GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בצלאל סמוטריץ': לא יהיה לך רוב, לא פה ולא במליאה - זה הכול.
דוד אמסלם: אז שלא יהיה, בסדר?
דוד אמסלם: תצביעו מה שאתם רוצים.
בצלאל סמוטריץ': לא יהיה רוב - - -
דוד אמסלם: יש לנו ועדות שאתם מנהלים, הכול בסדר.
דוד אמסלם: אני אמרתי לך איך להצביע, בצלאל?
בצלאל סמוטריץ': אני חוזר לסעיף הזה.
בצלאל סמוטריץ': החשש שהעלינו בדיונים הקודמים היה שהעובדה שאנחנו מייצרים כאן עכשיו זכות טיעון - - -
דוד אמסלם: וואלה, יופי - אנחנו עובדים אצלכם.
בצלאל סמוטריץ': אתם לא עובדים אצלנו.
דוד אמסלם: ככה זה נראה, ככה זה נראה.
בצלאל סמוטריץ': עובד אצל הקואליציה.
דוד אמסלם: אתה חושב שאנחנו עובדים אצלך ואצל בנט.
בצלאל סמוטריץ': אתה עובד אצלו - - -
דוד אמסלם: אז תפסיקו, תירגעו.
דוד אמסלם: תהיו קצת צנועים ותנו לנו גם לנהל את הדברים כמו שאנחנו מבינים.
דוד אמסלם: קצת, לא הרבה.
דוד אמסלם: טיפ טיפה - קצת.
בצלאל סמוטריץ': מה אתה רוצה?
בצלאל סמוטריץ': שנעמוד דום?
דוד אמסלם: אדוני, תעיר את ההערה שלך.
דוד אמסלם: אין שום בעיה, תצביע איך שאתה רוצה.
דוד אמסלם: אל תגיד לי מה לעשות.
בצלאל סמוטריץ': החשש שעלה היה שקביעת זכות טיעון או חובת שימוע ספציפית בהליכים האלה המינהליים, מעבר למה שקיים ממילא כי זה כללי הצדק הטבעיים, תייצר עוד הליך.
בצלאל סמוטריץ': אפשר יהיה לעתור רק עליו בבית-משפט.
בצלאל סמוטריץ': אפשר יהיה ללכת לבית-משפט רק על זה שלא קוימה זכות הטיעון הזו או חובת השימוע הזו.
בצלאל סמוטריץ': את זה רצינו למנוע, ואני לא חושב שהנוסח הזה עושה את זה.
דוד אמסלם: זה ההסתייגות שלך?
בצלאל סמוטריץ': זו לא הסתייגות, זו שאלת הבהרה.
דוד אמסלם: אבל אני אמרתי, אני ביקשתי את זה בגלל שלא היית בדיונים הקודמים.
דוד אמסלם: אני יודע מה שאני אומר.
בצלאל סמוטריץ': אני יודע מה שביקשת - - -
דוד אמסלם: הרי למה אני מתעצבן?
דוד אמסלם: הרי מתוך 150 שעות שאני מקדיש לזה, אולי באת שעה וחצי, ועכשיו אתה רוצה להחזיר אותנו.
דוד אמסלם: הרי זה היה הדיון בוועדה לפני שלושה שבועות.
בצלאל סמוטריץ': למה אתה משנה עכשיו את הנוסח?
דוד אמסלם: בגלל שאני החלטתי.
בצלאל סמוטריץ': אם אתה החלטת, אפשר לסגור את הוועדה.
דוד אמסלם: בגלל שאני החלטתי אז וזה היה מקובל על הממשלה.
דוד אמסלם: שכחו לשאול את סמוטריץ אם הוא מסכים.
בצלאל סמוטריץ': דודי, זה לא נכון.
בצלאל סמוטריץ': היה לך נוסח אחר שרציתם להביא - - -
דוד אמסלם: בצלאל, אני דיברתי עכשיו מילה?
דוד אמסלם: שמעת אותי?
דוד אמסלם: הרי הם הדפיסו את זה, נכון?
