GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תומר רוזנר: האם בלוח התמרורים - - -
<עדי מרלה: לא, יש תקן ישראלי.
<תומר רוזנר: לא, תקן ישראלי הוא לא תקן מחייב, גברתי.
<תומר רוזנר: יש לוח תמרורים, לוח תמרורים לא מכיר רכב גבוה, רכב נמוך, רכב צידי ורכב - - -
<עדי מרלה: חבל שתהיה חנייה שהיא מוצמדת, אבל היא לא תהיה מתואמת לרכב שאותו אדם - - -
<שמואל חיימוביץ': לוח התמרורים מאפשר הצבת שני שלטים.
<שמואל חיימוביץ': אחד – 437, ומתחתיו נציב עוד - - -
דוד אמסלם: אני כרגע לא בא להסדיר את כל סוגיית החניות של הנכים והתקנים.
דוד אמסלם: יש היום במרחב הציבורי, בלי קשר לחוק הזה, יש תקן, יש תמרור, יש גודל מקום החנייה, האורך, הרוחב, יש תקנים, אני לא נכנס לזה כרגע.
<תומר רוזנר: אם התקן מחייב, אז הוא מחייב.
<חן כהן: אני ממשרד התחבורה.
<חן כהן: בעיקרון, החוק הזה הוא חוק אכן מוסרי, אבל מכל מה שהועלה פה, אנחנו לא יותר מדיי מתמחים במוגבלות של אנשים.
<חן כהן: אבל כדאי כן לבחון את העניין הזה של הניידות כדי שלא תהיה הצפה במקומות החניה, כי אנחנו גם מודעים לבעיית הנגישות.
<חן כהן: בנוסף, מה שהועלה קודם לגבי חניות, עוד משהו כדי לעזור למען הדבר הזה.
<חן כהן: הועלה פה העניין שאם יש חנייה בבניין שהיא לא מוצמדת, יש הרי בבניינים ישנים מספר חניות שהוא קטן גם ממספר הדירות.
<חן כהן: אם אפשר אולי לתת לרשות המקומית סמכות שבכל זאת, אפילו שזה מגרש פרטי כן להצמיד את אחת החניות, זה יכול להקל על המרחב הציבורי.
<טליה דוד: אני חברת הוועדה בלשכת עורכי הדין.
<טליה דוד: אדוני, בהיותי דיירת בירושלים, גרתי 20 שנה בתל-אביב, אני רוצה להצביע על בעיה שלצערי לא באה לידי ביטוי בהצעת החוק.
<טליה דוד: נכה שהוא עובד, וגם הוא נכה לרוע מזלו, לא יכול לקבל במקרים שהוא מבקש תו חנייה באזור מקום העבודה.
<טליה דוד: למה אני מרמזת, למה אני אומרת.
<טליה דוד: אני גרתי בתל-אביב 20 שנה, וקיבלתי תו חנייה באזור המגורים.
<טליה דוד: אבל לרוע מזלי עבדתי באזור תעשייה בתל-אביב.
<תומר רוזנר: היה לך תג נכה?
<טליה דוד: יש לי תו נכה.
<תומר רוזנר: תג נכה יכול להחנות בכל אזור חניה.
<טליה דוד: ואין, מקומות החנייה שם, ליד דינמומטר או באזורים אחרים בעייתיים, ולא הייתה שם חנייה לעולם כמעט, אלא אם כן הייתי באה בשש בבוקר.
<טליה דוד: אני פניתי לעיריית תל-אביב ובכתב בבקשה לאשר לי מקום חניה במקום העבודה על פי שעות העבודה באישור המנכ"ל שאני עובדת שם.
<טליה דוד: עיריית תל-אביב סירבה מן הטעם שנכה יכול לקבל מקום חניה אחד וזה בבית.
<טליה דוד: אני מבינה, כאשר אני ביקשתי את זה, זה היה לפני 15 שנה, והתפיסה הייתה אז אולי שמרבית הנכים לא עובדים.
<טליה דוד: אדוני, אני מבקשת בהצעת החוק הזאת, יהיה ביטוי שאם נכה מבקש או זקוק, נכה עם בעיית ניידות, במקום העבודה ואין חנייה במקום העבודה, לא כמו שהיום אני עובדת בעיריית ירושלים והעירייה מספקת.
<טליה דוד: במקום, באזור תעשייה, באזור מסחרי, באזור כזה שאין חניות נכה, שהעירייה לא תטען שהוא לא זכאי לחניית נכה בגלל שהוא קיבל מקום המגורים, שלא תתנה.
דוד אמסלם: בגדול, אני אשקול את מה שאת אומרת.
דוד אמסלם: אני מסכים עם מה שאת אומרת.
דוד אמסלם: נכה שמגיע למקום עבודתו, ואין לעבודה מקום חנייה מוסדר, בוודאי הוא נקלע לאיזושהי בעיה, צריך להסדיר לו אותה גם שם.
דוד אמסלם: לפעמים זה יותר חמור אפילו מאשר בבית.
דוד אמסלם: לכן אני כרגע לא רוצה לחתוך את העניין, מפני שההצעה המקורית היא הייתה ההצעה הזו.
