GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: גם בדקתי את הנושא, דיברנו על זה.
<משה דוידוביץ: לא קיבלנו שום שיפוי.
<תומר רוזנר: מה יעזור שיפוי פה?
דוד אמסלם: אני אגיד מה סיכמנו.
<משה דוידוביץ: אגיד לך מה זה.
<משה דוידוביץ: נעשה חניונים בחוץ, נעשה שאטלים.
דוד אמסלם: סיכמנו, בדיוק, גם ביקשתי את זה, עאטף, עוד לפני שנה.
דוד אמסלם: היות שאני מתחבר עם מה שמשה אמר - - -
עבדאללה אבו מערוף: לעשות כביש קטן ולהיכנס.
עבדאללה אבו מערוף: בעיה לעשות כביש קטן?
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, אפשר להיכנס בתוך היישוב.
עבדאללה אבו מערוף: אני מכיר את האזור טוב מאוד.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר להיכנס מהצד ולעשות כביש קטן.
<משה דוידוביץ: מאיפה?
<משה דוידוביץ: מהים?
דוד אמסלם: כבר דיברנו על הנושא הזה בשנה שעברה.
דוד אמסלם: עאטף, ביקשתי את זה גם בשנה שעברה.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אנחנו רוצים לפתור בעיה – ולא לייצר בעיה אחרת חמורה לאנשים שגרים שם – איפה שזה אפשרי.
דוד אמסלם: וכאן זה לדעתי שווה בחינה, וכבר אמרתי את זה אז, במסגרת הפיתוח, זה מה שעלה לי בראש.
דוד אמסלם: יש לך עשרה מיליון שקל, קודם כול תפתור את הבעיות.
<משה דוידוביץ: נכון.
דוד אמסלם: דיברנו על זה, לייצר חניה מחוץ ליישוב כדי שאנשים לא יבואו, איזה 1,000 כלי רכב לאיזה מושב של 100 איש, ויסתמו להם בכלל את המושב, ויתחילו מכות ומריבות.
דוד אמסלם: רק השוטרים יעלו יותר.
<משה דוידוביץ: אבל זה מה שהם עושים.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, תשב אתם, תבדקו משהו מחוץ לקופסה, אם יש שם איזשהו שטח שאפשר להכשיר אותו כשטח חניה מחוץ ליישוב.
<עאטף חיראלדין: יש.
דוד אמסלם: שאנשים יבואו ויחנו שם, והם אחרי זה - - -
<עאטף חיראלדין: יש להם 110,000 שקל.
<משה דוידוביץ: ב-110,000 שקל אני יכול לקנות פעמון לעזים.
דוד אמסלם: עאטף, אני מבקש שתשב עם משה.
דוד אמסלם: אני מספר לך בכלל, חניה לא עולה 110,000 שקל, רק התכנון של הדפים עולה יותר.
דוד אמסלם: מבחינתי, בחשיבה עשרה מיליון שקל לפיתוח, קודם כול הם נועדו לפתור בעיות אקוטיות, ואחרי זה לפתח דברים חדשים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, יש סור מרע, ויש עשה טוב, אלו שני דברים.
דוד אמסלם: קודם כול אנחנו משתדלים לא לעשות רע, אחרי זה בוא נעשה טוב.
דוד אמסלם: לכן, שב אתו.
דוד אמסלם: זה עלה בשנה שעברה, חשבתי שפתרתם את זה.
דוד אמסלם: אין לי מושג למה אני חוזר על עצמי כל הזמן.
דוד אמסלם: אבל בגדול, אני מבקש שתשב אתו, סגור את הפינה הזאת, בגלל שהם צודקים שם.
<כרמל סלע: תוך כמה זמן הוא צריך לחלק את העשרה מיליון?
<כרמל סלע: ומעקב, מתי זה?
<אופיר פינס: לפי איזה קריטריונים?
דוד אמסלם: הוא ישב, אני לא נכנס למכנסיים של עאטף, בשביל זה הוא מנהל גדול.
<כרמל סלע: מתי?
<עאטף חיראלדין: הוגשה בקשה, דרישה תקציבית לאוצר, אני מקווה מאוד שבזמן הקרוב כבר יעבור הכסף.
<לאה קריכלי: הוא עדיין לא הגיע.
דוד אמסלם: אני אדבר עם האוצר כדי – נמצאים פה האוצר?
<תומר רוזנר: לא, לא הגיע.
דוד אמסלם: יוצר עוד לא הגיע, הוא בדרך, הוא ביום ירושלים בריקוד הדגלים.
דוד אמסלם: אני מקווה שעד הלילה הוא יבוא.
דוד אמסלם: בגדול, אני אשב אתו, הוא בחור טוב, אני אבקש לשחרר את הכסף.
<כרמל סלע: בניית הקריטריונים גם כן מאוד עקרונית שם בדבר הזה.
<עאטף חיראלדין: אני סומך עליך - - -
דוד אמסלם: כרמל, ברור לך שאם אני נכנס לקריטריונים אז אני כבר הופך להיות מנכ"ל משרד הפנים.
<כרמל סלע: למה לא?
דוד אמסלם: לא בא לי, מה אני אגיד לך.
<כרמל סלע: סתם.
דוד אמסלם: אני מצפה שהם יעשו את העבודה.
דוד אמסלם: איך פעם אמרתי, אז מה הם יעשו?
דוד אמסלם: אם אני עכשיו אמנכ"ל אותם בכל נושא מה הם יעשו?