דוד אמסלם: אני באתי עכשיו.
דוד אמסלם: אתה חושב שישבתי איתם בבוקר?
בצלאל סמוטריץ': אני אומר, היה סיכום על נוסח אחר - - -
דוד אמסלם: אתה חוזר עכשיו לטענה מה קרה בשעה האחרונה ביום רביעי.
בצלאל סמוטריץ': לא, אני מדבר עכשיו רק על הסעיף הזה.
דוד אמסלם: הסעיף הזה לא עלה בכלל עכשיו.
דוד אמסלם: הוא עלה לפני שבועיים.
בצלאל סמוטריץ': ואחר כך היו שיחות עם ארז ואיתך - - -
דוד אמסלם: לא על זה, לא על זה.
דוד אמסלם: אני מודיע לך, לא על זה.
בצלאל סמוטריץ': גם על זה.
<בת-אור כהנוביץ: הסעיף הזה כמו שהוא מנוסח כרגע כסעיף קטן נותן בעינינו מענה מלא ונכון, מצד אחד, כדי לאפשר לבן-אדם עוד לפני שהוא רץ לבית-המשפט אם יש לו עובדות פשוטות שהוא יכול להבהיר לנותן הצו, להביא את זה בפניו.
<בת-אור כהנוביץ: מצד שני, זה לא יוצר הליך חדש בעינינו.
<בת-אור כהנוביץ: העובדה שזה נמצא כאן, העובדה שזה כתוב שזה לא מונע ממנו, אופן הניסוח לא יוצר הליך נוסף אלא להיפך.
<בת-אור כהנוביץ: זה מאפשר גם למי שנתן את הצו לראות שלא ייעשה טעות חלילה.
<תומר רוזנר: אני רק אבהיר עוד דבר.
דוד אמסלם: לא צריך להבהיר.
דוד אמסלם: בואו, תתקדמו.
<לירון אדלר מינקה: בעמ' 35, סעיף 214 - זה רק תיקונים טכניים.
<לירון אדלר מינקה: בעקבות הסיכומים שהיו כאן בוועדה שגם יושב-ראש ועדה מחוזית ויושב-ראש ועדה מקומית יוכל להוציא צו, הוספנו אותם כאן, שכשהם מוציאים את הצו הם צריכים כמובן להתייעץ עם התובע הרלוונטי לפני שהם מוציאים את הצו.
<לירון אדלר מינקה: זה התיקון.
בצלאל סמוטריץ': סליחה, לא הבנתי עוד פעם את התיקון הזה.
<לירון אדלר מינקה: סעיף 214 קובע שלפני שנותנים צו צריך להתייעץ עם תובע, בהתאם למי שמוציא את הצו עם התובע הרלוונטי לעניין.
<לירון אדלר מינקה: בנוסחים הקודמים ההתייחסות היתה רק למהנדס או למתכנן כי זה מי שיכול היה להוציא את הצו.
<לירון אדלר מינקה: בעקבות הסיכומים בוועדה שגם יושב-ראש ועדה מחוזית יוכל להוציא את הצו, הוספנו אותו כאן לגבי חובת ההיוועצות.
דוד אמסלם: אגב, היתה לך הערה כזו אם אני לא טועה.
בצלאל סמוטריץ': כן, מדי פעם.
דוד אמסלם: בגלל זה גם תיקנו.
דוד אמסלם: סליחה, אנחנו מתנצלים.
דוד אמסלם: אבל תיקנו את זה ל ההערה שלך.
דוד אמסלם: באמת מתנצלים.
בצלאל סמוטריץ': אני שמח שמדי פעם אני מעיר גם הערות מחכימות.
בצלאל סמוטריץ': אתה יודע, מדי פעם.
דוד אמסלם: לא באתי בבוקר, שיניתי את זה.
דוד אמסלם: הערת לפני שלושה שבועות.
דוד אמסלם: סמוטריץ, עשה לי טובה.
דוד אמסלם: אני לא צריך פה משגיח כשרות על החוק הזה.