דוד אמסלם: אני אומר לתומר שיכניס כרגע את זה בדברי ההסבר בגלל שאני אשקול את העניין, אני אתייעץ שוב פעם עם מספר גורמים כדי לחשוב האם בסופו של דבר להכניס את זה לתחולת החוק הזאת, או בסופו של דבר, להפריד אותה מהחוק הזה, ולהגיש אותה אולי כהצעה אחרת.
<טליה דוד: אבל איזה הזדמנות יותר טובה לאדוני מההזדמנות הזו?
דוד אמסלם: את שומעת מה קורה פה.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס כרגע לשיקולים שלי, אבל את צודקת, תני לי לחשוב על העניין.
דוד אמסלם: כרגע, כדי שנוכל לדבר על זה, כדי שאני אוכל להחליט בישיבה הבאה להצבעה הבאה.
<לירון אדלר מינקה: דודי, עוד דבר קטן, אנחנו גם נכניס התייחסות.
<לירון אדלר מינקה: הנושא של הפטור כאן אם אין מקומות חנייה במרחק שאינו עולה על 250 מטר, אנחנו נחשוב לקראת שנייה ושלישית אם צריך קצת להבהיר פה יותר את הנוסח, כדי שזה יהיה ברור מה המקרים.
<רות פרמינגר: אדוני, 200 לא 250.
דוד אמסלם: רבותיי, אני מביא את החוק הזה להצבעה בנוסח כפי שהקריאה אותו לירון עם התיקונים שהיו.
דוד אמסלם: מי בעד החוק שירים את ידו, נגד אין.
דוד אמסלם: <
דוד אמסלם: הצעת חוק חניה לנכים (תיקון - הקצאת מקום חניה לנכה סמוך למקום מגוריו), התשע"ו-2016, נתקבלה.
דוד אמסלם: אני בעצם קובע שהצעת החוק עברה בקריאה ראשונה.
דוד אמסלם: אבל אני ער לכל מה שאמרתם כאן, כולל עיריית תל-אביב וכו'.
דוד אמסלם: אני אקיים איזשהו דיון פנימי אצלנו.
דוד אמסלם: אני אחשוב גם את מי אני רוצה להזמין לדיון, לא שידעתי על זה, אבל בסופו של דבר אתם צודקים ולא צודקים בעניין הזה.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, בוודאי כל מקום חנייה שהקצנו לנכה, אז בוודאי שזה נגרם מהציבור.
דוד אמסלם: אני רוצה רק לומר, רוב התושבים הם לא גרים במרכז העיר, הם גרים בעיקר בשכונות.
דוד אמסלם: לכן, אני אחד שעסק בנושא הזה הרבה מאוד שנים, דווקא בנושא הספציפי הזה, אני יודע מה המשמעויות – גם הכספיות, כמה עולה.
דוד אמסלם: לכן לא צריך להרחיב את הבעיה ולהעצים אותה ולהגדיל אותה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, יש נכים שהם לא נכי גפיים אבל יש להם בעיית תנועה מכל מיני סיבות.
דוד אמסלם: יש אחד שיש לו בעיה בהליכה, בגלל סיבות אחרות בגוף שלו, לא רק בגלל שהרגליים שלו לא מתפקדות.
דוד אמסלם: בגדול, נשקול את העניין ונקדם.
דוד אמסלם: זה החוק הכי מוסרי שאני הבאתי בכנסת.
דוד אמסלם: עם כל הכבוד, תמיד הייתי אומר לכל אחד אחרי שהוא מתנגד, אם הוא היה רוצה להתחלף מה הוא היה אומר, אם הוא היה בצד השני מה הוא היה אומר.
דוד אמסלם: הרבה פעמים אני שומע את אלה שעם כיסא הגלגלים, ואני מכבד אותם מאוד, מאוד, אבל לפעמים הם רוצים את העדיפות הפנימית שלהם, כי זה יותר נוח שלא יתפוס איזה נכה אחר שהוא - - איך הוא אמר?
דוד אמסלם: היום באתי לכאן, לא היה לי מקום חנייה.
דוד אמסלם: אני מסתכל על זה מהצד, אני מכיר את הנושא.
דוד אמסלם: נתקלתי בהרבה מקרים שלא יכולתי לעזור לבן-אדם, הוא צדק, הייתי שם, ראיתי אומה.
דוד אמסלם: ומה הוא מבקש?
דוד אמסלם: – כלום, כולה להגיע הביתה, מה הוא רוצה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר צריך להסתכל על זה במידת הרחמים, לא במידה של עוד מקום חניה, עוד 100 שקל - עזוב.
בן שושן: הרי אתה יודע שזה לא העניין.
דוד אמסלם: אני אומר, השאלה מאיפה אתה בא, זו נקודת ההסתכלות שלך.
בן שושן: אני בא בדיוק מאותו מקום כמו ראש העירייה שלי.
דוד אמסלם: היות ואני מכיר את הנושא כפי שאמרתי, מה שנקרא, הלכה למעשה, מהצד שהייתי נותן את השרות הרבה מאוד שנים, אני מכיר את כל האבסורדים שיצרנו.
דוד אמסלם: באמת, הקב"ה זימן אותי, ומשה העלה את זה בפניי לתקן את זה.
דוד אמסלם: מפני שאני באמת חושב שנכים קשה להם גם ככה בחיים.
