, יגידו לו, תשמע, כתוב 250 מטר.
יוסף ג'בארין: תומר, תשקול יחד על 200 ועוד 200 מטר.
דוד אמסלם: אין בעיה 200 מטר ו-200 מטר.
<אבנר עורקבי: אני מארגון הנכים המיוחד.
<אבנר עורקבי: הפעילות שלנו בעיקר מתרכזת בילדים בעלי צרכים מיוחדים.
<אבנר עורקבי: אני לא שמעתי פה התוויית חנייה לילדים נכים גם.
<אבנר עורקבי: זה צריך להיות מותווה באופן ברור, כי באיזשהו מקום ההתניה הזאת תוכל לעבור לראשי רשויות.
דוד אמסלם: אתה רוצה שאנחנו נדגיש בהצעת החוק.
עבדאללה אבו מערוף: אין צורך בזה.
<אבנר עורקבי: יש צורך בזה.
יעל גרמן: נכה או אדם המתלווה אל הנכה.
<תומר רוזנר: הם מקבלים תג נכה.
יעל גרמן: - - - או ברכב.
<תומר רוזנר: ברגע שמקבלים תג נכה זה אוטומטי.
יעל גרמן: זה כולל.
דוד אמסלם: החנייה היא נדרשת לרכב.
דוד אמסלם: ברגע שלרכב יש תו נכה, לרכב, נקרא לו לרכב, בסדר, אז אתה חייב, לא משנה מי נוסע ברכב.
דוד אמסלם: לכן אתה חייב להקצות לרכב, זה לא משנה כרגע.
דוד אמסלם: יש מספר רכב, יש שלט, שימו את מספר הרכב, ומקצים לו את החנייה הספציפית.
<אבנר עורקבי: גם ביחס להחרגות - אני מדבר על ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
<אבנר עורקבי: גם ילדים כאלה שלא מסוגלים, שאם אתה מוציא אותם מהאוטו, תיק, נעלם לך ישר לתוך הכביש.
<אבנר עורקבי: אלה ילדים בעלי צרכים מיוחדים, אוטיסטים, בעלי נכות קשה, יש להם תווי חנייה.
<אבנר עורקבי: לא הייתי רוצה לראות ילד שבמרחק של 250 מטר בגלל שאמא שלו לא הספיקה לתפוס אותו חזק ירוץ לכביש, ואז יקרה מקרה חס ושלום.
<תומר רוזנר: ואם הוא ירוץ לכביש ליד הבית?
<אבנר עורקבי: כמה שיותר לקרב את מקום החניה.
יעל גרמן: אם יש אז - - -
<לירון אדלר מינקה: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון – הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו–2016 הוספת סעיף 4ג 1.
<לירון אדלר מינקה: בחוק חניה לנכים, התשנ"ד–1993 , אחרי סעיף 4ב יבוא: 4ג.
<לירון אדלר מינקה: "הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו (א) רשות מקומית תקצה לנכה המתגורר בתחומה" – אנחנו מוסיפים כאן, ושניתן לו תג נכה – "מקום חניה אחד סמוך ככל האפשר למקום מגוריו, ובמרחק שאינו עולה על 250 מטרים מביתו" – אנחנו נתקן את זה ל-200 מטר.
<לירון אדלר מינקה: כתוב "מביתו", אנחנו מציעים לתקן ממקום מגוריו, שיהיה ברור שהכוונה לאותו מקום.
<לירון אדלר מינקה: מציעים להוסיף גם – הרשות המקומית תקצה את מקום החנייה כאמור בתוך 60 ימים, מיום שהוגשה לה בקשה לכך.
<לירון אדלר מינקה: (ב) "רשות התמרור המקומית תציב" – ניסינו לשנות ל"תסמן", אבל העירו אנשים יותר נכון "תציב", נחזור ל"תציב".
<לירון אדלר מינקה: "רשות התמרור המקומית תציב במקום החניה שהוקצה כאמור בסעיף קטן (א), על חשבונה, בתמרור המייחד את מקום החניה לרכב המזכה אחד של הנכה, אשר על פרטיו יודיע לה הנכה והם יצוינו על התמרור".
<לירון אדלר מינקה: (ג) "נכה או אדם המתלווה אל הנכה והנוהג עבורו ברכב רשאי להחנות את הרכב המזכה שפרטיו צוינו בתמרור כאמור בסעיף קטן (ב) במקום החניה שהוקצה כאמור בסעיף קטן (א) ללא תשלום" – אנחנו מציעים להוסיף כאן – "למעט הזכות לחנייה, לא תהא לנכה כל זכות אחרת או נוספת במקום החניה האמור".
<לירון אדלר מינקה: (ד) הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו – (1) "אם בבעלותו של הנכה מקום חניה במגרש שבו בנוי ביתו; לעניין זה, "בעלות" – לרבות חכירה לדורות וזכות להירשם כבעלים או חוכר לדורות; או זכות שכירות".
<לירון אדלר מינקה: אנחנו בעקבות ההערות שקיבלנו, מציעים לשנות את הסעיף הזה.
<לירון אדלר מינקה: במקום להגיד, "אם בבעלותו של הנכה מקום חנייה במגרש", לכתוב, אם הוצמד לבית מגוריו של הנכה מקום חנייה, זאת אומרת, החנייה שמוצמדת לדירה, בין אם הדירה היא בבעלותו, או בחכירה לדורות, או משהו כזה, או בין אם הדירה מושכרת לו.
<לירון אדלר מינקה: (2) "אם אין מקומות חניה המוסדרים על ידי הרשות המקומית, במרחק שאינו עולה על 250 מטרים מביתו של הנכה.