דוד אמסלם: ישעמם להם.
דוד אמסלם: אז אין לי כסף לשש-בש, אז בוא ניתן להם קצת עבודה.
דוד אמסלם: אני מציע גם שתשבו אתם לגבי הקריטריונים, באמת.
דוד אמסלם: אבל זה ה-priority שלכם, זו הסמכות שלכם, ולכן אני מציע שבאמת תקדמו את זה, אני רק אדאג לזה שהכסף יגיע אליכם.
<עאטף חיראלדין: הכול מוכן, רק הכסף.
<תומר רוזנר: הוא אומר שהכול מוכן, אז שיגיד - - - אותו אם זה חלק מהתוכנית.
דוד אמסלם: אני רק מבקש, עאטף, כפי שאמרתי קודם, קודם כול תפתור את הבעיות הקיימות, ואחרי זה נעשה לאנשים יותר טוב בדבר חדש.
<עאטף חיראלדין: מקובל.
<כרמל סלע: לגבי השכן שלי.
דוד אמסלם: רציתם לפני שאני עובר לשאול או שאתם רוצים אחרי שאול?
יעל כהן-פארן: אחרי שאול.
תמר זנדברג: אנחנו נציג ואז שאול.
דב חנין: נציג את הנושא הזה.
דב חנין: יש גם דיון מהיר פה.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על החופים.
תמר זנדברג: כן, זה חלק מזה.
יעל גרמן: לגבי חוף ינאי, פלמ"חים, זה סיפור אחר.
תמר זנדברג: אני חושבת שהפתיחה שלך היא באמת מאוד נכונה.
תמר זנדברג: הוועדה הזו דנה כל שנה בדיוק בעונה הזאת בפתיחת עונת הרחצה.
תמר זנדברג: השנה בעקבות ההכרזה המאוד מאוד ברורה של שר הפנים בשנה שעברה, וגם הדיון הזה נפתח בהכרזה חגיגית: לא גובים תשלום בכניסה לחופים.
תמר זנדברג: על ההצהרה הזו יש כוכבית – כוכבית חניה, כוכבית שמורת טבע, כוכבית שירותים מיוחדים, כוכבית עוד כל מיני דברים.
תמר זנדברג: ובסופו של דבר התופעה של הצטמצמות הנגישות החופשית למשאב הטבע הציבורי, שנקרא חופי מדינת ישראל, הולכת ומצמצמת.
תמר זנדברג: והיא הולכת ומצטמצמת משלוש תופעות: הראשונה זו החניה.
תמר זנדברג: השיטה הזאת של גביית תשלום כניסה במסווה של גביית חניה כאשר אין נגישות אחרת לחוף, וכאשר אין תחבורה ציבורית נאותה, בטח לא בשבת, ולכן אין דרך אחרת להגיע, היא תופעה אחת.
תמר זנדברג: תופעה שנייה שקשורה אליה, דיברת על אותו שליש, שני-שליש – שוב, אני לא יודעת, ועם כל הכבוד, ובאמת אמרו על בית-המשפט העליון ועל בג"ץ הרבה דברים, אני לא יודעת מה זה המתווה הזה ואיפה הוחלט שליש, שני-שליש – אנחנו רואים תופעה של הצטמצמות החניה החינמית.
<כרמל סלע: זה משרד הפנים קבע.
תמר זנדברג: אנחנו רואים תופעה גוברת והולכת של כרסום החניה החינמית לטובת עוד ועוד מקומות חניה בתשלום במקומות שפעם היו חינמיים.
תמר זנדברג: לא יודעת שליש, שני-שליש.
תמר זנדברג: יכול להיות שההחלטה הזאת של שליש, שני-שליש באה להבטיח שיהיה לפחות שליש חינם.
תמר זנדברג: אבל בפועל, במקומות שהיה בעבר יותר משליש, אז צמצום לשליש הוא צמצום והוא פגיעה בציבור.
תמר זנדברג: הדבר השלישי זה סגירה של חופים.
תמר זנדברג: אני רגע קופצת, זה אומנם לא הים התיכון, אבל באילת למשל, יש לנו תופעה של חוף חינמי לאוהלים שנסגר, פשוט נסגר, ואין יותר אפשרות.
תמר זנדברג: אילת, עיר הנופש שלנו שכל מדינת ישראל הולכת אליה, זה קרוונים בתשלום.
תמר זנדברג: אוהלים חינם לגשת לאילת, אין באילת ולו מקום אחד.
תמר זנדברג: תופעה שלישית זה המסחור, שגם על זה דנו.
תמר זנדברג: זה אומנם לא הדיון, אבל אני כן שמה את זה תחת המטריה של צמצום הנגישות החופשית לים.
תמר זנדברג: שמשיות, כיסאות ומיטות בתשלום, שאם אתה בא ורוצה עם המגבת או עם המחצלת שלך לשבת לך על החול בלי לשלם, בלי כיסא, בלי שום דבר, אז או שאתה מאחורי סוכת המציל – לא יודעת אם אתם מכירים, יש עכשיו, אתם מכירים את הפסל הזה בתל-אביב שיש מן אלומה של פנס כזה מבטון, אז יש עכשיו בחופי ישראל תופעה חדשה, יש אלומה מאחורי סוכת המציל, שם יושבים החינמיים, שם העניים, הם מסתתרים, הם לא יכולים לראות את הים.