דוד אמסלם: מאוד קשה להם, כמעט בכל נושא שאני עוסק בו – עשינו דיון לגבי חניות על המדרכה שנכים גם עם כיסא גלגלים, וגם נכים עם עזרים אחרים שהם חונים להם בחנייה והם נאלצים לרדת לכביש, לפעמים כמעט דורסים אותם.
דוד אמסלם: יש להם אין ספור בעיות, כשאתה תשב איתם, כמעט בכל תחומים.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אם אנחנו יכולים להקל עליהם טיפה גם על חשבוני, גם על חשבונך, גם על חשבון האנשים הבריאים – אחלה, אני חושב שזה האיזון הנכון, ולשם אני מושך.
בן שושן: שם הייתי רוצה לראות איפה נקודת האיזון נמצאת.
דוד אמסלם: באמת, יכול להיות שאני אקרא גם לך, אשר, לאיזו שיחה קטנה - אתה, אני ותומר.
דוד אמסלם: באמת, נעשה איזשהו משהו.
דוד אמסלם: בסוף אנחנו רוצים לעשות דבר - צודק נכון ומוסרי, זה מה שאנחנו רוצים.
דוד אמסלם: אני מניח שאין מחלוקת בינינו על העניין.
דוד אמסלם: אם נבוא עם לב רחב, תאמין לי, הכול יהיה בסדר.
דוד אמסלם: טוב, רבותי, בוקר טוב לכולם.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא היערכות הגורמים האחראים להילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון.
דוד אמסלם: סך הכול, בעזרת השם, יש לנו אירוע מאוד משמעותי בהיקפי המשתתפים שלו כמידי שנה, ולכן רציתי לשמוע קודם כול את הגורמים, איך כל הגורמים נערכו או נערכים לקראת האירוע הזה.
דוד אמסלם: אז עם מי נתחיל?
דוד אמסלם: מי זה ה-pivot של האירוע מבחינת הממשלה?
<עמית קצין: משרד הדתות.
<עמית קצין: עמית קצין.
דוד אמסלם: בבקשה, עמית.
דוד אמסלם: למה המנכ"ל שלך לא פה, לא הזמנו אותו?
<עמית קצין: הוא לא יכול היה להגיע.
<עמית קצין: אז הוא ביקש קודם כול להתנצל על זה שהוא לא הגיע.
<עמית קצין: מבחינת המשרד, אתחיל מהסוף, אתמול היה לנו סיור במירון בהשתתפות השר והמנכ"ל, הן במתחם הקבר, הן בכל החניונים.
<עמית קצין: העבודה שם נעשית בקצב מהיר, סך הכול כבר עומדים בישורת האחרונה כמעט של כל ההכנות וכל מה שצריך לטובת ההילולא.
<עמית קצין: מבחינת עבודה מול שני הגורמים המרכזיים, שזה משרד התחבורה והמשטרה, אז לאורך כל הדרך שיתוף פעולה מלא היה.
<עמית קצין: את כל דרישות התחבורה והמשטרה שהגיעו אלינו, עוד בשלב ההיערכות, עקב כל הפקות הלקחים שהיו בשנים שעברו – קיבלנו אותן.
<עמית קצין: הצלחנו לאגם את התקציב הנדרש, זאת אומרת אין איזה בעיה תקציבית, חוסר תקציבי שקיים לבקשות שנצרכו, לכל מיני דברים שביקשו ולא יכולנו לעמוד בהם.
<עמית קצין: אפילו הייתה איזה בקשה להקמת טרמינל חדש מצד משרד התחבורה כדי לווסת את התנועה, אני מעריך שהתחבורה יוכלו לפרט את זה יותר.
<עמית קצין: גם את זה אנחנו עושים.
<עמית קצין: כרגע יש איזה עיכוב, כי יש בעיה קצת עם ועדת המושב, עם המקום, הם כרגע הוציאו שם צו הפסקת עבודה, אני מעריך שזה ייפתר - - -
דוד אמסלם: אתם מדברים איתם?
<עמית קצין: כן כן, יש הידברות איתם, יש הכול.
<עמית קצין: אני מעריך שזה ייפתר אם לא היום - - -
דוד אמסלם: אוקיי, עמית, בוא תן לנו איזה תיאור קצר.
דוד אמסלם: במה באה לידי ביטוי ההיערכות שלכם?
דוד אמסלם: מבחינת מה, הכשרה של פריקה של ההסעות?
<עמית קצין: מבחינתנו, מהרגע שמגיעים האזרחים באוטובוסים והכול, אז סך הכול בנינו טרמינלים, בהם האזרחים שמגיעים פורקים בצורה מסודרת.
<עמית קצין: כל אחד יש לו גם צבעים, הוא יודע אחר כך לאן לחזור.
<עמית קצין: מגיעים להר.
<עמית קצין: בהר יש משטחי הדלקה, יש הדלקות, יש סדר הדלקות.
<עמית קצין: הגדלנו את משטח גנדי, את אחד המשטחים, הגדלנו אותו השנה.
<עמית קצין: שם במקביל יש היערכות של מד"א, של כב"ה, של זק"א, של כולם, לתת מענה ראשוני אם חס וחלילה מישהו צריך איזה - - -
דוד אמסלם: שאתם ה-pivot של העניין הזה?
דוד אמסלם: אתם עושים את הטופס טיולים?
<עמית קצין: אנחנו מתכללים את הכול.
