GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: בואי תני לנו את התכנית.
<שושי גולדברג: קודם כל, התכנית הזאת מורכבת מהטווח הקצר והטווח הארוך.
<שושי גולדברג: בטווח הקצר היה צריך להשלים כדי שאחות מעשית היא אחות מעשית ותוכל לבצע מטלות.
<שושי גולדברג: גמרנו את זה.
<שושי גולדברג: בסדר?
<שושי גולדברג: יופי.
<שושי גולדברג: עכשיו אנחנו מדברים על ההיקף.
<שושי גולדברג: בהיקף הזה יש תמהיל ובתמהיל המסוים הזה צריך כמות מסוימת של אחיות מוסמכות וכאן צריך היה לעשות איזו עבודה, להבהיר את הנקודה הזאת, להסביר שאחות מוסמכת היא אחראית משמרת, לאכוף את זה, לוודא שהיא תהיה במשמרת והיא תסתכל ותראה שלא יקרה מה שראינו כולנו וכל כך הזדעזענו.
<שושי גולדברג: יש כאן גם עבודה שלהם לגייס את האחיות המוסמכות, לבנות להן יכולת להתפתח בתוך המערכת שלהם, להציע להן את ההצעה הזאת.
<שושי גולדברג: זה משהו שהם מטפלים בו.
<שושי גולדברג: הם לקחו את זה על עצמם והם מקדמים אותו.
<שושי גולדברג: אנחנו פתחנו בשלושה מרכזים את הכמות הזאת של האחיות המעשיות.
<שושי גולדברג: כמו שאמר המנכ"ל, אנחנו לא נעצור את הגיוס.
<שושי גולדברג: אנחנו נקבל כל בן אדם שירצה לבוא ללמוד בתוך המערך הזה.
<שושי גולדברג: אנחנו מניחים שבטווח הזמן הזה של השנה הזאת והשנה הבאה אנחנו ניתן מענה לצרכים.
דוד אמסלם: את אומרת שהפער של ה-700 שנשאר - - -
<שושי גולדברג: חלקו הן אחיות מוסמכות ולא רק אחיות מעשיות.
דוד אמסלם: אני מדבר בשתי הקטגוריות.
דוד אמסלם: , גם מוסמכות וגם מעשיות.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש לכם גם תמריצים לאנשים לבוא לענפים האלה?
<שושי גולדברג: כן.
דוד אמסלם: שכר לימוד, מלגות.
<שושי גולדברג: יש מלגות.
נחמן שי: על ההכשרה הם משלמים?
דוד אמסלם: אני מדבר על ההכשרה.
נחמן שי: מי משלם עבור ההכשרה?
<שושי גולדברג: המנכ"ל נתן בשנה הזו סל שלם של מלגות להכשרות האלה.
<משה בר סימן טוב: לסיעוד באופן כללי.
נחמן שי: כולן מקבלות או חלק?
נחמן שי: מי מקבל את המלגה?
<שושי גולדברג: תכנית הלימודים היא מסובסדת.
<שושי גולדברג: יש להן מלגות.
<שושי גולדברג: ההכשרה אחר כך, הבאה, שהיא ספציפית לגריאטריה היא באמצעות מלגה ואת זה עוד לא אמרתי, שאנחנו גם פועלים במישורים נוספים.
<שושי גולדברג: אנחנו רוצים להציע עכשיו מסלולים להסבות אקדמאים למערך הגריאטריה במימון מלא, בתכניות שלמות.
<שושי גולדברג: אנחנו בוחנים תכנית כזאת עכשיו בחדרה.
<משה בר סימן טוב: ברמה הלאומית יש לנו מחסור באחיות.
<משה בר סימן טוב: לאגף שבאחריות שושי, אגף מינהל סיעוד, יש יעד להגיע להכשרה של 3,000 אחיות מוסמכות או אקדמאיות בשנה.
<משה בר סימן טוב: זה כדי להתמודד עם הבעיה הלאומית שרלוונטית גם לבתי אבות ולא רק לבתי אבות.
<משה בר סימן טוב: 3,000 אחיות.
נחמן שי: בכלל המקצוע?
<משה בר סימן טוב: בכל הארץ.
יוסי יונה: ברשותך, אדוני היושב ראש, שאלה.
יוסי יונה: הכוונה היא לבוא ולהגיד שהממוצע במדינות ה-OECD - - -
<משה בר סימן טוב: כדי לעשות קצ' אפ.
<משה בר סימן טוב: רק כדי שנבין היכן היינו.
<משה בר סימן טוב: לפני כחמש שנים היינו באלף מסיימות בשנה ועכשיו עלינו קרוב לאלפיים ואנחנו שמנו יעד לעלות ל-3,000.
<משה בר סימן טוב: אנחנו משתמשים בכל האמצעים שיש לנו.
דוד אמסלם: מה ששואל פרופסור יונה, מה לדעתכם הפער.
דוד אמסלם: אתה אמרת שנה והוא שואל מה הפער שקיים בשוק.
דוד אמסלם: אני מניח שבשנה אתה לא מצליח לצמצם את כל הפער.
<משה בר סימן טוב: אתה לא קופץ בשנה אחת מאלפיים ל-3,000.
יוסי יונה: יש תכנית?
<משה בר סימן טוב: בטח.
<משה בר סימן טוב: יש תכנית.
<משה בר סימן טוב: יש לנו תכניות עבודה מסודרות עם משאבים ועם כל מה שצריך.