תמר זנדברג: לא ישבו ויהיה קו ישיר לים, שם זה הכיסאות בתשלום.
תמר זנדברג: כל התופעות האלה זו פגיעה בנגישות.
תמר זנדברג: מדינת ישראל זו מדינה מאורכת על החוף, אנחנו בים התיכון, יש לנו את החופים היפים ביותר בעולם.
תמר זנדברג: לא בים התיכון, בעולם.
תמר זנדברג: אין חופים כאלה שזה גם ים תיכון וגם חול וגם רצועת חוף יפה, היא שלנו, היא של הציבור.
<כרמל סלע: אבל מי ינקה ומי יתחזק?
תמר זנדברג: היא של הציבור.
<כרמל סלע: הם רוצים את זה בחינם?
<כרמל סלע: באמת, נו.
דוד אמסלם: כרמל, אתה תאלץ אותי לתת דפיקה בפטיש.
דוד אמסלם: כרמל, תסמוך עלי, תן לה לגמור, כי יעלה לנו יותר יקר.
תמר זנדברג: העובדה שהדיון הזה הפך להיות, ובצדק, כי אנחנו רוצים לפתור את הבעיה, אבל הוא הפך להיות דיון על השיפוי במקום על הנגישות של הציבור, בואו נזכור מאיפה באנו.
תמר זנדברג: ניגשנו לכל הדיון הזה מההבטחה לציבור להשתמש בים, כן, בחינם.
תמר זנדברג: כי אנחנו משלמים מסים ואנחנו משלמים ארנונה.
<כרמל סלע: למי?
תמר זנדברג: ואנחנו משלמים את כל הדברים האלה.
תמר זנדברג: מה זה למי?
תמר זנדברג: אנחנו אזרחים.
תמר זנדברג: אנחנו משלמים למדינה, לעירייה.
תמר זנדברג: זאת תשפה את זה, ההיא תשפה את ההוא, הכול טוב ויפה, אבל הנגישות שלנו לחוף זה הערך שמנחה את כל הדיון הזה.
תמר זנדברג: אנחנו בעד שיפוי, ואנחנו בעד שיהיה אפשר לעשות את זה, ורוצים שינקו ורוצים שיהיה מציל ורוצים הכול, אבל לא על חשבון זה שהציבור יצטרך לשלם.
תמר זנדברג: זה לא חוף לעשירים בלבד.
תמר זנדברג: ולכן, אני חושבת שההנחיה שלך, אדוני היושב-ראש, הייתה מצוינת – קודם כול של השר וההבטחה שלך שזה גם יתממש בתקציב.
תמר זנדברג: נדמה לי שבעקבות הכרסום הזה שהולך וגובר – אני אומרת את זה בזהירות – לדעתי, מן הראוי שהכנסת, וראוי שזה יהיה בהובלת הוועדה, שתוביל חקיקה, חוק מדינה בחקיקה ראשית שקובעת שאסור לגבות בשום צורה שהיא.
תמר זנדברג: דרך אגב, זה חוק שיעגן את פסיקת בג"ץ.
תמר זנדברג: החוק הזה, דרך אגב, כבר נוסח וכבר כתוב.
תמר זנדברג: מי שכתב אותו זה "אדם טבע ודין" שמוכרים לכולנו.
תמר זנדברג: אני באמת מציעה שכסיכום לדיון הזה כולנו בהובלתך נקדם את החקיקה הזו ונשים סוף לדבר הזה שפה בג"ץ, ושם זה מנכ"ל מועצה, ושם רשות, ושם רשות טבע, וכל הדברים האלה, אלא פשוט מדינת ישראל קובעת אמירה נורמטיבית: אסור לגבות תשלום בכניסה לחופים, ומזה נגזר איך עושים את זה.
יעל כהן-פארן: מצטרפת לדבריה של חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג.
יעל כהן-פארן: קודם כול, הדיון צריך להיות על הנגישות לחוף.
יעל כהן-פארן: ועד כמה שאני זוכרת, בחוק החופים זה אפילו נאמר, אבל יש מקום להחלטות אחרות, וזאת הבעיה, ואז נגזרות מכך החלטות.
יעל כהן-פארן: אפשר ממשרד הפנים לגבות כסף ומשרד הפנים יכול לאשר, וגם כל הנושא של החניה נכנס פה.
יעל כהן-פארן: תשמעו, אין ספק שחוף הים הוא של כולם, וזאת הייתה הסיסמה, זאת תמיד תהיה הסיסמה.
יעל כהן-פארן: חוף הים הוא של כולם, וצריך להבטיח את האפשרות של הציבור ליהנות ממנו, כי בסופו של דבר מה נשאר לנו?
יעל כהן-פארן: מה נשאר לנו כאן חוץ מחופי הים שלנו?
יעל כהן-פארן: לאן נשאר לאנשים ללכת?
יעל כהן-פארן: במיוחד למי שגם נגישות לאתרים יותר רחוקים לפעמים קשה ומסורבלת מבחינת נסיעה.
יעל כהן-פארן: חוף הים לאורך כל המדינה, כמעט כולם נגישים לו במרחק יחסית קצר, אבל זה לא קורה בפועל.
יעל כהן-פארן: עכשיו השאלה היא מה עם תחבורה ציבורית, וזה עלה כאן גם כן.
יעל כהן-פארן: רוב החופים היפים ביותר במדינת ישראל לא נגישים בתחבורה ציבורית – צריך לשים את זה על השולחן – ובטח לא בשבת, שזה עניין אחר.