<עמית קצין: זאת אומרת, בסופו של דבר שמה יש פיקוד ושליטה משותף גם, לכל גוף שנמצא שם יש גם את החפ"ק שלו.
<עמית קצין: יש שיתוף פעולה, יש חפ"ק משותף.
<עמית קצין: שיתוף פעולה מלא.
<עמית קצין: זאת אומרת, לכל גוף יש נציג, שבעצם בשיתוף פעולה מלא.
דוד אמסלם: אוקיי, אז בואו נתחיל: ברמה התשתיתית מה הייתם צריכים לעשות שם?
<עמית קצין: ברמה התשתיתית, יש את החניונים שזה ההגעה, יש את משטחי ההדלקה שזה - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, זה חניונים חדשים שהכשרתם?
<עמית קצין: יש חניון אחד שאמרתי, בויאן, אותו מכשירים.
<עמית קצין: שאר החניונים הם חניונים קיימים, אבל כל שנה צריך להכשיר אותם מחדש, כי רובם לא - - - יש דברים שצריך להוסיף שם כל שנה מחדש.
<עמית קצין: זה לא שנגמר האירוע, נשאר החניון, ושנה הבאה פשוט לבוא להפעיל אותו.
<עמית קצין: חלק מהסיפור שיש לנו כל שנה מבחינה תקציבית אל מול האוצר זה הסיפור הזה.
<עמית קצין: יש כיוון כן להפוך אותם לחניוני קבע, שבסופו של דבר לא נצטרך כל שנה להשקיע מחדש בתשתיות.
דוד אמסלם: ומבחינת הגודל, הנפח, אתם מוסיפים חניונים, או שזה אותם חניונים, אותם נפחים?
<עמית קצין: חניון צבעון, למיטב ידיעתי, הגדלנו אותו השנה, שזה חניון שנועד לקלוט תחבורה אזרחית.
<עמית קצין: זאת אומרת, אנשים שבאים עם כלי רכב אזרחיים ומשם לוקחים אותם בשאטלים.
<עמית קצין: שוב, ספציפית לגבי החניונים, אני חושב שיותר טוב שמשרד התחבורה ידברו עליהם, אבל אני חושב שסך הכול אנחנו מדברים על אותם גדלים, אולי טיפה זה גדל יותר, פלוס הוספת טרמינל בויאן, שנועד לווסת את - - -
דוד אמסלם: חוץ מחניונים, יש לכם שם היערכות לגבי נגיד שירותים, מים וכו'?
<עמית קצין: כן, לגמרי.
<עמית קצין: זאת אומרת, אנחנו פורסים גם בציר העלייה, גם במתחם עצמו ברזיות, מתקני מים, מתקני שירותים.
<עמית קצין: אני לא זוכר לנקוב את המספרים המדויקים, אבל הבאנו לשם מה שנקרא קרוונים שמשמים כתאי שירותים.
<עמית קצין: זאת אומרת, גם אתמול היינו שם, כבר נמצאים בשטח.
<עמית קצין: סך הכול מהבחינה הזאת יש היערכות מלאה בהתאם לצרכים של מים, של שירותים.
דוד אמסלם: כשאתה מדבר אתי על היערכות, כמה אנשים אתם צופים?
דוד אמסלם: לכמה אנשים אתם נערכים שיגיעו?
דוד אמסלם: פלוס מינוס, אתה יודע.
<עמית קצין: המספרים מדברים על סדר גודל של 400,000 בסופו של דבר, אבל לאורך כל האירוע.
<עמית קצין: זאת אומרת, השנה האירוע, הוא מתחיל למעשה כבר בשבת, הולכים להיות שם כמות גדולה, אנחנו מדברים על מחמישי שאנשים מתחילים להגיע.
<עמית קצין: אני יכול להגיד שאתמול כשהיינו שם, כבר יש אוהלים פרוסים מסביב, אנשים כבר נמצאים שם.
<עמית קצין: השנה זה ב"פיק" יותר קצר, כי זה מתחיל במוצאי שבת וההדלקה הראשונה היא רק ב-01:00 בלילה.
<עמית קצין: אבל אלה סדרי הגודל.
<עמית קצין: שוב, יכול להיות שהשנה, בגלל הסיפור עם התחבורה, יהיו יותר, יהיו פחות, זה אי-אפשר לדעת, יש לנו פה משתנה שקצת קשה לדעת מה הוא יעשה.
<עמית קצין: אבל בגדול, סדר גודל של 400,000, זה המספר.
<עמית קצין: אפשר להיערך לפי הכמות של תחבורה שמפעילה, מכמתת את האוטובוסים, אבל זה לא - - -
דוד אמסלם: רוב האנשים מגיעים באוטובוסים או ברכבים פרטיים?
<עמית קצין: אין אפשרות להגיע ברכבים פרטיים.
<עמית קצין: יש שלושה חניונים של רכבים פרטיים שאליהם אפשר להגיע - - - רק בתחבורה ציבורית.
דוד אמסלם: דרור, בין לבין שאתה מדבר עם שלמה, אז בוא תענה לנו על כמה שאלות.
דוד אמסלם: תגיד לי, מבחינה תחבורתית, יש מספיק אוטובוסים להביא את האנשים?
<דרור גנון: התשובה היא: לא.
דוד אמסלם: איך האנשים מתארגנים?
דוד אמסלם: כל אחד באופן פרטי כזה?