יוסי יונה: אני רוצה לדייק.
יוסי יונה: נניח אנחנו אומרים שהממוצע ב-OECD בתחום הזה הוא כך וכך למספר חולים, ואצלנו יש חסר כזה וכזה, כדי למלא את החסר יש לנו תכנית רב שנתית, בוא נאמר תכנית חומש או עשור בה אנחנו מגיעים לממוצע של ה-OECD.
יוסי יונה: האם יש תכנית כזאת שאתם הלכה למעשה מפעילים אותה ויש לכם נתונים?
<שושי גולדברג: התכנית הזאת היא רב משרדית.
יוסי יונה: מתי היא החלה?
<שושי גולדברג: היא ברמת תכנית לאומית.
<משה בר סימן טוב: היא החלה השנה.
<משה בר סימן טוב: אלה תכניות העבודה של 2017.
<משה בר סימן טוב: נקבע יעד להגיע ל-3,000 בתוך חמש שנים.
יוסי יונה: בעוד חמש שנים, ניתן לומר, זה יהיה המדד שאנחנו נעבוד ונבחן לראות אם זה הצליח או לא ושאכן הגענו לממוצע של ה-OECD.
<משה בר סימן טוב: אתה צריך להעלות ל-3,000, להיות כמה שנים טובות ב-3,000 כדי לעשות קצ' אפ ל-OECD.
<שושי גולדברג: אולי חשוב להגיד עוד משפט אחד.
<שושי גולדברג: כל מכסה שנפתחת באקדמיה, באוניברסיטה או במכללה, לטובת הסיעוד, לטובת הכשרת אחיות, מלאה.
<שושי גולדברג: אין היום מקומות ריקים בתוך כל המסגרות האקדמיות לטובת אחיות.
דוד אמסלם: היא הנותנת.
<שושי גולדברג: זה חלק מהיעדים שלנו.
דוד אמסלם: את יודעת, בדרך כלל בחיים במדינות דמוקרטיות אין תכנון כל כך אקדמי.
דוד אמסלם: זה לא כמו בברית המועצות לשעבר שאמרו שהשנה כולם לומדים הנדסת כבישים.
דוד אמסלם: בתחום הרפואה אתה חייב לנתב את העניין הזה.
דוד אמסלם: כאן כוחות השוק, אתה לא יכול להשאיר אותם במה שנקרא תנודתיות של עצמם.
<שושי גולדברג: המנכ"ל שלנו פעל במישור הזה.
דוד אמסלם: אני אומר לך מדוע זה משמח אותי, כי אני מבין שזאת רק שאלה של פתיחת הקורס.
דוד אמסלם: לפי דבריכם, ברגע שפתחתם את הקורס, הוא מתמלא.
דוד אמסלם: לפעמים אתה פותח ואף אחד לא בא.
<משה בר סימן טוב: אנחנו מקווים שהוא יתמלא.
<משה בר סימן טוב: אנחנו בשוק עבודה עם רמות אבטלה נמוכות.
<משה בר סימן טוב: אני אומר לכם שמה ששושי עשתה, ההחלטה הזאת של המשרד כן לאפשר בתמהיל מסוים אחיות מעשיות עם סמכויות, זה שינוי מאוד מאוד עמוק.
<משה בר סימן טוב: הוא נעשה כי זה מתבקש אבל זה לא מובן מאליו.
דוד אמסלם: בגדול, מה שקרה זה שאתם בעצם יצרתם משרה של אחות מעשית שהיא לא אפקטיבית, שלידה צריכה לעמוד אחות מוסמכת, ואז מה עשינו בזה?
דוד אמסלם: עכשיו תיקנתם את זה.
<שושי גולדברג: במשמרת הזאת כאחראית על הצוות של האחיות המעשיות תהיה אחות מוסמכת.
דוד אמסלם: אבל אני מניח שהתמהיל הוא שעל כל אחות מוסמכת כמה אחיות מעשיות ולא הפוך.
<משה בר סימן טוב: היינו רוצים למשוך אל זה לתמהיל של יותר אחיות מעשיות.
דוד אמסלם: הבנו לגבי הנושא הזה.
דוד אמסלם: עכשיו לגבי העובדים הזרים.
<משה בר סימן טוב: מבחינתנו נעשתה עבודת מטה במשרד.
<משה בר סימן טוב: בוצעה עבודה על ידי האגף לגריאטריה במחשבה כמה עובדים זרים צריך.
<משה בר סימן טוב: זה נובע גם מהחוסר בכוח אדם וגם מאחר שאנחנו רואים שהעובדים המטפלים בבתי האבות עושים כמעט כדרך שגרה שבע משמרות בשבוע והרבה פעמים משמרת כפולה.
<משה בר סימן טוב: אנחנו אמרנו שמבחינתנו שניים-שלושה עובדים זרים במחלקה, מתוך בין 10 ל-15 כוחות טיפול שיש במחלקה, מבחינתנו זה בסדר.
<משה בר סימן טוב: זה גוזר סדר גודל של עד 2,400.
<משה בר סימן טוב: מבחינתנו הדרישה הזאת מוכנה.
דוד אמסלם: לדעתו הצורך הוא ב-2,400 אנשים?
<משה בר סימן טוב: עד 2,400.
<משה בר סימן טוב: עד שלושה במחלקה.
דוד אמסלם: זה בעצם הצורך המקצועי.
דוד אמסלם: אנחנו שמענו על 5,000.
