GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שאול גולדשטיין: האמת שאני לא יודע איפה להתחיל.
דוד אמסלם: אז אני אדריך אותך.
<שאול גולדשטיין: אמרת בתחילת דבריך שאתה לא רוצה להיכנס לעומק הדיון, אתה רוצה לקבל דיווח.
<שאול גולדשטיין: מרוב התרגשות.
<שאול גולדשטיין: היועמ"ש יגן עלי אחר כך.
<לאה קריכלי: ניצור כוחות.
<תומר רוזנר: הוא רוצה להדגים מה זה חוף.
<שאול גולדשטיין: זהו, התייבש.
<שאול גולדשטיין: חבל על כריתת העצים של הנייר.
<שאול גולדשטיין: יש לנו אין סוף נימוקים לעניין הזה, אבל אמרה חברת הכנסת שעזבה, ולצערי הרב, הבעיה שלי העיקרית שכל פעם אתה מדבר לפורום אחד, אחרי זה שואלים אותך את אותן שאלות, ובפעם הבאה עוד פעם את אותן שאלות.
דוד אמסלם: אתה מספר לי?
דוד אמסלם: כל דיון חצי דיון הולך כדי על זה.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה מה שהם אמרו גם בדיון הראשון והשני והשלישי, גם אם נעשה עוד יום זה יהיה אותו דבר, זה חלק מהעניין.
<שאול גולדשטיין: הם אמרו שהם רוצים להעביר חוק לאפשר לעם ישראל להיכנס בחינם, שמגיע בישראל להיכנס בחינם לחופי הים, ולקבע את פסיקת בג"ץ בחוק בסוף פסוק.
<שאול גולדשטיין: ואני רוצה לקרוא לחברות הכנסת שאינן נמצאות כאן את פסיקת בג"ץ.
<שאול גולדשטיין: זה ייקח שתי דקות, אבל אני אקרא את זה.
<שאול גולדשטיין: "האיזון הנדרש בין שטחי החוף המוסדרים אשר הכניסה אליהם מחייבת תשלום, לבין השטחים הפתוחים שהכניסה אליהם חופשית, הוא העומד בלבה של עתירה זו.
<שאול גולדשטיין: במסגרת איזון זה, עקרון נגישות הציבור, חינם אין כסף, לחוף הרחצה, בבחינת משאב לאומי העומד לרשות הכלל, הוא שצריך לזכות בבכורה.
<שאול גולדשטיין: לצדו, עשויים להתקיים שטחים מוסדרים הכפופים לתשלום".
<שאול גולדשטיין: אני חוזר: "לצדו, עשויים להתקיים שטחים מוסדרים הכפופים לתשלום, אך ביחס ראוי וסביר בהתחשב בטיבם ובתכליתם של מקרקעי הציבור".
<שאול גולדשטיין: "אך ביחס ראוי וסביר בהתחשב בטיבם ובתכליתם של מקרקעי הציבור, ובשים לב לזכותם של התושבים ליהנות מהם.
<שאול גולדשטיין: " "שמירת היחס והאיזון הראוי בין השטחים הפתוחים לשטחים המוסדרים שהכניסה אליהם חייבת בתשלום היא תפקידה העיקרי של רשות אכיפת החוק הנוגעת בדבר.
<שאול גולדשטיין: " וכן הלאה, וכן הלאה.
דוד אמסלם: מה קידמת אותנו בדיון?
דוד אמסלם: גם מה חידשת לנו וגם מה קידמת אותנו?
<שאול גולדשטיין: תן לי כמה משפטים ברצף, אני אגיד מה שאני רוצה להגיד.
<שאול גולדשטיין: עצוב לי מאוד, אני חייב להגיד, שהפכו את הדיון על שמורות הטבע והגנים הלאומיים לדיון בחופי רחצה.
<שאול גולדשטיין: זה לא חופי רחצה.
<שאול גולדשטיין: שמורות טבע וגנים לאומיים הם לא חופי רחצה.
<שאול גולדשטיין: יש בתוכם, בתוך 2,000, 3,000 ו-7,000 דונם יש 150 מטר חוף רחצה.
<שאול גולדשטיין: כמו שאנחנו נותנים מסלול טיול בג'ילבון, כמו שאנחנו נותנים מסלול טיול בנחל צין, כמו שאנחנו עושים מסלול טיול לעין עקב – עין עקב תלך במסלול תבנה, תסטה מהמסלול תקבל קנס, כי אתה לא אמור להיכנס למקומות האחרים בנחל צין.
<שאול גולדשטיין: בעצם באיזון שבין טבע לאדם אנחנו רוצים תמיד את האיזון.
<שאול גולדשטיין: הרוב הולך לשמירת הערך, אם זה ארכיאולוגיה, ואם זה טבע, ואם זה בעלי-חיים, ונותנים גם את המקום של האדם בתוכו.
<שאול גולדשטיין: אבל אי-אפשר להפוך את המקום של האדם לעיקר, אז ביטלתם את שמורות הטבע, ביטלתם את כל הנושא של הטבע.
דב חנין: לא, לא, אנחנו מדברים על שמורת טבע שהיא גם חוף ים, זה הכול.
<שאול גולדשטיין: חוף הים זה שמורת טבע.
<שאול גולדשטיין: בוא נסת
<שאול גולדשטיין: כל בסוף בקו התחתון כשאתה רוצה לבחון את זה לא דרך הערכים שאני רוצה עכשיו לדבר, וייקח לי קצת זמן להסביר את זה, בוא נדבר דרך הפרקטיקה בסוף.