<דרור גנון: זה עובד תחת קווי שירות לתחבורה ציבורית, רישיונות של משרד התחבורה.
<דרור גנון: בכל זאת מדובר באירוע מאוד - - - והיום הוא גם תחת חסות המדינה.
<דרור גנון: אנחנו נערכים כבר מחודש דצמבר, אפילו קצת לפני, לאירוע הזה, זה מבחינתנו מגה אירוע.
<דרור גנון: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם כל הגופים: עם משטרת ישראל אנחנו עובדים באופן צמוד, כי כל האירוע הזה בסוף הוא אירוע תחבורתי.
<דרור גנון: אתה מביא כמות כזאת אדירה של אנשים ואתה מפנה אותה בטווחי זמן קצרים, כולל פיקים כאלה ואחרים של המוני אנשים, בשטח מאוד קטן, עם תשתית מאוד מוגבלת ביחס לכמות שאתה מנהל שם.
<דרור גנון: וההיערכות שלנו הייתה בהנחה שלוח החופשות של תלמידי מדינת ישראל הוא קבוע, ושלא משחקים פה לפי כל מיני החלטות כאלה ואחרות ברגע מסוים.
<דרור גנון: בנינו את האירוע השנה ככה שהוא ייתן מענה אפילו לגידול של נוסעים.
<דרור גנון: בנינו על גידול של עוד 30%-20%, כי אלה היחסים שיש לנו משנה לשנה.
<דרור גנון: וניהלנו את כל התהליך הזה מול המפעילים מבעוד מועד, דאגנו לתקציבים ראויים, כל מה שצריך.
דוד אמסלם: אתם מסבסדים את ההסעות האלה?
<דרור גנון: אנחנו מסבסדים.
<דרור גנון: מדינת ישראל משקיעה פה המון כסף.
מנחם אליעזר מוזס: 12 מיליון משרד התחבורה.
דוד אמסלם: איך הסבסוד?
דוד אמסלם: נגיד, אני עכשיו רוצה לארגן אוטובוס למירון, איך אני עושה את זה?
<דרור גנון: אתה לא יכול לארגן אוטובוס.
<דרור גנון: יש קווים שיוצאים מהערים במדינת ישראל, ערים שיש להן זיקות כאלה ואחרות לאירוע הזה בגדול, שזה מתחיל מהדרום בנתיבות, שדרות, קרית גת, ממשיך לכיוון ירושלים, בני ברק, יש לך את מודיעין עילית, את ביתר עילית, יש לך את אלעד, נתניה, חיפה.
<דרור גנון: יש המון יעדים, בקיצור, שמשם כונסים לכיוון ההר.
<דרור גנון: הנסיעות שמה הן בהזמנת מקומות מראש, אחת האפשרויות שאפשר לעשות גם במשרד התחבורה, והגעה בנסיעה בכרטיס הלוך ושוב, שהוא גם מסובסד, וגם יש הנחות לזכאים – אם ילד מגיע, גם מקבל את ההנחה שלו.
דוד אמסלם: ומי מארגן את זה במוקדים האלה?
דוד אמסלם: אני מניח שמשרד התחבורה לא יעשה - - -
<דרור גנון: מפעילי התחבורה הציבורית עושים את זה, שהם בעלי רישיון, אם זה "אגד", "נתיב אקספרס", "סופרבוס", "דן דרום".
<דרור גנון: יש לנו את כל המפעילים - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, לכל נקודה יש את המפעיל שלה?
<דרור גנון: לכל נקודה יש את המפעיל שלה, כשאת רוב הקווים מפעילה חברת "נתיב אקספרס", שהיא בשוטף גם מפעילה את הקווים האלה ביום-יום.
מנחם אליעזר מוזס: אין כבר להשיג כרטיסים.
<דרור גנון: מאחר שהאירוע הזה הוא אירוע שמסיע כמויות אדירות של נוסעים, שהם מעבר לצי הקיים של המפעילים, אנחנו מגייסים המון אוטובוסים בשוק הפרטי לטובת האירוע, שהמפעילים מתקשרים, ואז מפעילים אותו כתחבורה ציבורית לכל דבר ועניין.
<דרור גנון: המציאות שנוצרה כתוצאה מההחלטה של משרד החינוך להזיז את יום החופש מראשון לשני, יצרה מצוקה מאוד גדולה בגיוס של האוטובוסים, כי קודם כול בתחבורה הציבורית, כל קווי התלמידים שנוסעים חייבים לנסוע, וזה אוטובוסים שבנינו עליהם, זה קרוב ל-200 אוטובוסים שהיו אמורים לשרת את האירוע.
<דרור גנון: וכל המפעילים הפרטיים האלה שהתקשרו איתם, יש להם את הסעות התלמידים שהם עושים לעיריות בבוקר.
מנחם אליעזר מוזס: 600.
<דרור גנון: אז אנחנו נמצאים היום בחוסר של כ-600 אוטובוסים, שזה יותר משליש ממה שתכננו.
<דרור גנון: עכשיו, האנשים לא מעניין אותם, אתה יודע, הם רוצים להגיע בסוף.
<דרור גנון: זה יגרום לבעיה.
<דרור גנון: אחד, זה יגרום לבעיה בטיחותית, כי הרבה אנשים יגיעו עם הרכב הפרטי, יעמיסו את הכבישים.