<משה בר סימן טוב: אנחנו חושבים עד 2,400, עד שלושה במחלקה.
<משה בר סימן טוב: יש כאן היבטים מורכבים.
<משה בר סימן טוב: אני לדוגמה הייתי במחלקה וראיתי שיש שם כמעט חצי שהם עובדים זרים.
<משה בר סימן טוב: כלומר, יש את האנשים חסרי המעמד.
<משה בר סימן טוב: זה יוצר בעיות מאוד קשות במחלקות, היכן שהתמהיל בין ישראלים ללא ישראלים.
<משה בר סימן טוב: אנחנו רוצים שאנשים ידעו עברית, אנחנו רוצים שאנשים ידעו לתקשר, אנחנו לא רוצים שייווצרו שם כל מיני מוקדי כוח, בלי חלילה שזה יישמע באיזשהו אופן גזעני או משהו אחר, שתהיה קבוצה של אריתראים, של הסודנים, של הפיליפינים ושל האחרים.
<משה בר סימן טוב: אנחנו בסוף אומרים שהתמהיל הזה של עד שלושה במחלקה, זה תמהיל סביר.
<משה בר סימן טוב: זאת הקלה מאוד גדולה עבור המחלקות.
דוד אמסלם: אין בעיה אבל אני אגיד לך איך אני חושב שצריכה להיות החשיבה.
<משה בר סימן טוב: אגב, זה גם נגזר מהצרכים.
דוד אמסלם: קודם כל צריך לגזור את הצרכים.
דוד אמסלם: קודם כל, כמה צריך.
<משה בר סימן טוב: זה נגזר מהצרכים.
<משה בר סימן טוב: הייתה עבודה מאוד מקיפה.
דוד אמסלם: אתה בעצם אומר שאם אנחנו נביא לארץ 2,400 עובדים זרים, אתה חושב שהבעיה נעלמת והכול בסדר.
<משה בר סימן טוב: צריך לעשות עוד דברים.
אלי אלאלוף: לכמה שעות עבודה ביום?
<משה בר סימן טוב: משמרת.
<משה בר סימן טוב: אנחנו רוצים שאנשים יעבדו חמש משמרות בשבוע.
דוד אמסלם: שמונה שעות.
<משה בר סימן טוב: לפי התקן של 42 וחצי שעות שבועיות.
<משה בר סימן טוב: אנחנו רואים היום אנשים שעושים שבע משמרות בשבוע.
נחמן שי: עד עכשיו זאת פריצת דרך מה שאתה אומר.
<משה בר סימן טוב: אנחנו חושבים שזה לא מספיק, צריך גם לצד זה לקבוע שכר מינימום ענפי לעובדים במקצועות הטיפול כדי למשוך גם ישראלים, יותר ישראלים, שיבואו לשם.
<משה בר סימן טוב: יש כאן הקשר מלא שצריך להסתכל עליו.
<משה בר סימן טוב: אין כאן פתרון אחד.
דוד אמסלם: אני אגיד לך איך אנחנו מסתכלים.
דוד אמסלם: אנחנו מסתכלים קודם כל מהזווית של הלקוח.
דוד אמסלם: יש קשיש, אלה יכולים להיות ההורים שלי, שהוא בבית אבות והוא צריך לקבל שירות סביר והוגן ואנושי.
דוד אמסלם: משם אני מתחיל.
דוד אמסלם: מכאן אני גוזר את הצורך.
דוד אמסלם: בדרך כלל אני לא מתווכח אף פעם.
דוד אמסלם: אני למדתי שאני לא מתווכח עם הקליינט.
דוד אמסלם: אני גם לא מתווכח עם הבן אדם שמפעיל.
דוד אמסלם: אני שואל אותו כמה אתה צריך.
דוד אמסלם: למה אני סמוך ובטוח שהוא יעשה את החישוב הנכון?
דוד אמסלם: אם הוא אומר לי עשר, זה עשר.
דוד אמסלם: יכול להיות שהוא צריך 11 אבל הוא יגיד לי עשר, כי הוא משלם לו והרציונל שלי אומר שאתה לא משלם לבן אדם כדי שישב בחוץ ויאכל ארטיקים.
דוד אמסלם: אתה צריך אותו כדי שיעבוד.
דוד אמסלם: מי שלא עובד, אתה לא מבקש.
דוד אמסלם: אם א.ב.א.
דוד אמסלם: אומר לי שהוא צריך 5,000, אני יודע שהוא בא מזווית הצורך.
דוד אמסלם: לדעתי הוא גם נותן צורך בחסר.
דוד אמסלם: הוא צריך 5,000 כי הוא משלם להם.
דוד אמסלם: כידוע לך, כשאתה מביא עובד זר, זה יותר מורכב לטפל בו.
דוד אמסלם: צריך לדאוג לו למגורים וכולי.
דוד אמסלם: עדיף לך תמיד עובד ישראלי שגר ברחוב השני, שהוא רק חוצה את הכביש ונכנס לעבודה אבל הם לא באים.
דוד אמסלם: אני אומר שקודם כל אתה מקשיב לצורך.
דוד אמסלם: אני לא מתווכח עם הצורך.
דוד אמסלם: נמאס לי להתווכח עם הפקידים.
דוד אמסלם: בא משרד האוצר ומשכנע אותי שבחקלאות הכול בסדר ואצלם הכול בסדר.
דוד אמסלם: הכול בסדר במספרים אבל בפועל אין להם עובדים.