<שאול גולדשטיין: בחוף ים רגיל מועסקים שני אנשים, מצילים במשמרת.
<כרמל סלע: שלושה.
<שאול גולדשטיין: שלושה.
<מתניה כחלון: שלושה, ויש גם מקומות עם ארבעה.
<שאול גולדשטיין: ארבעה.
דב חנין: יש שם אנשים שמנקים, יש שם - - -
<מתניה כחלון: יש פקח, יש מנקה, יש חובש.
<משה דוידוביץ: יש שם מציל, חובש - - -
דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש לאפשר לשאול לומר את דבריו גם אם הוא טועה.
<שאול גולדשטיין: לא, אולי הוא לא טועה, אבל לא מסכימים עם זה.
דוד אמסלם: אמרתי גם.
<שאול גולדשטיין: גם אם לא מסכימים עם דבריו, זה לא בטוח שהוא טועה.
דוד אמסלם: לגבי הנתונים.
<שאול גולדשטיין: אני חושב שרוב הציבור - - -
דוד אמסלם: אמרת שני אנשים, כולם קפצו: ארבעה.
<שאול גולדשטיין: תאמין לי, אני מבלה בחופי הים בסוכות מציל ואני יודע כמה.
דוד אמסלם: שאול, בוא נתקדם, נשמה.
<שאול גולדשטיין: הנקודה היא כזאת, בבוקר מגיעה מחרשה שעושה את הניקיון, שדרך אגב הורסת את כל אפשרויות הטבע של כל אותם בתי גידול של סרטנים שנמצאים בדיוק בעשרה סנטימטר העליונים.
<שאול גולדשטיין: זה בחוף ים רגיל.
<שאול גולדשטיין: בשמורת טבע או בגן לאומי בקו התחתון – אחר כך תבדוק אותי למה זה ככה – הצוות שלנו הוא בין 15 ל-25 איש.
<שאול גולדשטיין: מעבר למצילים בין 10 ל-15.
דוד אמסלם: רק על החוף?
<שאול גולדשטיין: רק על השמורה באגם.
<שאול גולדשטיין: זה לא חוף.
<כרמל סלע: בשמורה.
<שאול גולדשטיין: אני מסביר שוב פעם.
<שאול גולדשטיין: אנחנו לא מנהלים את חופי הרחצה.
<שאול גולדשטיין: כשהאנשים שלי צריכים בחודש - - -
דוד אמסלם: שאול, תחבר תפוזים עם תפוזים.
דוד אמסלם: בגדול, מה שאתה אומר שאתם משקיעים תשומות יותר גבוהות – זה מה שאתה אומר – מאשר חוף רגיל, אפילו פר החוף.
דוד אמסלם: אם אני לוקח את מה שאתה אומר, אני רוצה להבין, נתת את הדוגמה של המחרשה, אז אתה אומר שאצלנו כנראה לא חורשים את החוף, ואז צריך ללכת ברגל ולאסוף את הלכלוך ביד, וזה דורש יותר אנשים.
<שאול גולדשטיין: רשות הטבע והגנים זה ארגון מאוד מיוחד.
<שאול גולדשטיין: ויום אחד אני צריך להסביר מה הארגון הזה ולמה באמת פה יש קונפליקט.
<שאול גולדשטיין: התפקיד שלנו זה לא רק לנקות את החוף עבור המתרחצים.
<שאול גולדשטיין: התפקיד שלנו זה גם לחנך, ולכן אנחנו עושים המון פעילות בחוף, שאף חוף רחצה אחר לא עושה, על חשבוננו בחינם.
<שאול גולדשטיין: כלומר, מי שנכנס מקבל את השירות הזה.
<שאול גולדשטיין: אנחנו עושים ניקיון בידיים, כי לא נחרוש את חוף הים ונמנע את בתי הגידול.
<תומר רוזנר: גם באשקלון?
<שאול גולדשטיין: אנחנו נמצאים שם בלילה כדי לעקוב אחרי צבי הים, אנחנו אוסרים - - -
דוד אמסלם: שאול, ברצינות, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: נניח שחוף הים כמו שהוא היה כמו שהוא היום, וזה חלק מהשמורה, ובוא נניח שבאופן טכני אף אחד לא יכול להיכנס לשמורה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אף מתרחץ לא יכול לרחוץ בים.
דוד אמסלם: אז אתה היית אמור להחזיק את החוף בגלל הצבים וכו', בגלל שאתה שמורת טבע.
דוד אמסלם: אז תנתק שנייה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זה שאתה נותן טיפול מיוחד לחוף זה לא בגלל שהבן-אדם התרחץ בחוף, אלא בגלל שיש שם ערכי טבע שאתה מטפל בהם בכובע השני שלך.
דוד אמסלם: לכן, כשאתה עושה את השקשוקה זה לא נכון.
דוד אמסלם: אחד, האם באופן בסיסי יש מצב במקומות מסוימים שרט"ג יכולים באופן פונקציונלי להפריד בין החוף לבין השמורה?
דוד אמסלם: בגלל שרט"ג, לפי תפיסתי, לא באה לנהל את החופים של מדינת ישראל, אם היא רוצה, שתגיד לי, אני כנראה אכנס לתמונה, ויכול להיות שנאפשר לה לנהל את כל החופים במדינת ישראל, מוכרזים, לא מוכרזים.