<דרור גנון: העובדה שמשרד החינוך הזיז את יום החופש, יגרום גם להורים לעבוד רגיל, הרבה הורים ילכו לעבודה כי הילדים לא בבית, כי אנחנו בונים גם על זה שחלק מההורים – אז זה יעמיס את הכבישים עוד יותר.
<דרור גנון: זה אומר שמבחינה תנועתית, אני מעריך שמדינת ישראל תהיה די פקוקה ביום ראשון, שלא לדבר על כל התנועות לצפון.
דוד אמסלם: דרך אגב, מה טווח השעות של האירוע?
דוד אמסלם: אני מבין שהוא בלילה.
<דרור גנון: האירוע מתחיל במוצאי שבת בלילה.
דוד אמסלם: מתי מתחיל הפיזור?
<דרור גנון: הפיזור מתחיל בדרך כלל לקראת הבוקר של יום ראשון.
<דרור גנון: בשעות הלילה שבין מוצ"ש לראשון, מ-02:00 בלילה מתחילים להוציא נסיעות.
<דרור גנון: אבל ה"פיק" שלו הוא אחרי תפילת שחרית של יום ראשון בבוקר.
דוד אמסלם: זאת אומרת, לרוב האנשים שבאים לשם, מתפללים תפילת שחרית ויוצאים הביתה חזרה.
<דרור גנון: וכל הלילה מסתובבים.
<קריאה: זה רק הגל הראשון.
<קריאה: זה ההדלקות של הלילה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הגל הראשון, ששם האירוע המשמעותי.
דוד אמסלם: דרך אגב, זו פעם ראשונה שמדינת ישראל מסבסדת את האירוע הזה?
<דרור גנון: עושים את זה כבר קרוב ל-12 שנה.
<דרור גנון: התחלתי את זה עוד "אגד" בזמנו.
דוד אמסלם: זה מתבצע דרך הרשויות עצמן?
דוד אמסלם: הרשויות מעורבות בנושא הזה?
<דרור גנון: בעיקר הרשויות החרדיות יותר מעורבות, כי יש להן עניין, גם מבחינת הציבור שלהן שעולה וגם מבחינת ההסדרים של ההסעה בערים עצמן.
<דרור גנון: ירושלים ספציפית אנחנו כן פותחים את מוקדי היציאה שאתה מכיר בתוך ירושלים של ההסעה, זה כולל משטרה וכל המרכיבים שקשורים לזה.
דוד אמסלם: דרך אגב, בירושלים, איפה נקודת האיסוף?
<קריאה: בין גשר בנות יעקב - - - בית גן, גבעת שאול, רמות – שבעה מוקדים.
<דרור גנון: שבעה מוקדים שמסיעים לכיוון - - -
דוד אמסלם: והאחריות היא בעצם של המפעיל?
דוד אמסלם: המפעיל מחליט כמה אוטובוסים, באיזה מקצבים, איפה?
דוד אמסלם: הוא מדווח לך? איך זה עובד?
<דרור גנון: הכול תחת האחריות שלנו ברמה של ההסעה, ומתוקצב.
דוד אמסלם: לא, דרור, אני מבין.
דוד אמסלם: הרי אתה בן אדם אחד, אני גם מכיר קצת את הצוות שלך, כמה אנשים יש לך.
דוד אמסלם: לא הבנתי, בכל נקודה יש לך אנשים שסופרים את האוטובוסים?
<דרור גנון: יש לי את הבן אדם שלי שמפקח, אבל המפעיל מחזיק סדרנים.
דוד אמסלם: זאת אומרת המפעיל מדווח.
דוד אמסלם: הרי אני מניח שאתה מסבסד אותו פר אוטובוס.
<דרור גנון: פר נסיעה.
דוד אמסלם: אני מדבר פר אוטובוס – פר נסיעה.
דוד אמסלם: אז אני מניח שהוא אומר לך: הוצאתי 50 אוטובוסים.
דוד אמסלם: בסוף הוא אומר לך: זה שהוא אמר לך 50 - - -
<שלמה רוזנשטיין: לא, הוא גם מביא תיקופים, יש לנו ולידציות.
דוד אמסלם: שלמה, תן לי, אחרי זה תוסיף.
<דרור גנון: בעלייה של הנוסע, כמו שנאמר על ידי שלמה, הוא מתקף את הכרטיס.
<דרור גנון: יש לנו גם את מערכות ה-GPS, שאנחנו רואים את האוטובוסים נוסעים במערכות שלנו.
<דרור גנון: זה מערכת דיווח שנקראת "כל נתון", שאתה בכל רגע נתון רואה.
<דרור גנון: אז אין בעיה, הוא לא יכול - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, הסבסוד הוא פר אוטובוס או פר נוסע?
<דרור גנון: האוטובוס הוא פר קילומטר.
דוד אמסלם: פר קילומטר.
דוד אמסלם: בלי קשר לכמה אנשים הוא לקח?
<דרור גנון: לא, אבל אנחנו דואגים שיהיה מקדם מילוי גבוה, 50 איש בדרך כלל.
<דרור גנון: אין לנו נסיעות שהן לא עם 50 איש באירוע הזה.
דוד אמסלם: עכשיו, איך משרד התחבורה רוצה להתמודד עם החוסר, שהוא יודע שהוא קיים?