<משה בר סימן טוב: אני אומר את התשובה בצורה ברורה.
<משה בר סימן טוב: מי שאחראי על איכות הטיפול, זה משרד הבריאות ומי שקובע מה הן הדרישות המקצועיות שצריכות להיות, זה משרד הבריאות.
<משה בר סימן טוב: אני לא רוצה להביא טענות ל-א.ב.א חס וחלילה, אבל יכול להיות שאם איזשהו ארגון אחר או בית אבות מסוים היה שמח שכל המטפלים היו עובדים זרים וכל האחיות היו אחיות מעשיות.
<משה בר סימן טוב: אני אומר, לא אתה ולא אתה.
<משה בר סימן טוב: לא מתייחס לאף אחד מכם לגופם.
<משה בר סימן טוב: אנחנו ניתחנו את הצורך.
<משה בר סימן טוב: ראינו את החוסרים שיש בשטח.
דוד אמסלם: אתה אומר שב-2,400 נותנים את התשובה?
<משה בר סימן טוב: 2,400, זה המון.
<משה בר סימן טוב: זה נותן את התשובה.
דוד אמסלם: לא שאלתי אם זה המון.
<משה בר סימן טוב: זה לא עומד לבד.
<משה בר סימן טוב: יש עוד מהלכים לצד זה.
<משה בר סימן טוב: אם אנחנו נראה, אחרי שנעשה את הטקט הזה – זה טקט גדול, הוא דורש הסכמים בילטרליים – אנחנו נהיה במקום אחר.
<משה בר סימן טוב: מבחינתנו הגדרנו את הדרישה ואנחנו עכשיו צריכים גם את ההסכמה של משרד האוצר לדבר הזה.
דוד אמסלם: בדרך כלל דרישה מהסוג הזה, כמו שאמרתי קודם, מתחילה בהחלטת ממשלה.
דוד אמסלם: כששר האוצר רצה להביא וסוגיית הדיור בערה בו, העבירו החלטה.
<רון עוזרי: זה היה נכון לגבי 6,000 סינים.
<רון עוזרי: הם הולכים להביא 6,000 סינים ואנחנו לא יכולים להביא אלפיים עובדים סיעודיים.
דוד אמסלם: זה מה שאמרתי.
דוד אמסלם: בזמנו ממשלת ישראל קיבלה החלטה להביא עשרים אלף סינים לענף הבנייה.
נחמן שי: גם לחקלאות.
דוד אמסלם: לא לחקלאות.
דוד אמסלם: אני אומר שאני חושב שאחרי שאתה מכיר בצורך – יש לך שר שאני מאוד מעריך אותו – שר הבריאות צריך להביא קודם כל החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: הוא יגיד שהוא ישב עם המשרד שלו, ניתח, ישב עם הקליינטים, יש עם בתי האבות וזה הצורך המקצועי ושהוא מבקש להביא החלטה על 2,400 עובדים לענף הסיעוד.
דוד אמסלם: מזה מתחילים.
דוד אמסלם: כשאני נכנסתי לתמונה כוועדת הפנים, זה היה אחרי שעברה החלטת ממשלה והיא לא יושמה.
דוד אמסלם: אז קראנו לנקש ולכל הצוות ושאלנו למה.
דוד אמסלם: את משה נקש אני מאוד אוהב, אבל אל תגלגל אליו את הבעיה.
<משה בר סימן טוב: לא גלגלתי לאף אחד את הבעיה.
דוד אמסלם: אני מספר לך איך מתחיל הנתיב.
דוד אמסלם: אחרי שאתה מכיר את הצורך.
דוד אמסלם: אני שמח שפעם ראשונה אני שומע על המספר.
דוד אמסלם: לדעתי הוא יותר גבוה אבל אני לא רוצה להתווכח אתך.
דוד אמסלם: קודם כל, בוא נביא 2,400 עובדים סיעודיים.
דוד אמסלם: אני אומר שקודם כל תביאו החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: אני מבקש שהשר יביא החלטת ממשלה.
אלי אלאלוף: אני מטיל ספק ב-2,400.
דוד אמסלם: אתה גם אמרת, ואני מסכים אתך, שצריך להעלות את השכר כדי להביא אנשים טובים.
דוד אמסלם: לפי הבנתי בסוף בסוף מדינת ישראל הרי הפריטה חלק מהשירות הזה והיא מתקצבת אותו.
דוד אמסלם: לכאורה היא תתקצב אותו והיא גם תשלם.
דוד אמסלם: יכול להיות שנעלה את ערך השעה ואנחנו נגיד לו שאנחנו משלמים לך 15 שקלים לשעה אבל אתה תשלם ארבעים שקלים לשעה.
דוד אמסלם: אתה מבין את חוסר ההגינות.
<משה בר סימן טוב: נעשה את זה לפי התקצוב שלנו.
דוד אמסלם: שפה אותו בהתאם.
<משה בר סימן טוב: אנחנו לא נדרוש משהו שבמודל לא מתוקצב.
<משה בר סימן טוב: לא יהיה דבר כזה.
<משה בר סימן טוב: יכול להיות שהם יגידו שזה יותר מורכב.
<משה בר סימן טוב: בסדר, זה דיון שאנחנו נעשה אתם.
דוד אמסלם: תודה רבה, משה.
דוד אמסלם: ניתן את זכות הדיבור לרוני.