דוד אמסלם: פעם שנייה, תראה, בכל דבר בחיים יש מה שנקרא טפל ועיקר.
דוד אמסלם: יש העיקר ויש הנלווה.
דוד אמסלם: אם בסופו של עניין – קודם כול, אם אפשר להפריד את החוף מהשמורה ולא לפגוע בערכי הטבע של השמורה, אז שווה לחשוב על זה.
דוד אמסלם: דבר שני, בסופו של עניין יש טפל ועיקר, כמו שאמרתי, אז אם מישהו בא לשמורה ועל הדרך הולך, מה שנקרא מטביל את רגליו במימי החוף מבין, זו אופציה אחת.
דוד אמסלם: אופציה שנייה, כשמישהו בא לשמורה, השמורה לא מעניינת אותו בכלל, הוא בא לחוף.
דוד אמסלם: יש מה שנקרא חוף שיש לו קצת שמורה, ויש שמורה שיש לה קצת חוף.
דוד אמסלם: לכן, אני חושב שמשם צריך לבוא, זאת הזווית שאתה צריך לבוא אליה.
דוד אמסלם: אם בסופו של עניין, לטעמי, ככה אני מציע לך, בגלל שאתה רואה, הציבור בארץ קצת מממורמר, ממורמר גם עליכם.
דוד אמסלם: אתם גוף ממשלתי טוב, יש לכם באמת משימה מאוד חשובה במדינת ישראל, אתם עושים עבודה נפלאה, באמת, בכל הסיפור של שמורות הטבע והאחזקה שלהם והתפעול, דבר לא פשוט, ויש מאות אם לא יותר מזה בארץ.
דוד אמסלם: אני לא בטוח שכדאי לך להתעסק עם השלושה-ארבעה החופים האלה, זה הסיפור.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, תחשוב.
<שאול גולדשטיין: שנייה אחת, כבוד היושב-ראש, הדבר הזה כמובן עלה לשולחן, כולל שעשינו ניתוח חוף חוף.
<שאול גולדשטיין: ברוב החופים אין שום אפשרות להפריד את קטע הרחצה מקטע שמירת הטבע והגן הלאומי.
<שאול גולדשטיין: במקום אחד הצעתי – שוב פעם, אנחנו לא אימפרטורים, מצדנו שתבטלו את הכול, תעשו חקיקה, תבטלו את שמורות הטבע, אין לנו, אתם בסוף המחוקק.
<שאול גולדשטיין: בית ינאי, יש לנו את פיסת החוף שצמודה ליישוב שם, תבטלו אותו.
<שאול גולדשטיין: נבטל את ההכרזה, נעביר את החוף כמו שהוא למועצה, אין לנו שום בעיה בזה.
<שאול גולדשטיין: שמירת הטבע מתחילה 300 מטר צפונה משם מסביבת נחל אלכסנדר, זה מה שמעניין אותנו.
דוד אמסלם: אתה אומר משהו חשוב.
דוד אמסלם: אתה בעצם אומר לי שבבית ינאי, לא קטע חוף, אתה אומר שאת החוף עצמו אתה יכול להפריד מהשמורה.
דוד אמסלם: אני לא צריך אותו בשביל השמורה, 300 מטר משם זאת השמורה, גרעו לי אותו מהשמורה.
<שאול גולדשטיין: זה לא מה שאמרתי.
<שאול גולדשטיין: הדיון הזה קצר ויש לי זמן להגיד משפט אחד.
דוד אמסלם: קודם כול, שאול, תקשיב, אני נותן לך לפחות חמש דקות, בגלל שכרגע את הדיון עשיתי בגללך.
דוד אמסלם: תבין, כל מה שעשינו כאן, דיברו הח"כים, דיבר כרמל, הכול טוב, זה לבת הדיון שלי היום, אתה.
<שאול גולדשטיין: קודם כול, לא התכוננו ללבת הדיון הזאת, לא ידענו שאנחנו לבת הדיון.
<שאול גולדשטיין: ואני רוצה להגיד שאמרת בתחילת דבריך שאתה לא רוצה להיכנס לעומק הדברים.
<שאול גולדשטיין: יש לנו הרבה מאוד נימוקים למה אנחנו חושבים שאנחנו שונים מחופי רחצה.
<שאול גולדשטיין: לקחת חוף רחצה, אם תסתכל על שמורת טבע, וכשאנחנו מדברים על שמורת טבע, בכל השמורות שאמרתי אנחנו לא מסתכלים רק על הלבה של ערך הטבע, זה לא עובד ככה.
<שאול גולדשטיין: הטבע צריך מרחב.
<שאול גולדשטיין: לכן, למשל, היום הרעש הגדול על השכונה באכזיב, שגם אתה ניהלת דיון מאוד מאוד חשוב בנושא הזה.
<שאול גולדשטיין: למה ניהלת את הדיון נגד השכונה באכזיב?
<שאול גולדשטיין: כי הרבה אנשים מבינים שאי-אפשר להשאיר את השמורה בגדר, ובזה זה יהיה שמורה.
<שאול גולדשטיין: לזה צריך לתת מרחבים.
<שאול גולדשטיין: לכן אנחנו עושים מסדרונות אקולוגיים, לכן אנחנו דואגים לכבישים, בכביש לירושלים אתם יודעים שיש מעברים עיליים מעל הכביש.
<שאול גולדשטיין: אי-אפשר להסתכל כשבא לנו על ערך הטבע בלבד, ולהגיד: בוא נקיף אותו באיזשהו משהו והוא יחיה.