דוד אמסלם: תוריד את ה-PSI.
בצלאל סמוטריץ': לא משגיח - - -, היה סיכום ואתם הפכתם אותו ב-180.
בצלאל סמוטריץ': תאמין לי, רק מה שאני צריך לעשות זה להראות לך סרטון שביטן יושב לידך ואתם בנחרצות מבהירים - - -
אוסאמה סעדי: אני לא מבין, אתה מקליט אותם?
אוסאמה סעדי: מה זה השטויות האלה?
אוסאמה סעדי: ביטן, תגיד מילה.
דוד אמסלם: בצלאל, מספיק.
<לירון אדלר מינקה: עמ' 38, סעיף 217(א) לגבי הנושא של תפיסת כלים, בפסקה (2) - זה מסומן בצהוב.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו כתבנו בנוסח שבית-המשפט שיוכל לדון בנושא של תפיסת כלים יהיה בית-משפט שלום הקרוב למקרקעין שבהם בוצעה העבודה האסורה.
<לירון אדלר מינקה: לאחר מחשבה נוספת אנחנו מבקשים לבטל את הנושא הזה של "הקרוב למקרקעין", ותפיסת כלים כמו כל תפיסת כלים אחרת ושיש גם בחוקים אחרים, אפשר יהיה לדון בה בבית-משפט שלום.
בצלאל סמוטריץ': כל בית-משפט שלום?
<תומר רוזנר: במחוז.
<לירון אדלר מינקה: באותו מחוז.
בצלאל סמוטריץ': אז למה לוותר על "הקרוב למקרקעין"?
דוד אמסלם: זה חשוב לך?
בצלאל סמוטריץ': כן, אני שואל - - -
דוד אמסלם: בגלל שכנראה המדינה ביקשה את הגמישות, בגלל שאם השופט יצא לחופש יש בעיה.
<בת-אור כהנוביץ: בגלל שזה רק מכביד.
בצלאל סמוטריץ': לא, אין בעיה.
בצלאל סמוטריץ': אם זה - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, מותר לבוא לבית-משפט קרוב למקרקעין, מותר.
בצלאל סמוטריץ': החשש שלי הוא שהעבריין ימשוך את זה לבית-משפט רחוק ועכשיו הפקח צריך - - -
דוד אמסלם: העבריין לא מחליט לאן לשלוח את זה.
דוד אמסלם: זה המדינה מחליטה איפה להגיש.
בצלאל סמוטריץ': לא נכון, מה פתאום?
בצלאל סמוטריץ': אם אתה לא קובע בחוק אז הוא יכול להגיש בקשה לשינוי מקום.
בצלאל סמוטריץ': אני שואל, למה אתם רוצים שזה יהיה במקום של היחידה אוכפת?
דוד אמסלם: אבל הם ענו לך.
דוד אמסלם: הם רוצים במחוז כדי לתת להם גמישות.
<עמית אופק: באותו מחוז.
בצלאל סמוטריץ': באותו מחוז.
בצלאל סמוטריץ': זה מה שנוח לכם?
<לירון אדלר מינקה: עמ' 41, סעיף 219(ב) - זה דומה כאן למה שעשינו בצו סגירת מקום המינהלי, הגבלת הזמן שבו הרשות האוכפת יכולה לבצע את הצו אם הוא לא בוצע.
<לירון אדלר מינקה: היא תוכל לבצע את סגירת הבניין רק מיום שהסתיימה התקופה האמורה בסעיף קטן (א2) ועד לתום התקופה שנקבעה בצו כאמור בסעיף 218(א).
<בת-אור כהנוביץ: ככל שנקבעה.
<תומר רוזנר: הבהרנו את זה קודם.
<תומר רוזנר: זה מגביל את הרשות כדי שלא תבוא אחרי תקופה, מתי היא יכולה לבצע את הצו.
<תומר רוזנר: זה פשוט מגביל את הרשות לתקופה מאוד מוגדרת שבה היא יכולה לסגור את המקום.