יעל כהן-פארן: אבל אפילו לא בשבת הם לא נגישים בתחבורה ציבורית, נתחיל משם.
יעל כהן-פארן: גם לזה צריך להתייחס.
יעל כהן-פארן: וכל העניין של חניה חייב להיות מענה של תחבורה ציבורית.
יעל כהן-פארן: אתם יודעים מה, אם תהיה תחבורה ציבורית לכל חוף אין לי בעיה שתיקחו גם על חניה.
תמר זנדברג: ובשבת.
יעל כהן-פארן: כדי שאנשים יגיעו עם תחבורה ציבורית – ובשבת אני אתך, אבל זה יהיה יותר קשה.
יעל כהן-פארן: אבל אז בשבת לא לגבות כסף.
יעל כהן-פארן: אם תהיה נגישות לציבור בתחבורה ציבורית תגבו שם כסף, אבל תדאגו לזה קודם כול.
יעל כהן-פארן: אבל אני כן חושבת שהמצב הנוכחי היום של חוף האקוודוקט ושל חופי הבונים – ואני נכנסת פה ומערבבת, נכון, זה של שמורות הטבע וזה של כרמל סלע, של חוף כרמל – בסופו של דבר כולם רוצים להגיע לחופים האלה היפים ביותר, חוף בית ינאי, חוף פלמ"חים, וחייבים למצוא את הפתרון.
יעל כהן-פארן: ישבנו כאן והדברים שהעלית בתחילת הישיבה, שבסופו של דבר עדיין לא הבנתי אם זה נכנס לתקציב או נכנס בהנחיות של כבוד היושב-ראש בכל הקונסטלציות הקואליציוניות, זה לא יכול להיות.
דוד אמסלם: תקציב, תקציב, זה נכנס לתקציב.
יעל כהן-פארן: אז זה צריך להיכנס לתקציב, ולא יכול להיות שזה יהיה רק - - -
דוד אמסלם: זה נכנס, הוא רק עוד לא קיבל את הכסף.
יעל כהן-פארן: אבל זה לא יכול להיות שזה יהיה רק על סמך זה שאתה דאגת לזה בוועדת הכספים, זה צריך להיות בבסיס התקציב.
יעל כהן-פארן: דבר שני, צריך להיות שם יותר, נקודה, צריך לעשות עבודה.
יעל כהן-פארן: כרמל סלע אומר 6.5 מיליון, בסדר, אני אתך.
יעל כהן-פארן: הוא צריך לקבל את ה-6.5, ומבחינתי שיקבל 13 מיליון, כי צריכים להיות פי שניים חופים באזור של חוף הכרמל, פי שניים חופים פתוחים ונגישים לציבור ועם סוכת מציל.
יעל כהן-פארן: עכשיו תשמעו, מה קורה בסוף?
יעל כהן-פארן: למי שאין כסף הוא הולך לחוף שאין בו מציל, שיש בו הרבה יותר סכנה, ואנחנו רואים את זה קורה, אנשים טובעים בים.
יעל כהן-פארן: אני לא מדברת על התביעות, זה סיפור אחר, אנשים טובעים, ובמיוחד בחופים הלא מוכרזים.
יעל כהן-פארן: אם הם לא יכולים להגיע לחופים המוכרזים, זה עולה להם יותר מדי, כי הם לא נגישים להם.
דוד אמסלם: לא, לא, את עושה את הקשר הזה, אבל בסוף אנחנו - - -
יעל כהן-פארן: אבל יש פה גם את העניין הזה.
<כרמל סלע: את יודעת כמה - - - לשלם - - -
דוד אמסלם: כרמל, אני אתן לך את זכות הדיבור.
יעל כהן-פארן: מה שאני אומרת, יש לנו בסך הכול - - -
דוד אמסלם: אבל חברת הכנסת פארן עשתה את הקשר שאותו אחד שהולך לחוף לא מוכרז ומחליט להתאבד אז זה אשמת מדינת ישראל כמעט, הבנת?
יעל כהן-פארן: לא להתאבד, לא להתאבד, אנשים טובעים גם כי אין מציל, כי הם הולכים לחוף לא מוכרז ואין מציל.
יעל כהן-פארן: הם לא אמורים ללכת.
דוד אמסלם: אנשים לא אמורים להגיע לחופים לא מוכרזים.
דוד אמסלם: איך את עושה את הקשר הזה?
יעל כהן-פארן: אבל אנשים מגיעים לחופים לא מוכרזים.
דוד אמסלם: בגלל שהם חסרי אחריות, בלי קשר לכלום.
יעל כהן-פארן: אבל זה גם קשור לגביית תשלום.
דוד אמסלם: לא, אני לא רואה את הקשר, אבל לא משנה.
יעל כהן-פארן: אז אני רואה את הקשר.
יעל כהן-פארן: אני רואה את חוף קיסריה האקוודוקט, איפה שגובים תשלום זה קרוב לסוכת המציל, איפה שלא גובים תשלום בחניה זה לא קרוב לסוכת המציל, ואתה רואה שם אנשים.
יעל כהן-פארן: מה לעשות?
יעל כהן-פארן: תסתכל ימינה ושמאלה, אנשים נמצאים בכל חופי הים, גם במוכרזים וגם בלא מוכרזים.
יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר זה האתגר שלנו, להפוך כמה שיותר חופים למוכרזים, מסודרים.