<שאול גולדשטיין: הוא לא יחיה.
<שאול גולדשטיין: הוא ימות.
<שאול גולדשטיין: ולכן אנחנו צריכים מרחבים.
<שאול גולדשטיין: בשמירת טבע בכל העולם זה דבר שכולם יודעים אותו.
<שאול גולדשטיין: שמירת טבע היא לינארית, ככל שיש לך יותר שטח, יש לך יותר שמירת טבע.
<שאול גולדשטיין: ולכן, לצמצם – זה לא בלתי אפשרי, אני לא אומר שזה בלתי אפשרי – מדינת ישראל מצטופפת, במדינת ישראל יש שמונה מיליון תושבים היום, בעוד 20 שנה יהיו 15 מיליון, היא תהיה פי אלף יותר צפופה מהיום.
<שאול גולדשטיין: זה לא פי שניים יותר צפופה, זה פי הרבה יותר צפופה.
<שאול גולדשטיין: זה פי הרבה יותר צפופה.
<שאול גולדשטיין: הדרישות שלה כמדינה שמתפתחת כלכלית – אני מתמודד, כבוד היושב-ראש, כל יום עם אין סוף תשתיות חדשות, כבישים, מסילות רכבת, קווי חשמל, חקלאות, תיירות, בתי נופש, אין סוף איומים על הטבע, ואנחנו צריכים לשמור מסגרת של שטח.
<שאול גולדשטיין: ולכן, אנחנו לא בקלות מוותרים על שטח, לא בגלל שום סיבה אחרת.
<שאול גולדשטיין: אבל כאשר באה המדינה ואומרת: יש לנו סיבה מאוד מאוד חשובה לוותר על שטח, כמו למשל הרכבת.
דוד אמסלם: שאול, יש לי שאלה.
דוד אמסלם: נישאר אתך בזה, הרי יש לי הרבה עסקים אתכם.
דוד אמסלם: אתה בגדול אומר לי: תשמע, דודי, אנחנו רוצים לשמור מקסימום שטח במדינת ישראל לצורך הטבע, אני מתחבר אתך, אבל אתה יודע שעשינו גם בהיבט הזה שיפטינג, הרי עשינו החלפות, בכרמל, בכל מיני מקומות כשגרענו מהשמורה פה, והרחבנו את השמורה שם.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה, אני חוזר חזרה לבסיס השאלה שלי.
דוד אמסלם: אם הסיפור של החוף הוא אינטגרלי לשמורה במובן זה שהוא חלק מחיי השמורה, דוגמה, נניח שצבי הים עולים כל לילה ועושים יוגה על החוף.
דוד אמסלם: אז אתה אומר לי: תשמע, הם לא יכולים, אם אני אבוא, אז אני עושה גם חסימה, איך הם יעלו?
דוד אמסלם: אז זה חלק אינטגרלי.
דוד אמסלם: אבל אם אתה אומר לי: תשמע, זה נחמד שבן-אדם בא לשמורה, הוא אוהב לראות גם ים, זה עושה לו רגוע בעין ובלב, זה נכון.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שאתה אומר: תשמע, יש שם איזה כמה דונמים, דודי, 50-40-30 דונם, אם אנחנו נשופה בגלל שאם אני בא במסגרת השטח במקום אחר צמוד לשמורה, נחפש, אז יכול להיות שזה יהיה טוב לנו.
<שאול גולדשטיין: זו בדיוק הנקודה שבאתי להגיע אליה.
<שאול גולדשטיין: כשאני מדבר על לינאריות של שמירת שטח מול שמירת טבע, ואני מגיע עכשיו לחופי הים, איפה הדבר הזה קיים?
<שאול גולדשטיין: ואחר כך אני אסביר למה החוף בבית ינאי ספציפית החלק הדרומי שלו במירכאות הוא באמת פחות בוא נגיד, על זה פחות אנחנו צריכים להילחם.
דוד אמסלם: זה כבר כיוון של בשורה, בבקשה.
<שאול גולדשטיין: תכף אני אגיד לך גם מה עשינו בקשר לנושא הזה.
טלב אבו עראר: הוא רוצה לשמור שטח לטובת מי?
טלב אבו עראר: אתה שומר שטח לטובת מי?
טלב אבו עראר: אין לאנשים איפה לגור.
טלב אבו עראר: אם אין לאנשים איפה ליהנות, איפה לשחק?
טלב אבו עראר: על איזה שטח אתה שומר לטבע למשל?
<הדר פרנקו גלאור: - - - 300 מטר בצד הדרומי.
<שאול גולדשטיין: התפקיד שלי, מה זה - - - ומה שמורת טבע.
טלב אבו עראר: שטח לטבע.
טלב אבו עראר: מה יעשה בשטח הזה?
טלב אבו עראר: כל השטח?
<שאול גולדשטיין: אני אצרך לשבת אתך ולהסביר, אין שום בעיה.
טלב אבו עראר: לא, מכובדי, מה זה?
טלב אבו עראר: אבל אין לאנשים איפה לגור.
<שאול גולדשטיין: אני אוכל להסביר לך.
<שאול גולדשטיין: אני לא יכול ככה בבת אחת.
טלב אבו עראר: זה מה שאתם עושים בנגב.
טלב אבו עראר: הורסים בתים לטובת הטבע.
דוד אמסלם: טלב, טלב.