<לירון אדלר מינקה: עמ' 43, סעיף 220(ה) - זה אותו דבר, אותו רעיון.
<לירון אדלר מינקה: אם יש צו הפסקה שיפוטי שאחריו סוגרים בניין, גם כאן סגירת הבניין מיום שהסתימה התקופה האמורה בסעיף קטן (ד2) ועד לתום התקופה שנקבעה בצו כאמור בסעיף 220(א).
<לירון אדלר מינקה: ב-220(א) לא כתוב שחייבים להגביל את הצו בזמן, ולכן אנחנו נוסיף כאן:
<לירון אדלר מינקה: עד לתום התקופה שנקבעה בצו כאמור בסעיף 220(א) אם נקבעה תקופה, ככל שנקבעה - בסדר?
<לירון אדלר מינקה: עמ' 48, סעיף 222(ג1) – זה לא מסומן.
<לירון אדלר מינקה: כתוב כאן: העושה שימוש אסור, דינו - מאסר שנתיים או קנס כאמור בסעיף 61(א)(3).
<לירון אדלר מינקה: זה טעות דפוס, זה צריך להיות 61(א)(4).
<תומר רוזנר: בדומה לשאר הסעיפים שבהם נקבעו הקנסות.
<תומר רוזנר: על כל יום שבו נמשכת העבירה לאחר שניתן לו הצו.
<לירון אדלר מינקה: זה הקנס המתמשך, מה שהפרדנו פה למגורים ושלא למגורים.
<תומר רוזנר: מדובר כמובן בקנס יותר גבוה ממה שהיה במקור בנוסח המקורי.
אוסאמה סעדי: מה הסכום עכשיו?
<תומר רוזנר: (א)(4) זה כ-230 אלף שקלים.
<תומר רוזנר: אבל זה רק טעות דפוס.
עבדאללה אבו מערוף: זה יותר גבוה.
<לירון אדלר מינקה: כן, זה טעות דפוס.
<לירון אדלר מינקה: זה הופיע בכחול ככה, זה היה כל הזמן ככה.
<לירון אדלר מינקה: עמ' 52, רק הבהרה לגבי סעיף 229.
<לירון אדלר מינקה: סעיף 229 מדבר על בטלות היתר שניתן בהליך רישוי מקוצר.
<לירון אדלר מינקה: הסעיף הזה נשאר כאן.
<לירון אדלר מינקה: היה סעיף נוסף בדיונים הקודמים שדיבר על האפשרות של ביטול היתר בשל מסירת פרטים לא נכונים לא בכוונה להטעות אלא בתום לב.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו בסופו של דבר לאחר מחשבה הורדנו את הסעיף הזה של ביטול ההיתר.
<לירון אדלר מינקה: מציעים להוריד את הסעיף הזה ולהשאיר רק את הסעיפים של מסירה ידיעה כוזבת או מטעה, והנושא של ביטול היתר שניתן בהליך רישוי בדרך מקוצרת.
<תומר רוזנר: כאשר הכוונה של כולנו היא שימשיכו לחול כללי המשפט המינהלי הרגילים שבהם מוסד התכנון, אם יתברר לו שהוא נתן היתר על יסוד פרטים בלתי נכונים או כמו כל החלטה מוטעית אחרת מבחינה מינהלית, הוא יוכל לפעול במישור המינהלי הרגיל ולבדוק אם אפשר לבטל את ההחלטה או מה אפשר לעשות איתה.
<תומר רוזנר: אין צורך בהוראה מפורשת בחוק הזה לעניין הזה.
דוד אמסלם: בת אור, מה העמדה שלכם?
<בת-אור כהנוביץ: אנחנו לא זכרנו סיכום כזה.
<תומר רוזנר: מה שארז ביקש.
עבדאללה אבו מערוף: דיברנו אז.
דוד אמסלם: דיברנו אז שאם בן-אדם קיבל היתר לא על בסיס הצהרה שלו שקרית אלא כנראה שהיתה איזושהי בעיה, אז הוא לכאורה לא אשם בעניין.