<משה בר סימן טוב: ברשותכם, אני עוד מעט צריך ללכת לוועדה אחרת.
דוד אמסלם: אמרת לי.
<רון עוזרי: אני אשתדל לקצר.
<רון עוזרי: בנושא של המחסור במטפלים, היטיב לציין את הבעיות מר בר סימן טוב.
<רון עוזרי: משמרות כפולות.
<רון עוזרי: לא ציינו כאן שהיום במערכת כבר קיימים אלפי – תקשיבו טוב מה אני אומר – מבקשי מקלט שעובדים.
<רון עוזרי: אנחנו לא מעסיקים אותם מתוך הנאה אלא יצטרכו לצאת מהמערכת ולהיכנס במקומם.
נחמן שי: אתה מעסיק אותם בלי אישור?
<משה בר סימן טוב: אני ראיתי בתל אביב מחלקות שכולם שם עובדים כאלה.
<רון עוזרי: עובדים באופן בלתי חוקי, מבקשי מקלט.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שהייתי עושה במקומו.
דוד אמסלם: מי יחליף אצלו טיטולים?
דוד אמסלם: הוא יגיד שלא אישרו לו את העובד?
<רון עוזרי: גם לאור המראות המזוויעים שראינו בטלוויזיה, עובדים שלא ראויים – אני לא מדבר על אלה ספציפית – עדיין עובדים בבתי אבות כי אנחנו לא יכולים לפטר אותם כי אין לנו מישהו אחר במקומם.
<רון עוזרי: לכן כאן אני קורא - בהמשך למה שאמרו יושבי ראש הוועדה – למר בן סימן טוב, תעזור לנו כמו שאתה עוזר לנו בדברים אחרים, בבקשה, כמה שיותר מהר להעביר החלטת ממשלה.
<רון עוזרי: שר החקלאות רץ מהר, מעביר החלטות.
<רון עוזרי: אני בכוונה לא אאריך בזה.
<רון עוזרי: אנחנו צריכים את זה מחר, ביום ראשון הקרוב.
<רון עוזרי: עוד מעט פגרה ואני לא רוצה שניתקע בפגרה בלי האישור הזה כי אם זה יקרה, אנחנו נהיה בברוך.
<רון עוזרי: דבר נוסף.
<רון עוזרי: אני חייב להסביר את הנושא של אחיות.
<רון עוזרי: לפי ה-OECD חסרות במדינת ישראל בין עשרים לשלושים אלף אחיות.
<רון עוזרי: ארבע לכל אלף.
<שושי גולדברג: לנו יש נתונים אחרים.
דוד אמסלם: נבין את הנושא.
<רון עוזרי: חברים, לא נתווכח.
<רון עוזרי: אני לא רוצה להתווכח.
<רון עוזרי: אני אסביר היכן הבעיה.
<רון עוזרי: אנחנו נעביר לכם נתונים כפי שהבטחנו.
<רון עוזרי: אנחנו התקשרנו כמעט לכל האחיות המעשיות שעוברות הכשרה – יש לנו נתונים שאנחנו מרכזים אותם ממש בימים אלה – מתקשרים לכל אחת מאז שנתתם לנו את הפרטים, ותודה על כך, בעקבות הישיבה הקודמת.
<רון עוזרי: כמעט כולן מצאו כבר עבודה או שהן כבר עובדות, אולי כתוצאה מעבודה קודמת.
<רון עוזרי: אנחנו לא מצליחים למשוך אלינו כמעט אף אחת אלא בודדות שאפשר לספור על כף היד, וזה טוב, זה מעיד על כך שלא בזבזתם לריק את ההשתלמות הזאת ואנשים עובדים.
<רון עוזרי: כמו שאמרת, אחרי שתקבלו מאתנו את הנתונים, תנו את הטורבו על ההכשרה הזאת, אבל אני אסביר את הבעיה במינון.
<רון עוזרי: בעבר משרד הבריאות דרש מאתנו להעסיק מינימום 25 אחוזים אחיות מוסמכות.
<רון עוזרי: משרד הבריאות שינה את המינון מתוך כוונות טובות, לתת שירות טוב יותר ואז השירות לא היה גרוע ולא היו הזוועות, ומבקש שישים אחוזים אחיות מוסמכות כשאין לי אחיות מוסמכות בכלל ואני לא יכול למצוא.
<רון עוזרי: מבקשים ממני דבר שאני לא יכול לעמוד בו.
<רון עוזרי: אני אומר בפירוש שבמינהל הסיעוד נושבת רוח חיובית חדשה, ומקצת שבחה של שושי בפניה.
<רון עוזרי: אני בטוח שגם בנושא הזה נגיע להבנה, לפחות לצו שעה, שהמינון יצומצם לתקופת מעבר עד שיהיו עוד אחיות מוסמכות.
<רון עוזרי: אנחנו נשמח שכולן יהיו מוסמכות אבל תבינו, כל זה הוא לטובת אותם זקנים שכולנו נלחמים גם בתקשורת עבורם.
<רון עוזרי: אני לא יכול שלא להתייחס לשתיים-שלוש נקודות קטנות.
<רון עוזרי: מצלמות.
<רון עוזרי: אם יוחלט להציב מצלמות, אני מבקש ממשרד הבריאות, אנא, אתם תוציאו את המכרז ותציבו את המצלמות, ואני אומר למה.
<רון עוזרי: מדובר בחמישים מיליון שקלים.
<רון עוזרי: , אתם לא תשלמו אותם.