דוד אמסלם: טלב, כידוע לך, בנגב אין ים, ולכן אנחנו פה בדיון על חופי הים.
טלב אבו עראר: גם הים של אללה ולא של מישהו.
טלב אבו עראר: צריך להיות חינם, למה זה כל הזמן?
דוד אמסלם: זה הדיון שלנו, נשמה.
טלב אבו עראר: מה עסק פרטי הים גם?
טלב אבו עראר: הים אללה ברא אותו.
טלב אבו עראר: לא הוא.
דוד אמסלם: אין על זה ויכוח.
<שאול גולדשטיין: בחופי הטבע בים יש את הנושא של הפאונה והפלורה.
<שאול גולדשטיין: אקצר את זה.
<שאול גולדשטיין: בפלורה, בצמחייה ובצומח יש אזורים שיש בהם את הצורך המיוחד שלהם, גם צמוד לים וגם במרחק של עד 300 מטר מהים.
<שאול גולדשטיין: בנושא הפאונה, שזה בעלי החיים – אני מדבר כרגע ממש ומעכב את עצמי, ואני מצטער כי זה ממש לא לעניין ככה – צבי הים לא שואלים אותי: אדון מנכ"ל שמורות רשות שמורות הטבע, איפה אני הולך לעלות על החוף?
<שאול גולדשטיין: יש להם אזורים.
<שאול גולדשטיין: בדרך כלל צב ים חוזר לאותו מקום שהוא נולד בו.
<שאול גולדשטיין: ברגע שאימא שלו הולידה אותו, הוא יחזור אחר כך להטיל.
<תומר רוזנר: היא, היא.
<תומר רוזנר: הוא לא יחזור.
<תומר רוזנר: היא.
<שאול גולדשטיין: סליחה, היא.
<שאול גולדשטיין: אותה צבת ים תחזור להטיל באותו חוף שבו היא נולדה.
<שאול גולדשטיין: דרך אגב, יום הצב הבין-לאומי היה אתמול, בכל העולם ציינו את הנושא של הצבים שהם בסכנת הכחדה.
<שאול גולדשטיין: ובישראל, עכשיו דיברתי עם אופיר, יש אצלנו עכשיו היום את כל המדענים של - - - הים התיכון, נמצאים אצלנו באירוח.
<שאול גולדשטיין: אתמול המדען הראשי שלהם אומר לי שבישראל יש כמות מינים שנכחדו מהחלק המערבי של הים התיכון.
<שאול גולדשטיין: אני משאיר את החוף הזה 300 מטר כדי לאפשר לצב ים, אולי הוא נולד שם.
<שאול גולדשטיין: אגיד לך שצב ים יבחר דווקא שם, התשובה היא לא.
<שאול גולדשטיין: ואני אגיד רק משפט אחד מה ההבדל בין חוף רחצה רגיל לצב הים, לבין חוף רחצה שלנו לצב הים.
<שאול גולדשטיין: צבי הים הולכים לפי דברים מסוימים, יש להם אלמנטים מסוימים שמושכים אותם לכיוון מסוים.
<שאול גולדשטיין: אנחנו דואגים שהם ילכו לכיוון שאנחנו רוצים שהם ילכו אליו.
<שאול גולדשטיין: יש לנו חוות הדגרה בתוך כל חופי הים שלנו, חוות מיוחדת מגודרות ששם – דרך אגב, עכשיו במאי מתחילה עונת ההטלה.
<קריאה: אני 40 שנה בחוף לא ראיתי הטלת צבי ים.
דוד אמסלם: חבר'ה, רבותי, אלה מהיציע.
דוד אמסלם: ככלל, לא נהוג שמישהו מהיציע מעיר הערות.
דוד אמסלם: אז מי שרוצה לדבר שיבוא ישב בפנימי, יירשם, אני אתן לו את זכות הדיבור אם יהיה זמן.
דוד אמסלם: בבקשה, שאול.
דוד אמסלם: אני אגיד עוד משפט.
דוד אמסלם: בשעה 10:00 יתקיים כאן דיון של ועדת הכנסת, לכן אין לנו הרבה זמן, אנחנו חייבים לסיים בעוד 14 דקות.
דוד אמסלם: אז אני ארצה להיות יותר תכליתי.
<שאול גולדשטיין: בכל הבדיקות שלנו ראינו שדווקא החלק הדרומי של חוף בית ינאי הוא דבר שלא נילחם עליו עד זוב דם, למרות שאנחנו חושבים שחבל לוותר על השמורה שם, אבל אנחנו מבינים את הצרכים, את הרצון, וכן הלאה.
<שאול גולדשטיין: פניתי לראש המועצה לפני כחצי שנה ואמרתי לו: אם אתה רוצה להפוך את החוף הזה ללא שמורת טבע, לא גן לאומי, אין בעיה, נעזור לך לגרוע את זה, את החלק הזה של ה-300-200 מטר, וזהו.
<שאול גולדשטיין: תנהלו אותו כמו שאתם מבינים, וזה בסדר גמור מבחינתנו.
<שאול גולדשטיין: כל שאר המקומות מכל הבדיקות שלנו - - -
דוד אמסלם: מה הוא אמר לך?
<שאול גולדשטיין: בהתחלה הוא מאוד התלהב, אחרי זה הוא אמר לי: תודה רבה.
<קריאה: רני אידן, לא?
<שאול גולדשטיין: רני אידן.
דוד אמסלם: רני?