יעל כהן-פארן: דיברת על איסוף הפסולת בחופים הלא מוכרזים, ברור שזה לא צריך ליפול רק על פתחך מבחינה תקציבית, וברור שאם היו יותר חופים מוסדרים ומנוקים בצורה קבועה, ורוב עם ישראל היה הולך לחופים שיש בהם פחים, ויש בהם מצילים, הכול היה נראה אחרת.
יעל כהן-פארן: ונכון, זה עולה כסף.
יעל כהן-פארן: כמה אמרת שעולה לתחזק קילומטר חוף?
יעל כהן-פארן: מיליון שקל, נגיד?
יעל כהן-פארן: אני זורקת מספר.
דוד אמסלם: סוכת מציל.
<כרמל סלע: 1.5 מיליון שקל.
יעל כהן-פארן: 1.5 מיליון שקל.
<שאול גולדשטיין: 150 מטר עולה את זה, רק שתבינו.
יעל כהן-פארן: יש לנו 100 קילומטר חוף, מתוכם הרבה פחות – כמה קילומטרים מוכרזים?
<עאטף חיראלדין: 19 קילומטר.
יעל כהן-פארן: 19 קילומטר.
יעל כהן-פארן: עוד סדר גודל של 80 קילומטר, זה עוד סדר גודל של 120-100 מיליון שקל לסדר אותם, להכריז עליהם.
יעל כהן-פארן: אני מדברת על התחזוקה, לא התשתיות, זה צריך להיות יעד.
יעל כהן-פארן: זה לא יקרה מחר בבוקר, זה ברור לי, אבל זה צריך להיות יעד של המדינה.
<קריאה: מיליארד שקל.
יעל כהן-פארן: איך היא מסדירה את כל חופי מדינת ישראל כדי שאנשים לא יטבעו, כדי שאנשים יוכלו להגיע לים.
יעל כהן-פארן: תשמעו, המדינה שלנו כל כך קטנה וצפופה וחוף ים אין לנו הרבה, מה לעשות, עם זה צריך להתמודד.
<כרמל סלע: רק לגבי חניה אני רוצה להגיד לך.
<כרמל סלע: נכנסתי לחוף, נפצעתי, נוסע עם האוטו לחניות של בתי-חולים ממשלתיים, כמה אני משלם לשעה?
<כרמל סלע: בתי-חולים ממשלתיים.
דוד אמסלם: 20 שקל ליום.
יעל כהן-פארן: - - - אבל למה אתה צריך - - -
<כרמל סלע: למה בית-החולים רוצה כסף על חניה?
יעל כהן-פארן: אצלך 30 שקל - - -
דוד אמסלם: עזוב, כרמל, כרמל.
<כרמל סלע: על זה לא מדברים.
<כרמל סלע: תמר, על זה את לא מדברת.
<כרמל סלע: תדאגי שיהיה בלי תשלום.
יעל כהן-פארן: אבל אתה מדבר פה על דברים לא קשורים.
דוד אמסלם: כרמל, תן לנהל את הדיון בצורה מתורבתת.
<כרמל סלע: בסדר, חניות לחוף בחינם.
<כרמל סלע: אני מגיע לתל-אביב הכול עולה כסף, אני נותן לחניה כסף, מגיע לכפר-סבא כסף.
דוד אמסלם: הדיון כרגע זה לא על החניה במדינת ישראל.
דוד אמסלם: כשנעשה את הדיון - - -
<כרמל סלע: אבל זה מה שהם רוצים, שיהיה בחינם.
יעל כהן-פארן: כי אתה הפכת את הנגישות לחוף - - -
תמר זנדברג: הים, הים בחינם.
דוד אמסלם: כרמל, תן לנו - - -
תמר זנדברג: יש לו חוף.
דוד אמסלם: תמר, תמר, תמר זנדברג.
<כרמל סלע: למה בית-חולים גובה?
תמר זנדברג: תתמודד על רשות מועצה שיש בה בית-חולים - - -
דוד אמסלם: תמר, נתתי לך לדבר, אני מבקש מספיק.
דוד אמסלם: כרמל, מספיק.
דב חנין: כמו שאמרת, זה נושא שהוועדה עוסקת בו ועוסקת בו רבות.
דב חנין: אני חושב שזו עבודה מאוד חשובה.
דב חנין: אני רוצה להתחיל דווקא בהתקדמות שיש, כי אני את הנושא הזה מלווה, אני בכנסת עשר שנים, אני מלווה אותו שנים במאבק לא פשוט.
דב חנין: ובקדנציה האחרונה – ואני חושב שבזה צריך להתחיל – יש התקדמות, בואו נראה גם את הצד החיובי.
דב חנין: וההתקדמות הזאת נעשית גם בזכות העבודה הרבה שנעשית כאן בוועדה.
דב חנין: ופה אני רוצה להביע את ההערכה לעבודה הזו.
דב חנין: היום ברור יותר לכולנו שהעיקרון חייב להיות: חוף הים בחינם לכולם.
דב חנין: זה העיקרון, והיום זה יותר ברור מאשר היה בעבר.
דב חנין: היה לנו גם על זה ויכוח פעם.
דב חנין: המהלך הגדול שאנחנו עושים הוא מהלך שחייבים להשלים אותו, ואנחנו צריכים לראות איפה עדיין נמצאים הפערים, כי על העיקרון אנחנו מסכימים.