<רון עוזרי: אתם תכניסו את זה בנוהל ויש לנו ניסיון מר מאוד.
<רון עוזרי: תכניסו נוהל ממחר שכל אחד חייב לשים מצלמות, אף אחד לא ישלם את זה.
<רון עוזרי: תתמחרו את זה במאה שקלים במקום בחמישים מיליון שקלים.
נחמן שי: אתה רוצה שהמדינה תשלם עבור המצלמות?
<רון עוזרי: כי היא משלמת את האשפוז הסיעודי.
דוד אמסלם: הוא אומר או שתיתן לו את זה בתעריף או שתיתן לי את זה במצלמה.
<רון עוזרי: אני אומר שיותר בקרה זה טוב, יותר תקן זה טוב, עוד עשרים מיליון וכולי.
<רון עוזרי: שכחנו כאן את הבסיס.
<רון עוזרי: צריך לתת את מה שמגיע, לא יותר, לאותם זקנים סיעודיים.
<רון עוזרי: יש כאן היום תעריף בחסר של שלושים אחוזים.
<רון עוזרי: אנחנו ביקשנו ממשרד הבריאות גם דרך בית המשפט בואו נסכים שבודק חיצוני או גורם חיצוני מקצועי יבדוק את הנושא.
<רון עוזרי: אני עוצם עיניים עכשיו.
<רון עוזרי: אנחנו מתחייבים לקבל כל מה שיוחלט כי אנחנו באים בידיים נקיות ובתום לב, כדי שאחת ולתמיד תיפתר אותה סאגה שכבר פעם בית משפט פסק כך וכך וזה לא נעים ולא טוב לאף אחד כי כולנו, כל אלה שסביב השולחן כאן רוצים שיהיה טיפול באותם זקנים סיעודיים ואף אחד לא רוצה שבית אבות יפסיד או שבית אבות יגנוב כסף.
<רון עוזרי: לא זה ולא זה.
<רון עוזרי: או שלא ירוויח מה שלא מגיע לו.
<רון עוזרי: אני קורא כאן, אולי אפשר למשוך עתירות.
<רון עוזרי: אני מצהיר בפני מנכ"ל משרד הבריאות.
<רון עוזרי: במידה ונגיע להבנה על גורם חיצוני שיקבע את התעריף, יש מספיק כלכלנים, אתה מכיר ואני מכיר, אני מודיע לך שנגמור עם בתי המשפט, נגמור עם הכול, ניתן לוח זמנים.
<רון עוזרי: הוא יודע כמה עולה סולר, הוא יודע כמה עולה אחות, הוא יודע כמה עולה רופא, הוא יודע כמה ארנונה, כמה שיפוצים, שכר דירה במבנה ואני מבטיח לכם לגמור את זה בחודש ימים ואז לא יהיה לאף אחד הסבר או הבנה למה בתים לחוצים או לא לחוצים.
<רון עוזרי: אלה דיני נפשות.
<רון עוזרי: אלה הזקנים חסרי הישע הסיעודיים במצב הקשה ביותר, שלא יכולים להסתדר בבתיהם, שאין להם כסף לממן.
<רון עוזרי: בואו נעזור להם ביחד.
<רון עוזרי: אנחנו אלה שמנגבים, לא רוצה להגיד את מה, אבל אנחנו אלה שעושים את העבודה הקשה ומוכנים לעשות אותה במסירות.
<רון עוזרי: תנו לנו רק את הכלים במינון סביר והוגן.
<רון עוזרי: לא להיות פרסרים לא לכאן ולא לכאן.
<רון עוזרי: אני מאמין שאם אתה תסכים, או אם הצוות המקצועי שלך, לכך, יהיה עידן חדש ונוכל לקדם ומבירא מיקתא נגיע לאיגרא רמא.
דוד אמסלם: תודה רוני.
נחמן שי: אני מאוד שמח על הדיון.
נחמן שי: אני חושב שגם בעזרתכם, שני יושבי הראש, ההכרה וההבנה עד כמה הנושא הזה קריטי עולה כל הזמן.
נחמן שי: בסוף גם יבינו שרים בממשלת ישראל שאם הם רוצים להיבחר עוד פעם לכנסת, שיעבדו עם מיליון ישראלים שנמצאים כבר בשכבת הגיל הזאת ומספרם הולך וגדל והם משתתפים בבחירות.
נחמן שי: בסוף, בביזנס שלנו, הפוליטיקה מדברת.
דוד אמסלם: אתה אומר שזאת הסיבה היחידה שהם צריכים לפעול.
דוד אמסלם: חשבתי שיש טיפה מצפון.
נחמן שי: ראשית, יש.
נחמן שי: אני מקווה שיש, מוסר והכול, אבל אני אומר שבסוף בוא נהיה אנשים ריאליים.
נחמן שי: מיליון ישראלים שלא הולכים לשום מקום, שמשתתפים בבחירות ורשאים לקבל ממדינת ישראל את השירותים שהם ראויים להם.
נחמן שי: כך צריך לדבר.
נחמן שי: אז תראה שהדברים זזים.
נחמן שי: אני מאוד שמח על התגובה של משרד הבריאות.
נחמן שי: אני מתרשם שדברים זזים אלא שלפי דעתי הם זזים לאט.
נחמן שי: משה, אתה יודע שחצי תקן למחלקה, מה אני אעשה?
נחמן שי: זה נראה לי מעט מדי ומאוחר מדי.