<שאול גולדשטיין: כן, הוא פנה אלי לפני חודש, הוא מבקש שאני אקח על עצמי עוד חוף ים.
דוד אמסלם: שאתה תיקח על עצמך.
<שאול גולדשטיין: שאני אקח על עצמי עוד חוף ים, זו התוצאה.
<שאול גולדשטיין: כרמל סלע, עשינו תב"ע, הוא רוצה שאני אקח עוד חוף ים שהוא לא שלי ושאני אנהל אותו, סירבתי.
<שאול גולדשטיין: אני יוצא מהדברים האלה, לא רוצה לנהל חופי ים.
<שאול גולדשטיין: אני מבין את מה שדיברת מקודם.
<שאול גולדשטיין: אני רוצה להגיד עוד משפט אחד, שגם תיקחו את זה בחשבון בתוך ההילולה הזאת של חינם.
<שאול גולדשטיין: ערוץ 2 עשה סקר של עלויות בחופי הים אחרי כל הרפורמה שמדוברת כאן בוועדה, ואני אשלח את זה לכבודו, אם תרצה במייל, את הסקר הזה.
<שאול גולדשטיין: הסקר נעשה בתל-אביב, נעשה בצפון, נעשה בדרום, נעשה בכל המקומות, כולל אצלנו בחופי הים של רשות הטבע והגנים.
<שאול גולדשטיין: מכל החופים האלה ערוץ 2 אומר:
<שאול גולדשטיין: החוף הזול ביותר במצטבר הוא של רשות הטבע והגנים, כי הכניסה אלינו היא 25 שקל לרכב.
<שאול גולדשטיין: אם תיקח ממוצע של שלושה-ארבעה אנשים או 30 שקל בשבת.
<הדר פרנקו גלאור: 34, 37 שקל - - -
<שאול גולדשטיין: תלוי איפה.
<קריאה: שישה אנשים.
<שאול גולדשטיין: נחלק את זה למספר האנשים - - -
דוד אמסלם: תשב, אתה עצבני?
<קריאה: הוא לא דיבר לעניין - - -
דוד אמסלם: כשהייתי מעשן ככה הייתי עושה.
דוד אמסלם: פה לא מעשנים וגם לא עצבניים, אז תשב.
<שאול גולדשטיין: אדוני, אני מבקש ממך שלא תיתן לי שיפוט, ואני לא אתן לך שיפוט.
דוד אמסלם: שאול, דבר אתי.
<שאול גולדשטיין: אני לא מוכן שהוא ידבר ככה, עם כל הכבוד.
דוד אמסלם: לא שמעתי מה הוא אמר, אבל זה לא - - -
<שאול גולדשטיין: הוא אמר שאני משקר, שאני משקר בוועדה, עם כל הכבוד.
<קריאה: אמרתי 29 שקל לראש באשקלון.
דוד אמסלם: קודם כול, שאול לא משקר, אני מכיר אותו הרבה שנים חוץ מבכנסת.
<שאול גולדשטיין: יש גבול למה שאפשר לסבול בדיונים של הכנסת.
<קריאה: - - - לאדם באשקלון גובים.
דוד אמסלם: אין בעיה, אבל כרגע זכות הדיבור של שאול.
דוד אמסלם: גם אם הוא לדעתך לא מדייק, תגיד אתה לא מדייק, בטח לא משקר.
דוד אמסלם: אבל, שאול, יש לי שאלה, עזוב את זה, כמה הכנסות בחוף?
דוד אמסלם: סתם, בכסף, במונחים – כמה הכנסות בעונה של הסיפור הזה?
<שאול גולדשטיין: בכל החופים שלנו כולם זה בגודל של הכנסות כעשרה מיליון, הוצאות כ-13-12 מיליון, על כל חופי הים של הים התיכון שלנו.
<שאול גולדשטיין: שוב פעם, זו אופרה אחרת לגמרי, אתה מבין ששבעה מיליון לכל הארץ - - -
דוד אמסלם: רציתי מבחינתך לקבל איזושהי אינדיקציה, אם מדובר ב-50,000 שקל וכל המריבה הזאת על זה, אבל אם אתה אומר לי עשרה מיליון זה בסדר.
<שאול גולדשטיין: עוד שתי נקודות אחרונות שאני רוצה לדבר עליהן.
<שאול גולדשטיין: בנושא התחבורה הציבורית שהועלתה כאן יזמנו ביוזמה שלנו, אנחנו מנסים לעשות את זה שכניסה של תחבורה ציבורית בין-עירונית תהיה חינמית לאתרים שלנו.
<שאול גולדשטיין: אנחנו עושים פיילוט באשקלון, כבר דיברנו עם משרד התחבורה ועם מי שצריך.
<שאול גולדשטיין: ואז אנחנו חושבים שבאמת לאותם אנשים שמגיעים מרחוק ולא שוכנים על חוף הים תהיה הזכות להיכנס בחינם, שזה באמת סובסידיה לנצרך ולא למצרך.
<שאול גולדשטיין: ודבר אחרון, בשיחה שהייתה לי – דרך אגב, בוועידה לאחרונה של ראשי הארגונים לשמירת טבע בעולם, אחד הנושאים העיקריים שעלה שם זה דמי הכניסה לאתרים, לא לחופי הים, אלא לכל האתרים, לשמורות.
<שאול גולדשטיין: ואני אומר לך בקו תחתון של כל העולם, באמת סריקה של מדיניות חינמיות ולא חינמיות וחצי חינמיות, כל המדיניות החינמיות, הדברים האלה בסוף מתמסמסים כמו שאמר משה מקודם, איפה הוא?