דב חנין: אנחנו כבר עברנו את השלב – אני מזכיר לכם, לפני כמה שנים עוד היה שלב כזה – שבו אנשים אמרו שגם מחוף הים מותר לעשות רווחים.
דב חנין: יושב פה חבר הכנסת אופיר פינס שהיה יושב-ראש ועדת הפנים, אני זוכר את הדיונים בתקופה ההיא, היו אנשים שישבו מסביב לשולחן, ואמרו: כן, לכל רשות מקומית יש נכסים, לנו יש ים, אז אנחנו רוצים; או אנחנו זכיינים, אנחנו רוצים לעשות רווחים מהים.
דב חנין: גם זו הייתה התפיסה.
דב חנין: זה נמצא מאחורינו, וזה טוב.
דב חנין: הבעיה שנמצאת עכשיו היא בעיה אחרת.
דב חנין: כבר לא מדברים על רווחים מהים, מדברים על תחזוקה של הים.
דב חנין: ואכן צריך לתחזק את חוף הים, וזה עולה כסף.
דב חנין: אבל הגענו עם הסיפור הזה של התחזוקה למצב שהוא גם לגמרי עקום, וגם למצב שהוא לגמרי לא שוויוני.
דב חנין: לגמרי עקום זה הסיפור של החניה.
דב חנין: הרי ברור לכולם שהחניה זה סוג של בלוף, זה לא חניה בשביל חניה, זה חניה בשביל תחזוקה.
דב חנין: זו הדרך לממן את התחזוקה בדרך של חניה.
דב חנין: זה עקום, חברים.
דב חנין: יש לנו הוצאות תחזוקה, בואו נבדוק איך אנחנו מממנים את הוצאות התחזוקה, אבל לא נקרא לזה הוצאות חניה, כי זה פשוט שקר.
<אופיר פינס: אגב, דב, סתם שאלה.
<אופיר פינס: איפה אתה חונה כשאתה הולך לחוף פרישמן בתל-אביב?
<אופיר פינס: איפה אתה חונה?
<אופיר פינס: חונה בחניון כחול לבן?
תמר זנדברג: ברגל.
דב חנין: גילוי נאות, אופיר, אני מגיע לחוף פרישמן בתל-אביב באופניים.
<אופיר פינס: אבל אם אתה מגיע באוטו?
דב חנין: אבל, הנה, אופיר, אתה נותן דוגמה מצוינת.
<אופיר פינס: בכל הערים בישראל, זה לא עכשיו, כולם חונים, כשהים קרוב לכביש, אתה חונה בחניון, בכחול לבן או בחניון.
תמר זנדברג: אבל, אופיר, לא לכל תושבי מדינת ישראל יש אוטו, יש כאלה שנוסעים באוטובוס.
<אופיר פינס: אז הם בוודאי לא משלמים על חניה.
תמר זנדברג: יש ים בתל-אביב, זה מקום סופר נגיש בתחבורה הציבורית, זה ליד רחוב בן-יהודה והירקון, ואנשים נוסעים באוטובוס, חוץ מבשבת.
<אופיר פינס: אני רוצה לומר שמשלמים על חניה כמעט בכל חופי - - -
תמר זנדברג: זה אמירה לא - - -
דוד אמסלם: בוא ניתן לדב.
דב חנין: ההערה שלך, חברי אופיר, בדיוק מביאה אותי לנקודה הבאה, וזה שהמצב הקיים הוא לא רק עקום, אלא מצב לא שוויוני.
דב חנין: אני למשל גר בתל-אביב, אני מאוד אוהב את הים, אני משתדל בכל יום שאני יכול מוקדם בבוקר לשחות בים.
דב חנין: אין לי שום בעיה להגיע לים בתל-אביב.
דב חנין: אגב, חוף ים נהדר, יפה, מטופח ובחינם.
דב חנין: ובחינם.
דב חנין: למה זה כך?
דב חנין: כי תל-אביב היא עיר עשירה, כי יש לה כסף.
דב חנין: אבל למה בן-אדם שחי במקום אחר, והוא לא חי בעיר עשירה כמו תל-אביב, הוא גם רוצה ללכת לים כמוני, למה הוא יצטרך לשלם כסף?
דב חנין: למה אי-השוויון הזה?
דב חנין: תושבי תל-אביב שווים יותר מאנשים במקומות אחרים?
<משה דוידוביץ: כן, כן.
<משה דוידוביץ: מה לא?
דב חנין: אנחנו כמדיניות לא יכולים להשלים עם זה.
דב חנין: לא יכולים להשלים עם זה שתושב תל-אביב שווה יותר מתושב מטה אשר.
<משה דוידוביץ: הוא שווה יותר מתושב הפריפריה.
<משה דוידוביץ: נו, באמת.
דב חנין: לתושב מטה אשר, ידידי, מגיע מה שמגיע לתושב תל-אביב.
דב חנין: זה העיקרון.
<משה דוידוביץ: זו האמת.
דוד אמסלם: אתה יודע כמה אמיתות יש שאני לא מתייחס אליהן?
דב חנין: ולכן, אנחנו צריכים לעשות את השינוי הזה.
דב חנין: אנחנו צריכים להגיע למצב שבו מה שקורה בתל-אביב, אפשר להגיע לים וליהנות ממנו, אפשרי גם במטה אשר ואפשרי גם בחוף כרמל, ואפשרי גם במקומות שנשלטים היום על-ידי רט"ג, שהם גם חופי ים.