<לירון אדלר מינקה: " – אנחנו נוסיף כאן, שבמקרה כזה תקצה הרשות מקום חנייה עד 400 מטר ממקום מגוריו.
<לירון אדלר מינקה: תחילה 2.
<לירון אדלר מינקה: "תחילתו של חוק זה שישה חודשים מיום פרסומו".
אורי מקלב: בגלל שאתם החרגתם פה במקרה שיש מקום חנייה מוצמד לדירה או למקום מגוריו.
אורי מקלב: מה היום נהוג בבתים משותפים שיש מקומות חנייה?
אורי מקלב: נניח שיש שמונה מקומות חנייה, ובו יש שמונה דירות, והן לא מוצמדות דווקא, לבניין הזה תשעה דיירים, תשעה מקומות של חנייה.
דוד אמסלם: אנחנו לא באים כרגע להסדיר של הנושא של החניות הפרטיות.
דוד אמסלם: אנחנו גם לא באים להסדיר את הנושא הקנייני.
דוד אמסלם: לרוב, היום, בוודאי היום, חניות בדרך כלל גם מוכרים אותם בכסף.
דוד אמסלם: אין דבר כזה משאירים לבניין 20 חניות, ואומרים לדיירים – תסתדרו, אתה אפילו משלם על החניה.
יעל גרמן: אם זה לא צמוד, אז החוק חל.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על המרחב הציבורי.
דוד אמסלם: במרחב הציבורי אין דבר כזה, גם אם אתה לפעמים רואה שלט, כתוב החניה הזאת של בית זה וזה, במרחב הציבורי זה שייך לכלל הציבור.
דוד אמסלם: לכן שם צריך להסדיר את זה, רק שם.
אורי מקלב: גם אם יש מקומות חנייה לבניין, אבל זה לא מוצמד במידה כזאת על הרשות יהיה עדיין את החובה לתת.
אורי מקלב: אנחנו באים מזווית הנכה.
אורי מקלב: אם לו עצמו אין מקום חנייה - - -
אורי מקלב: יגידו לך בבניין שלך יש מקומות חנייה.
יעל גרמן: לא, אבל הוא לא צמוד לו.
דוד אמסלם: בדרך כלל זה לא קיים.
אורי מקלב: אתה אומר כיום.
אורי מקלב: אנחנו מסתכלים עדיין שבבניין יש כמה מקומות חנייה.
יעל גרמן: להבנתי, החוק חל.
יעל גרמן: אם זה לא צמוד, החוק חל.
אורי מקלב: כדאי לחדד את זה.
דוד אמסלם: הרעיון הוא שיהיה לו מקום חנייה ספציפי שלו.
אורי מקלב: הוא לא צריך לריב על זה, יהיה לו תמיד את המקום.
יעל גרמן: אורי, זה כתוב במפורש.
יעל גרמן: אם בבעלותו של הנכה, אז זה ברור.
יעל גרמן: "עניין זה בעלות, לרבות חכירה לדורות, זכות להירשם כבעלים".
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, בבקשה.
דוד אמסלם: אני אעשה עכשיו סבב קצר.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת עבדאללה.
עבדאללה אבו מערוף: הערה קטנה.
עבדאללה אבו מערוף: אם בבעלותו של הנכה מקום חניה במגרש שבו בנוי ביתו.
עבדאללה אבו מערוף: אני יודע שזה בבעלותו, צריך להוסיף כאן - או מקום שמאפשר חנייה ששייך לו.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו נתקל בבעיות בבתים, לא רוצה להטיל ספק במישהו, יש לנו בבית מקום חניה, אבל הוא אומר זה לא שלי, זה לא בבעלותי.
עבדאללה אבו מערוף: הוא יחנה את הרכב, ייאלץ את הרשות שתעשה לו מקום חנייה, והמקום שלו בשטח יישאר פתוח לרכב של השכן שלו.
יעל גרמן: הרכב של אשתו.
עבדאללה אבו מערוף: גם של אשתו.
<תומר רוזנר: זה ניצול לרעה.
עבדאללה אבו מערוף: לכן כאן צריך עוד לחדד אם יש מקום חנייה לא רק בבעלותו, מקום חנייה שמתאפשר לו להחנות, אז שיאפשרו לו להחנות.
עבדאללה אבו מערוף: לצערי, יהיה ניצול לרעה, לצערי.
דוד אמסלם: מה שעבדאללה אומר, נגיד שיש שמונה דירות בבניין - - -
<תומר רוזנר: הבנתי מה שהוא אומר.
<תומר רוזנר: אנחנו נוסיף - שבו מתאפשרת חנייה ייחודית לנכה, מספיק שזה מתאפשר.
<לירון אדלר מינקה: שיש לו חנייה באופן קבוע הצמודה לדירתו.
דוד אמסלם: אגיד כזה דבר.
דוד אמסלם: אם החנייה לכאורה היא וולונטארית נניח בבניין, וכל אחד יכול להחנות, אני מניח שיש סידור ביניהם.
דוד אמסלם: אבל אם יש שמונה חניות ב- - -
יעל גרמן: בשמונה דירות.
דוד אמסלם: בשמונה דירות, אז סביר להניח לכל דירה יש חנייה.
דוד אמסלם: אז יכול להיות המצב כפי שעבדאללה אומר, שהנכה יש לו חנייה, אבל הוא רוצה גם לסדר לאשתו חנייה, אז יגיד, פה אשתי חונה כאן, זה לא צמוד לדירה שלי, אז אני רוצה גם בחוץ, את זה אנחנו רוצים למנוע.