נחמן שי: אני לא מאשים אתכם כי זה היה מתוקצב ואתם צריכים להזיז, גמישות וכדומה, אבל אתם חייבים לעשות הרבה יותר מהר את הדברים האלה כי אותם 25 אלף אנשים, אני בטוח שראינו רק תמונה חלקית בעת האחרונה וכי זה הרבה יותר גרוע מכפי שזה נראה.
נחמן שי: העדיפות שלי היא לראות ישראלים בענף הזה ולא עובדים זרים.
נחמן שי: אם אפשר להשקיע יותר בהכשרה, הם שלנו.
נחמן שי: הם יודעים את השפה, יודעים את התרבות אבל הם יעבדו אם הפיצוי הכספי יהיה נכון.
נחמן שי: אני יודע שבתי האבות התאהבו ברעיון של עובדים זרים, אבל זה חלק, זה חלק מהפתרון, אבל אם אפשר להגביר הכשרות ולהגדיל את השכר.
נחמן שי: ברגע שהשכר יהיה סביר, לא יהיו מיליונרים, אפשר יהיה לעשות את זה.
נחמן שי: הם מכירים את התרבות, הם מכירים את השפה, אותם אנשים שנמצאים בבתי האבות אין להם כוח לדבר בשפות אחרות, הם זקוקים לתקשורת, הבדידות היא האויב הכי גדול של האנשים האלה, אז עוד יהיה להם מטפל שאי אפשר לתקשר אתו רק מאנחות ומגניחות.
נחמן שי: מזה אי אפשר לעשות טיפול.
נחמן שי: לכן אני חושב שאנחנו בדרך הנכונה אבל אני מבקש מכם תאיצו, תלחצו ותזיזו את זה קדימה כי הזמן רץ.
נחמן שי: אני אומר לכם, הזמן פועל נגדנו בתחום הזה.
נחמן שי: כמה שלא נלך קדימה, כנראה שמספר הסיעודיים יגדל ומספר האנשים בבתי האבות יגדל ואנחנו לא נצליח לענות על הביקוש.
דוד אמסלם: תודה נחמן.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, כל אחד מאתנו יש לו אבא ויש לו אימא, יש כאלה שהיו לו.
יוסי יונה: אבי נמצא היום בבית חולים שיקומי, בפלימן.
יוסי יונה: הוא מקבל טיפול, באמת אחד הטיפולים המסורים ביותר שאני יכול להעיד עליהם.
יוסי יונה: ממש אהבה, מסירות, אכפתיות ודאגה.
יוסי יונה: זה יוצא מן הכלל.
יוסי יונה: גם כשיש נקודות של אופל ואפלה בתחום הזה, יש גם המון נקודות אור.
דוד אמסלם: חשוב לומר שזה מוסד ממשלתי.
<משה בר סימן טוב: בית חולים ממשלתי.
יוסי יונה: זה מוסד ממשלתי והטיפול שם הוא לעילא ולעילא.
יוסי יונה: ביקרתי, בלי להזכיר שמות, במקומות כאלה אחרים והציגו בפני תמונה, מעבר למה שראינו בטלוויזיה.
יוסי יונה: אומרת לי שם הרופאה שיש לנו כאן מטפלת סיעודית על 15 חולים, צריכים לקלח אותם.
יוסי יונה: היא אומרת, אתה יודע מתי אנחנו משכימים אותם בבוקר כדי להשלים את העבודה?
יוסי יונה: היא אומרת לי שכך זה בכל בית אבות.
יוסי יונה: בשעה 3:00 לפנות בוקר מתחילים לקלח את האנשים האלה.
יוסי יונה: מוציאים אותם בכוח מתוך המיטות שלהם ומקלחים אותם כדי להספיק.
יוסי יונה: הבעיה של התקינה היא אחת הבעיות המאוד מאוד מרכזיות.
יוסי יונה: אנחנו נשים מצלמות ונעשה בקרה.
יוסי יונה: אני חושב שזה נכון, אבל כאשר המציאות היא מאוד מאוד קשה והעבודה מאוד מאוד שוחקת והתקינה היא מאוד מאוד מוגבלת, כל מצלמה שלא תשים, אתה לא תפתור בסופו של דבר את הבעיה.
יוסי יונה: זאת אומרת, בעיית היסוד כאן היא בעיה של תקינה.
יוסי יונה: זאת בעיה של תקינה וגם בעיה של שכר.
יוסי יונה: כאשר יש מספר כל כך קטן של עובדים אל מול מספר גדול של מטופלים, הרי התוצאה – ולא שאנחנו מצדיקים אותה – הרבה פעמים היא כמעט הכרחית.
יוסי יונה: המקום בו יהיו מצלמות ובקרה, לטעמי אלה בעצם מנגנונים משלימים ואני אומר את זה בצער.
יוסי יונה: אמרת ממשלתי ולא בכדי וההערה הזאת היא מאוד מאוד חשובה.
יוסי יונה: בכל זאת אני חושב – ותסלחו לי אלה מכם שהם נציגי בתי אבות וההערה שאני אומר לא תמצא חן בעיניכם – שאנחנו, המערכת הישראלית של השוק הפרטי, לא הפנימה את העיקרון המאוד בסיסי של הוגנות.
יוסי יונה: תמיד השיקול הזה של הרווח, הרבה פעמים הוא בא על חשבון השירות שנותנים שם.