דב חנין: עכשיו, יבוא שאול ויגיד לנו: אבל זה עולה כסף לרט"ג; ויבוא כרמל ויגיד, ובצדק, זה עולה כסף למועצה האזורית שלי, אני לא יכול לממן את כל מדינת ישראל.
דב חנין: ולכן, העיקרון חייב להיות, וגם על העיקרון הזה הסכמנו, העיקרון הוא שזה סיפור שהמדינה צריכה לקחת אותו על עצמה.
דב חנין: הדבר הכי מרגיז בכל הסיפור, הכי מרגיז בכל הסיפור, שלך, כרמל, ולכם במטה אשר זה המון כסף בשבילכם, לתקציב שלכם, וגם לרט"ג זה לא כסף קטן, למדינת ישראל זה גרושים.
דב חנין: בחייכם, מה זה שבעה מיליון?
דב חנין: עשרה מיליון, 50 מיליון.
דב חנין: בשביל התוצאה החברתית הנפלאה הזו, שיש לנו מדינה עם חוף ים פתוח לכולם, ניתן מעט כסף ונשיג תוצאה נהדרת.
דב חנין: הכדור בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, נמצא במגרשו של שר הפנים.
דב חנין: ואני חושב ששר הפנים הזה, וגם המנכ"ל שגם אותו אני מכיר, מבינים את העניין הזה.
דב חנין: ואני קורא להם להמשיך בלחץ גם מול האוצר כדי להבטיח את התקציב הראוי לתחזוקה, כדי שכל חופי הים שלנו יהיו בחינם לכולם.
<כרמל סלע: גם כך דודי הקיז דם כדי להוציא את ה-17 מיליון האלה.
דוד אמסלם: אופיר, אתה רוצה לומר כמה מילים?
<אופיר פינס: כן, אני רוצה להגיד שאני נמצא כאן משום שבאוניברסיטת תל-אביב הקמנו, יסדנו ויזמנו את פורום ערי חוף כדי באמת לעזור.
<אופיר פינס: יש לנו הרבה מאוד אינטרסים משותפים, מהצוק ועד ניקיון החופים ועד נגישות החופים וכדומה, ואנחנו שמחים לארח את הפורום הזה אצלנו.
<אופיר פינס: ובאנו לפה כי קיווינו באמת שהדיון יעסוק גם בעניין של פיתוח החופים, אבל למרבה הצער האוצר לא הגיע.
דוד אמסלם: זה בסדר, חבר'ה, אני רגיל להישאר לבד.
<אופיר פינס: זה נחמד, אבל זה חבל.
<משה דוידוביץ: אנחנו אתך.
<אופיר פינס: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני גם באמת רוצה להצטרף לדברים של חבר הכנסת דב חנין ולברך אותך על היזמות שלך בנושא הזה – למרות שאתה איש מעלה-אדומים ואין לך כל כך חוף ים, אפילו, איך אמרת, אפילו במשקפת אתה לא רואה ים – אבל יש לך מחויבות, והמחויבות היא לציבור ולים ולחופים, וזה יפה.
<אופיר פינס: לא הייתי מתייחס בבדיחות הדעת לעובדה שהאוצר לא כאן, כי העובדה שהאוצר לא כאן תוקע, במירכאות, חלק מהדיון.
<אופיר פינס: כי העובדה שחלק גדול מהתקציב הזה, שאתם סיכמתם על העיקרון, שהוא לא נמצא בבסיס התקציב הוא לא במקרה.
<אופיר פינס: זה שהוא נספר כחלק מהייחודים שלך זה לא מכובד, לא לך ולא לאוצר.
דוד אמסלם: לא, אופיר, אני אעשה לך סדר.
דוד אמסלם: בגדול, זה נכנס לבסיס התקציב.
<אופיר פינס: השבעה מיליון, לא העשרה מיליון.
דוד אמסלם: עשרה מיליון שקל בפיתוח.
<אופיר פינס: לא, אדוני היושב-ראש.
<עאטף חיראלדין: זה רק 2017 ו-2018.
דוד אמסלם: העשרה.
<אופיר פינס: העשרה לא בבסיס התקציב.
דוד אמסלם: אני אעבוד על זה.
<אופיר פינס: אני בטוח.
<אופיר פינס: לכן אני אומר, אני לא חושב שהאוצר לא כאן רק בגלל שזה בשמונה וחצי בבוקר.
<אופיר פינס: האוצר לא כאן – אתה יודע, הייתי בתפקידים שעשית – האוצר הוא שחקן מאוד מתוחכם, כשיש דיון שהוא לא רוצה לבוא ולהסביר הוא פשוט לא בא, כי הוא לא אוהב לגמגם.
<אופיר פינס: והעובדה שהעשרה מיליון שסוכמו על דעת האוצר – הייתי בישיבה שזה סוכם על דעת האוצר, על דעת כולם – שזה יהיה חלק מהתקציב, בסופו של דבר לא רק שזה לא חלק מהתקציב, עוד אמרו שקיבלת איזה ייחודיים, שזה באמת מגוחך להציג את העניין הזה כייחודיים שלך.
דוד אמסלם: קראתי את זה בעיתון.
<אופיר פינס: מה לך ולדבר הזה מבחינת אינטרסים אישיים.
<עאטף חיראלדין: מה, זה לא נכון?
<עאטף חיראלדין: כי אני בונה על זה.
דוד אמסלם: תבנה, תבנה.