<שאול גולדשטיין: כאן?
<משה דוידוביץ: אני כאן.
<שאול גולדשטיין: אתה כאן.
<שאול גולדשטיין: האוצר בשנה הבאה יעשה פלט.
<שאול גולדשטיין: אין תקנה, יש לזה תקציב, יהיה פלט, ואחרי זה יהיה עוד פלט, ואחרי זה יהיה עוד פלט, ובסוף איכות השימור של שמורות וגנים בכל העולם כולו הולכת ויורדת, למעט המקומות - - -
דוד אמסלם: אתה אומר, היחידים שלא יכולים לעשות להם פלט זה הציבור.
<שאול גולדשטיין: זה נכון.
דוד אמסלם: אתה יודע, זו טענה שהיא לא - - -
<שאול גולדשטיין: אבל תסתכל בכל העולם, אני אתן לך סקר שכתבו על כל העולם כולו ותבין.
דוד אמסלם: שאול, ברשותך, אני רוצה לומר כזה דבר בהיבט הזה - - -
<שאול גולדשטיין: סליחה, עוד נקודה אחת חשובה שהתחלתי להגיד לך מקודם.
<שאול גולדשטיין: שאלת מקודם למה כל דבר הולך ליועמ"ש לממשלה.
<שאול גולדשטיין: אז התשובה לדבר הזה, כי יש פה ערבוב שתי סמכויות: סמכות גביית גובה האגרה אצלנו, האם זה אצל השר שלי השר להגנת הסביבה והתקינות, תקנות ואגרות, או אצל שר הפנים, חוק גנים לאומיים?
דוד אמסלם: זאת אומרת, האם זה נכנס במסגרת חוק הגנים הלאומיים או במסגרת החופים?
<עאטף חיראלדין: או בחוק הסדרת חופי הרחצה.
דוד אמסלם: הסדרת חופי הרחצה.
<שאול גולדשטיין: והדיון הזה, החוק הזה, איפה הוא נמצא?
<שאול גולדשטיין: נמצא מחר בדיון.
דוד אמסלם: אני מבין שהחוק הזה נמצא בדיון מחר כדי לעשות את החיתוך באיזה כובע הוא נופל.
<הדר פרנקו גלאור: - - - לפני חצי שנה.
<אריאל צבי: אדוני היושב-ראש, אם תרצה אני יכול להרחיב בעניין הזה.
דוד אמסלם: בבקשה, אריאל.
<אריאל צבי: כמו ששאול אמר, לא חיפשנו את העבודה הזאת, הם פנו אלינו לפני שנה, משרד הפנים ורשות הטבע והגנים בשאלה משפטית – בגנים לאומיים הסמכות לגבות אגרות מכוח איזה חוק היא חלה?
<אריאל צבי: שאלה משפטית.
<אריאל צבי: והכרענו בכיוון שאדוני דיבר עליו, שהטפל הולך אחרי העיקר.
<אריאל צבי: במקומות שעיקרם גן לאומי הסמכות והחוק החל יהיה חוק גנים לאומיים; במקומות שעיקרם חוף - חוק חופי רחצה.
<אריאל צבי: הבנו לאורך השנה האחרונה, הם דיברו ביניהם, גם רט"ג וגם משרד הפנים, לגבי שני חופים הם הגיעו להסכמה, לגבי שני חופים הם לא הגיעו להסכמה.
דוד אמסלם: חבר'ה, הוא מדבר.
טלב אבו עראר: שאלתי מי זה.
דוד אמסלם: אריאל צבי, משרד המשפטים.
<אריאל צבי: אז כמו שאמרתי, לגבי שני חופים רט"ג ומשרד הפנים הגיעו ביניהם להסכמה מיהו העיקר ומיהו הטפל ולמי תהיה הסמכות; לגבי שני חופים לא הגיעו להסכמה, ועל זה אמור להתקיים מחר דיון אצלנו בשאלה הזאת.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם השאלה מחר צריכה להיות מוכרעת לגבי – אני סיימתי, כבר אין לנו זמן – אתה יודע מה, בסדר, אני אתן לך, פרג'ון.
<יאיר פרג'ון: משפט.
דוד אמסלם: איזה שני חופים בעצם הוכרעו?
<אריאל צבי: על אשקלון ואכזיב הם הסכימו ביניהם, על פלמ"חים ובית ינאי הם לא הסכימו, וזה מגיע אלינו לדיון.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם על אשקלון ואכזיב הם הסכימו שזה גן לאומי.
דוד אמסלם: אתם ביניכם הסכמתם, אני מבין.
<עאטף חיראלדין: הסכמנו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בינתיים אתם לא הכרעתם, הם הגיעו להסכמה.
<אריאל צבי: ההכרעה שלהם הייתה שהם יחליטו ביניהם על סמך עובדות מקצועיות, אנחנו לא - - -
דוד אמסלם: וכרגע יש עוד שני חופים שאתם צריכים להכריע מחר.
<אריאל צבי: בגלל שהם לא הצליחו להכריע בפרשנות העובדות, כן.
<עאטף חיראלדין: שלושה חופים.
<חנה קופרמן: אפשר משפט אחד?
דוד אמסלם: את יודעת מה, גב' קופרמן, בבקשה, תגידי משפט אחד.
דוד אמסלם: ויאיר, אתה משפט, ואני רוצה לסכם.