<דרור גנון: משרד התחבורה לא יודע להתמודד כרגע עם החוסר, אין לו יכולת להתמודד - - -
דוד אמסלם: קודם כול, משרד התחבורה רואה את עצמו אחראי לנושא?
<דרור גנון: אנחנו הגורם שמסיע את הנוסעים, ואנחנו יודעים לתת את מה שאנחנו יכולים לתת.
<דרור גנון: תכננו תכנון, כתוצאה מהשינוי של יום הלימודים נוצר פער, ואין לנו יכולת להשלים את הפער הזה.
<דרור גנון: מה גם, שההחלטה הזאת יצרה עכשיו גם ספסרות בשוק של ההסעות.
<דרור גנון: אם מסיע מכר נסיעה כזאת למפעילים שלנו ב-3,600–3,000 שקל – היום, הבוקר 5,500.
<דרור גנון: אז יש גם גבול כמה המדינה יכולה לספסר או לשלם עבור ספסור של נסיעות.
<דרור גנון: וזה מצחיק, שמשרד אחד יוצר הוצאות למדינה מהצד השני בהחלטה לא ברורה כזאת.
<דרור גנון: עכשיו, הבעיה המרכזית שלנו זה שכמות המגיעים, כמו שנאמר כאן, שיגיעו ביום שישי, היא גדולה מאוד.
<דרור גנון: אנחנו גם נערכים בצפת להסיע לכיוון ההר.
<דרור גנון: מה שקורה במוצאי שבת זה שכל אלה שבאו בשישי מתבשלים כל השבת, ודקה אחרי צאת שבת, כולם באים לך לתחנה המרכזית, פתאום אתה מקבל איזה 8,000–7,000 איש בתחנה.
<דרור גנון: אז אנחנו צריכים להיערך שמה בשעה יותר מאוחרת עם אוטובוסים, המון אוטובוסים.
<דרור גנון: וכל האנשים האלה מגיעים להר, הם לא חוזרים כבר לצפת, הם מההר רוצים לחזור חזרה לבית.
<דרור גנון: זאת אומרת, שכמות האוטובוסים שאני מביא במוצאי שבת - - - להרים, לא תספיק לי לפזר ביום ראשון בבוקר את כל אלה שישנים בהר או כל אלה שמגיעים מצפת.
<דרור גנון: וזה חוסר שכרגע אנחנו לא יודעים לתת לו מענה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מה שאתה אומר בעצם, שכדי להביא אותם אתה צריך פחות אוטובוסים מאשר לפזר אותם.
<דרור גנון: לא, האוטובוסים שאני מביא, אני צריך בשביל אלה שמגיעים.
<דרור גנון: בשביל להחזיר, יש לי עוד נוסעים נוספים שלא הגיעו אתי עם האוטובוסים שעלו להר.
<דרור גנון: הלא בסוף האוטובוסים עולים להר, הם נמצאים בהר.
דוד אמסלם: בעצם אין לכם פתרון לנושא הזה?
<דרור גנון: אין לנו פתרון כרגע.
<דרור גנון: אין לנו, אין לנו.
<דרור גנון: אלא אם כן משרד החינוך יחליט שהוא מבטל - - -
דוד אמסלם: לא, עזוב משרד החינוך.
דוד אמסלם: משרד החינוך מקבל את ההחלטות שלו בלי קשר עכשיו איזה חגיגות יש במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אני שם את זה שנייה בצד, זה לא קשור אחד לשני.
<דרור גנון: אני חושב שכן, כי ההחלטה שלו היא - - -
דוד אמסלם: יש הרבה החלטות במדינה שיש להן משמעות לגבי מערכות אחרות, אבל בוודאי ובוודאי כל מערכת עושה את השיקולים שלה.
דוד אמסלם: ובהיבט הזה, אני לא יודע, לא נכנס לזה, אבל זאת כבר החלטה, זה דיון כבר לוועדת החינוך, לא פה.
מנחם אליעזר מוזס: יהיה דיון ב-13:00.
דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה אחרת: אז אני מבין כרגע, אם יש לחצים על הקופות, ויש יותר מדי אנשים שירצו לצאת - -
<דרור גנון: יהיה גם בלגן - - -
דוד אמסלם: - - ואין ויסות, זאת אומרת הם אפילו לא יודעים את זה.
דוד אמסלם: הרי זה באופן וולונטרי, הבן אדם בא לתחנה, לא אמרו לו: יש לך כרטיס, אין לך כרטיס.
<דרור גנון: לא, יש מכירת כרטיסים מראש.
דוד אמסלם: מראש?
<דרור גנון: אבל אתה צודק, יהיו כאלה שיגיעו וירצו לנסוע.
<דרור גנון: וכל שנה אנחנו מסתדרים פה ושם, ומארגנים אוטובוסים נוספים ומסיעים כמה שניתן.
<דרור גנון: השנה גם אין לנו מספיק בשביל להסיע את אלה שייקנו את הכרטיסים מראש.
<דרור גנון: עכשיו, הבעיה השנייה זה שיהיו גם מהומות במוקדי היציאה, והם לא ייתנו לאוטובוסים – את המגזר החרדי אתה מכיר טוב, אתה לא נותן לו לעלות, הוא חוסם לך את האוטובוס, ישר הם עוצרים את האוטובוס.