<אופיר פינס: לכן, צריך להגיד את הדברים.
<אופיר פינס: צריך לעשות מאמץ גדול שתקציב הפיתוח המאוד קטן הזה יכנס לבסיס התקציב.
<אופיר פינס: זה המעט שבמעט כדי שהדברים באמת יצאו מן הכוח אל פועל.
<אופיר פינס: באמת, יש מקום גם להגדיל את מס' החופים המוכרזים, אולי אפשר לעשות בזה שינוי, בוודאי לפתח את הקיימים.
<אופיר פינס: ויש כאן הרבה עבודה שאתם עושים, וחשוב שתעשו אותה.
<אופיר פינס: אנחנו מנסים לעזור מהצד שלנו כשחקן שהוא אוניברסיטאי.
<אופיר פינס: אנחנו גם מייצרים היום מחקרים לגבי החופים, יש לנו קשרים מאוד מאוד חשובים עם מדינות וערים סביב הים התיכון שאנחנו מחברים אותם לערים שלנו.
<אופיר פינס: זה, אגב, מקובל בכל העולם, זה מודל שהבאנו ממקומות אחרים בעולם, שמוסדות מחקר מלווים את החופים, בגלל שיש הרבה מאוד מקום למחקר ולפיתוח.
<אופיר פינס: אנחנו עושים את זה בנפש חפצה ומרצון טוב, ואנחנו שמחים על התוצאות, ומקווים שיהיו תוצאות נוספות.
<כרמל סלע: קודם כול, אופיר באמת מאוד מאוד עוזר.
<כרמל סלע: אבל אני חוזר לסיפור זה של השיפוי.
<כרמל סלע: נושא החניות שמדברים עליו, לא הפעלנו את זה, אנחנו כן נפעיל את החניות, כי מקורות התקציב כמו שאתם מציינים אותם פה זה לא מספיק.
<כרמל סלע: אני לא יכול לחזור על זה כל פעם מחדש.
<כרמל סלע: אנחנו אוהבים את זה וזה חשוב, אבל בחוף הכרמל כשמתחילים לדבר על תקציב של החופים כל התושבים מתמרמרים, זאת בעיה אמיתית.
<כרמל סלע: עכשיו, נראה כמה אתה תצליח להשפיע בהמשך להוסיף את הכספים האלה, כי באמת הדבר הזה מאוד מאוד נחוץ.
<כרמל סלע: אני לא אחזור על כל הדברים שאמרנו פה קודם, אבל זה כבר דיון שלישי או רביעי אצלך פה בכנסת.
<כרמל סלע: זה לא ראשון או שני, אפילו יותר.
דוד אמסלם: לדעתי זה חמישי או שישי, אבל נתקדם.
<כרמל סלע: השכן שלי, שהוא שכן מאוד מכובד, הרט"ג, משקיע בחוף הבונים מיליונים – מיליונים, אני לא יודע בדיוק כמה, אבל מאות אלפים בטוח, אם לא מיליונים – והגבייה הזאת של כמה האגרות האלה לרכב זה דבר מאוד נחוץ בסך הכול.
<כרמל סלע: המדינה לא בדיוק משפה.
<כרמל סלע: אני לא רוצה להגיד שגם כשגובים זה גם מוריד וזה גם מונע כל מיני תופעות אחרות של ציבור שבא למשל לייצר ונדליזם לפעמים.
<כרמל סלע: כשהוא משלם בכניסה, הופה, הוא ילך למקומות שלא משלמים ואז זה נראה אחרת, אבל אני מקווה שגם בו יתחשבו, כי הפערים פה עצומים.
דוד אמסלם: אני מסכים עם מה שאמרת.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לחזור על עצמי, בסיכום אני אגיד מה אני רוצה לעשות.
דוד אמסלם: דרך אגב, האוצר לא הגיע לכאן לא בגלל תחכום, יש לי אתם עסקים ברמה היומית בכל מיני נושאים, פשוט יוצר לא היה יכול להגיע, אבל הוא לא התחמק מהדיון אתנו.
<אופיר פינס: הוא הסכים בזמנו, אני זוכר שהוא היה חלק מההחלטות.
דוד אמסלם: תראה, הסכמה זו הסכמה.
דוד אמסלם: זאת הסכמה, היא מתוקצבת גם.
דוד אמסלם: זה שעאטף עוד לא קיבל את זה, אני אדאג שהוא יקבל.
דוד אמסלם: אני כרגע הולך על הסיפור של ההרחבה.
דוד אמסלם: אני טוען בגדול שצריך להיות כאן תמהיל שונה, במובן זה שגם צריך להיות תקציב מדינה.
דוד אמסלם: לדעתי, חלק מהערים בכל מקרה גם ישתתפו בסיפור, בוודאי כשמדובר בערים חזקות.
דוד אמסלם: ודבר שלישי, שאני לא רואה אותו כאן בסיפור, זה לייצר להם גם מנופים כלכליים שם.
דוד אמסלם: לאפשר לאותן מועצות וערים לייצר עוד מנופים כלכליים שיכניסו להם כסף, אם זה קיוסקים קצת, שהם גם נותנים שירות.
דוד אמסלם: אני חושב שזה התמהיל.
דוד אמסלם: אבל לשבת כל אחד בגזרתו ולהגיד: לא בונים, לא עושים, לא פה, לא שם, אני לא מביא כסף, זה לא מביא אותנו לשום מקום.
דוד אמסלם: שאול, אליך חנוך.