דוד אמסלם: בגלל שכפי שאמרתי, אנחנו צריכים לסכם עוד שש דקות.
<חנה קופרמן: בסדר, משפט אחד.
<חנה קופרמן: אני רוצה רק למחות על משפט אחד שאמר כרמל סלע ראש מועצת חוף הכרמל, במקרה ראש המועצה במקום שאני גרה.
<חנה קופרמן: הוא אמר שמה זה בעיה שאנשים ישלמו את הגרושים האלה על החניה.
<חנה קופרמן: אז אני רוצה לעשות חשבון קצר, משפחות רבות קשות יום במצב שיוקר המחיה פה הוא גדול - - -
דוד אמסלם: זה לא משפט, קופרמן, כבר עשינו את כל החשבונות האלה, בשביל זה הדיון.
דוד אמסלם: עשיתי שישה דיונים בגלל מה שאמרת.
דוד אמסלם: אם זה היה חצי שקל לא הייתי עושה דיון.
<חנה קופרמן: אבל להגיד גרושים – אז אני רוצה למחות על האמירה גרושים.
<חנה קופרמן: דבר שני, נציג הרט"ג אומר שלא צריך שאדם יהיה במרכז, זו מדיניות.
<חנה קופרמן: האדם במדינת ישראל בכלל לא במרכז.
<חנה קופרמן: מי ששולט פה אלו בעלי ההון, בעלי הכסף.
<חנה קופרמן: אתם הפכתם את החופים למסחטת כסף, זה הכול.
<שאול גולדשטיין: נו, באמת.
דוד אמסלם: בבקשה, פרג'ון.
<יאיר פרג'ון: תודה.
<יאיר פרג'ון: נסעתי הבוקר כשהדליקו אצלנו את השמש סוף סוף, אז יצאתי מהאזור וראיתי אנשים עם וסט זוהר בצדי הכבישים של כביש 4.
<יאיר פרג'ון: עצרתי ואז שאלתי: מה אתם עושים?
<יאיר פרג'ון: הם אמרו: אנחנו מנקים את הכבישים בצד ההר.
<יאיר פרג'ון: מנקים את הכבישים.
<יאיר פרג'ון: שאלתי: מי משלם לכם?
<יאיר פרג'ון: אמרו לי: המדינה.
<יאיר פרג'ון: מדינת ישראל רוצה חופים חינם, היא צריכה לתחזק את החופים.
דוד אמסלם: אתה מתחיל את הדיון, אבל היינו שם.
<יאיר פרג'ון: לא, גם את השירותים צריך לבנות לי.
דוד אמסלם: פרג'ון, קח 30 שניות בגלל שאנחנו עושים שישה דיונים ומזה התחלנו.
דוד אמסלם: ואם היית בבוקר, זאת הנחת העבודה.
דוד אמסלם: עזוב, התקדמנו.
<יאיר פרג'ון: 100% המדינה צריכה לתחזק, לשלם לרשויות, לא חלק, לא קצת, לא 200 שקל, לא להתווכח, כביש 4 חינם, גם החוף חינם.
<יאיר פרג'ון: המדינה מתחזקת את הכול, נקודה.
דוד אמסלם: ברשותכם, רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון.
דוד אמסלם: בגדול, אנחנו נמצאים באותה נקודה שהתחלתי את הדיון, לא התקדמנו בשום נושא בהיבט הזה.
דוד אמסלם: לכן, מה שאני אעשה, אני אבקש ממנהלת הוועדה לקבוע לנו בהקדם ישיבת עבודה אצלי בחדר, שהיא תביא גם את מנכ"ל משרד הפנים עאטף, מנכ"ל הרט"ג, אני מבקש לזמן את הרשויות, גם של כרמל, גם של מטה אשר - -
<יאיר פרג'ון: חוף אשקלון.
דוד אמסלם: - - ושל חוף אשקלון, ואת רני.
<כרמל סלע: מילה אחת להוסיף, עאטף הוא אחלה מבקר ממשלתי, עוזר בשטח.
<מתניה כחלון: אחלה, אחלה, אחלה.
<כרמל סלע: כל הכבוד.
דוד אמסלם: עאטף, בסוף התהליך נביא לך מגן הוקרה.
<עאטף חיראלדין: אני עושה עבודתי.
<עאטף חיראלדין: אני פקיד - - -
איילת נחמיאס ורבין: משואה.
איילת נחמיאס ורבין: נחלק משואות.
דוד אמסלם: עאטף, יש מצב גם, אם הכול יסתדר, גם משואה בשנה הבאה.
דוד אמסלם: אני מבקש מבחינת הממשלה, לבקש ממשרד המשפטים לבקש ממשרד האוצר, זאת אומרת, אני מבקש את יוצר עצמו, את משרד הפנים כבר הזמנו.
דוד אמסלם: יש עוד איזשהו גורם שאנחנו צריכים פה?
דוד אמסלם: מבחינתי, אני רוצה לחתוך את האירוע גם ברמת החופים וגם בנושא של התקציב, כולל תקציב הפיתוח מדוע הוא לא הגיע ומדוע זו לא תקנה.
דוד אמסלם: אני אומר באחריות, זה חמק לי מהרדאר, חשבתי שזו מסגרת תקנה, ובדיון הזה הבנתי שהשבעה מיליון זו תקנה, אבל ה-10 מיליון זה מה שנקרא דו-שנתי, פעמיים בשנה חד-פעמי, וזה לא מקובל עלי.