יוסי יונה: זאת אומרת, יכול מאוד להיות מצב שגם כאשר אדוני כאן אמר שצריך להגדיל את התעריף לאדם בבית אבות, אבל אם אין אתוס של הוגנות, הרי בעל בית האבות ירצה למקסם את הרווח שלו על רמת השירות.
יוסי יונה: שם אכן צריכה להיות ביקורת הפתע והמצלמות, כדי להבטיח שגם בתנאים אופטימליים, אני חושב שגם בתנאים אופטימליים, בהם הרווח האפשרי פר מטופל יהיה סביר, עדיין יכולות להיות הבעיות הללו של פגיעה בחולים האלה.
יוסי יונה: לכן אני חוזר ואומר שהבעיה המרכזית שיש לנו כאן היא בעיה של תקינה.
יוסי יונה: דיברתם גם על כך ואני גם שמעתי דיווחים שבעצם המון פעמים כשעושים את עליית המדרגה הזו מבחינת ההכשרה וההתמקצעות, אז האנשים האלה שמקבלים את התואר היותר גבוה בהכשרה, הם לא המטפלים הסיעודיים.
יוסי יונה: אז בשרשרת המזון, הטיפול הסיעודי יורד דווקא לאנשים שאין להם הכשרה, שהם בתחתית שרשרת המזון של החברה הישראלית, שהם עצמם קשי יום.
יוסי יונה: לא שאני מצדיק את הטיפול הגרוע שהם עושים אבל נוצרת איזושהי מערכת יחסים כזאת שאנחנו מביאים את האוכלוסיות הכי חלשות מצד אחד, שאלה הקשישים, ומצד שני את האוכלוסיות הכי חלשות שמטפלות בהם.
יוסי יונה: שם, במפגש הזה, אנחנו רואים את כל הדברים המאוד מאוד קשים שמן הראוי שייפסקו.
יוסי יונה: אני חושב שהמשימה העיקרית כאן היא של משרד הבריאות כדי לתת את הפתרון המבני.
יוסי יונה: כפי שאמרתי בתחילת הדברים, מהו היעד, מהו הממוצע ב-OECD, מהי תכנית האב שאנחנו רוצים לגבש ולהגיד, תבואו אלינו נניח כל חצי שנה או כל שנה ותגידו לנו בבקשה שאלה יעדים מדידים, אנחנו רוצים לבדוק היכן היינו בשנה שעברה והיכן אנחנו נמצאים בשנה הזאת.
דוד אמסלם: חבר הכנסת פרי.
יעקב פרי: קודם כל, אני רוצה לברך את שני ידידיי יושבי הראש.
יעקב פרי: אני חושב שמדובר בנושא חשוב מאין כמותו.
יעקב פרי: לצערי ממשלת ישראל, ואני אומר את זה באמת בעדינות כי אני לא חושב שלמישהו יש כונה רעה, אבל הביצוע הוא ביצוע מבזה.
יעקב פרי: בוא נקרא לילד בשמו.
יעקב פרי: נורא חשוב נושא התאגיד ואולי עוד יותר חשוב להביא 6,000 עובדים סינים.
יעקב פרי: אני שמעתי בדיונים הקודמים מפי נציגי בתי האבות על מחסור של 5,000 עובדים סיעודיים.
יעקב פרי: עכשיו זה לא חשוב.
יעקב פרי: תתחילו עם 2,400 עובדים ואני אברך על זה.
יעקב פרי: כולנו נברך על זה אבל אני חושב שבלי החלטת ממשלה אי אפשר יהיה להעביר זאת.
יעקב פרי: בואו נגיד את האמת, מדובר באחת העבודות הקשות ביותר, המתישות ביותר, ומה נעשה?
יעקב פרי: ישראלים לא רוצים לעבוד בהן.
יעקב פרי: אני אומר בהכללה.
יעקב פרי: אני מניח שיש ישראלים שרוצים ואותם ישראלים שרוצים מוצאים את מקומם, אם זה במקצוע אחות סיעודית ממש או אחות מוסמכת ואם זה בכוח עזר, אבל אנחנו שמענו שמשרד האוצר – ואני מצטט מה שאני שמעתי – מוכן לתמחר את כוח העזר ביותר משכר המינימום.
יעקב פרי: זאת אומרת, העובדה שנקודת ההתייחסות גם של משרד האוצר למשיכת כביכול עובדים ישראלים לאותו מקצוע של כוח עזר, היא יותר משכר המינימום.
יעקב פרי: אנחנו יודעים כמה זה אטרקטיבי.
יעקב פרי: אני באמת רוצה לשאול את נציגי משרד האוצר ומשרד העבודה והרווחה.
יעקב פרי: אני יודע שמשרד הבריאות מנסה לעשות כמיטב יכולתו.
יעקב פרי: גם משרד הבריאות יכול במקום הזה לעשות יותר ואמרתי את דבריי, אבל אילו פעולות באמת הממשלה עושה כדי לעודד תעסוקת ישראלים בתחום הכול כך קריטי, הכול כך חשוב הזה בוודאי לכל אחד מאתנו?
יעקב פרי: כמה האוצר באמת משלם לבתי האבות ולמוסדות הסיעוד עבור העסקת העובדים בדגש על כוח עזר?
יעקב פרי: כבר שאלתי למה אפשר להביא עובדי בנייה סינים ואי אפשר להביא כוח עזר זר למצוקת כוח האדם.
יעקב פרי: קראתי את נייר העמדה של ארגון כן לזקן.