<דרור גנון: ואז זה ימנע מאלה שכן קנו כרטיסים להגיע.
<דרור גנון: פה אנחנו בשיתוף פעולה עם המשטרה, שינסו לעזור לנו במוקדי היציאה, כמה שניתן.
דוד אמסלם: עוד מעט נשאל את המשטרה איך היא מתארגנת, גם בנושא הזה של נקודות היציאה, גם בהר עצמו.
מנחם אליעזר מוזס: אני מבקש.
דוד אמסלם: רק נשמע את שלמה.
מנחם אליעזר מוזס: אה, שלמה זה בסדר, זה אותו - - -
<דרור גנון: שלמה לטובת העניין בסיפור הזה משמש כיועץ שלנו לאירוע ובכלל.
דוד אמסלם: בירושלים או בכל הארץ?
<דרור גנון: בכל הארץ חוץ מירושלים.
דוד אמסלם: לקחת יועץ טוב.
דוד אמסלם: בבקשה, ר' שלמה, להיסטריה שהוא הכניס אותנו, יש לך להוסיף עוד טיפה.
<דרור גנון: לא היסטריה, חס וחלילה.
דוד אמסלם: אני מבין שיש לו חוסר ב-600 אוטובוסים, אני עושה כפולות של 50 איש לאוטובוס, הוא אמר לי שזה מה שעולים, אז כבר הגענו לאיזה 30,000–40,000 איש שאין להם סידור.
<שלמה רוזנשטיין: דודי, כל אוטובוס עושה 2 או 3 נסיעות.
<שלמה רוזנשטיין: זה לא 600 כפול 50, זה 600 כפול 3 כפול 50, שזה חוסר מענה ל-70,000 איש.
<שלמה רוזנשטיין: זה דרמטי.
<שלמה רוזנשטיין: דרך אגב, ביחס למספרים, בשנה האחרונה הגענו למספר שיא, שנסעו באמצעות התחבורה הציבורית 220,000 איש.
<שלמה רוזנשטיין: זה אומר שבעצם ביצענו 440,000 נסיעות נוסע בטווח של 30 שעות, שזה מבצע - - -
<דרור גנון: מטורף.
<שלמה רוזנשטיין: זאת אומרת, לא מוכר מבצע תחבורתי בסדר גודל כזה ללא כלי להסעת המונים למעשה, כולו מתבצע באוטובוסים.
<שלמה רוזנשטיין: להוסיף שמן על המדורה על הסיטואציה עכשיו, אז אני לא רוצה את כל היכולת הפונולוגית שלי לתרום לסיפור הזה, אבל ברור שאנחנו בבעיה קשה בסיפור הזה, ואנחנו לא יודעים לתת לזה מענה.
<שלמה רוזנשטיין: וכרגע אנחנו בעיקר בונים על זה שאו באמת יהיה איזשהו שינוי בנושא של יום הלימודים, או שייפנו לאוטובוסים הפרטיים, כאשר שוב, דרור לא הספיק להזכיר את - - - של החניונים של האוטובוסים הפרטיים, שמשרד התחבורה מממן להם שאטלים חינם.
<שלמה רוזנשטיין: שזה גם בסבסוד משרד התחבורה, אלה שמגיעים באוטובוסים לאותם שני חניונים שנקראים עין הוזים ופרוד.
<דרור גנון: גם המכוניות הפרטיות שמגיעות לחניונים הרחוקים יותר: צבעון, חצור, כרמיאל ואחרים – גם משם אנחנו מסיעים ללא תשלום - - -
<שלמה רוזנשטיין: לא, קווי שירות.
<דרור גנון: אבל גם שם אנחנו מעמידים כמויות אדירות של אוטובוסים שעולים למעלה.
<שלמה רוזנשטיין: רק עוד נקודה אחת, שאני חושב שהמגרש פה הוא הכי נכון לנקודה הזאת, שמדי שנה אנחנו חוזרים אליה.
<שלמה רוזנשטיין: בסופו של דבר המצוקה הגדולה באזור מירון היא מצוקה תשתיתית.
<שלמה רוזנשטיין: היום סביבות מירון הוא אתר תיירות דתי, כמדומני השני - - -
דוד אמסלם: דקה, שלמה.
דוד אמסלם: כרגע דיברנו רק על הנושא של ההסעות.
דוד אמסלם: עזוב תשתיות – אוטובוסים.
<שלמה רוזנשטיין: לא, אני מדבר על הסעות, אני מדבר על אוטובוסים.
דוד אמסלם: אני עדיין בנקודת המוצא בערים, באיסוף.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו מדברים כרגע על בעיה מסוימת, שעוד מעט תשאל את המשטרה איך היא רוצה להתארגן.
דוד אמסלם: חסר לי מישהו מנהל אירוע, לא רק ברמה שמתכלל את כל האירוע הזה מבחינת מדינת ישראל, גם ברמות של היציאה.
דוד אמסלם: הרי איך שאתם אומרים, אם בגשר בר-אילן – אני עוד לא יודע איך יושבים האנשים ואיפה הם עומדים, אין לי מושג.
דוד אמסלם: הרי מבחינתי תחנת יציאה כזו בעייתית.
דוד אמסלם: זה כביש ראשי, מדרכה של שניים וחצי מטר, תעמיס עליה 5,000 איש, לא יודע איפה הם יעמדו.