<בת-אור כהנוביץ: לא, אבל פה זה כן על בסיס המידע שלו.
<עמית אופק: לא, מדברים על זה או ההצהרה השקרית?
דוד אמסלם: הצהרה שקרית - בוודאי.
<לירון אדלר מינקה: ההצהרה השקרית נשאר.
<לירון אדלר מינקה: ההצהרה השקרית זה - - -
דוד אמסלם: זה נשאר, בוודאי.
דוד אמסלם: בן אדם שקרן, מה?
דוד אמסלם: אלא אם נתנו למישהו היתר, ההוא לא יודע.
דוד אמסלם: הם טעו.
<לירון אדלר מינקה: עמית, נשאר מידע הכוזב ונשאר מי שנתן - - -
<עמית אופק: אבל עברנו למקום אחר.
<רוני טיסר: זה נמחק, לא נשאר במקום אחר.
<לירון אדלר מינקה: הסעיף שהיה 216 הפרטים בלתי נכונים שזה טעות או תום לב או טעות של הרשות, אנחנו לאחר הדיונים גם אתכם בסופו של דבר אמרנו שיחולו כללי המשפט המינהלי הרגיל.
<לירון אדלר מינקה: אם יש טעות, הרשות תוכל לשקול את הדברים.
<תומר רוזנר: זו היתה בקשה של ארז.
דוד אמסלם: תשאירו את זה ככה כמו כל טעות רגילה.
דוד אמסלם: לא צריך להטיל משהו ספציפי לעניין הזה.
<לירון אדלר מינקה: עמ' 55, סעיף 235 - זה לא כתוב בנוסח.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו רק נבהיר כאן את הנושא שאפשר לדחות ביצוע צו אם הבנייה שעליה חל הצו אינה מסכנת את שלום הציבור.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו נוסיף כאן שגם השימוש כמובן.
<לירון אדלר מינקה: הבנייה או השימוש שעליהם חלים הצו אינם מסכנים את שלום הציבור ובטיחותו.
דוד אמסלם: דיברנו על זה גם - כן.
<לירון אדלר מינקה: עמ' 57, סעיף 238 - הנושא של הפעלת כוח בביצוע צו.
<לירון אדלר מינקה: בעקבות הדיונים שהיו בוועדה כתבנו שיהיה כתוב כך: "הוטל צו לפי פרק זה, רשאי מפקח מטעם הרשות האוכפת להיכנס למקום שהצו חל עליו לשם ביצוע הצו, להרחיק ממנו כל אדם וחפץ ולנקוט אמצעים סבירים, לרבות שימוש בכוח סביר כלפי רכוש כדי להבטיח את ביצוע הצו, ובלבד שהזדהה כאמור בסעיף 257ג(א), ורשאי שוטר לסייע בביצוע הצו, לרבות באמצעות שימוש בכוח סביר כלפי רכוש וכלפי אדם.
<תומר רוזנר: רק שוטר יכול ל- - -
<לירון אדלר מינקה: עמ' 59, סעיף 211(ה) - זה לא כתוב כרגע בנוסח.
<לירון אדלר מינקה: הסעיף מדבר על זה שבצווי הפסקה אי-אפשר יהיה לעכב את הביצוע, אבל בית-משפט יהיה חייב לקיים דיון מהיר תוך 30 יום.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו רוצים להבהיר כאן שגם בערעור על צווי הפסקה.
<לירון אדלר מינקה: זה אותו עניין.
<לירון אדלר מינקה: אם מעכבים צו הפסקה אז כל צו ההפסקה מבוטל.
<לירון אדלר מינקה: אי-אפשר לעכב אותו, אבל חייבים לדון בו בצורה מהירה, גם בערעור.
בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לשאול פה שאלה.
בצלאל סמוטריץ': למה אנחנו לא דורשים כדי למנוע פניות שווא - רק ידחו, הרי יעצרו את המבצע ו- - - את הכלים ו-700 שוטרים מחכים - למה לא לדרוש הפקדת ערובה?
<בת-אור כהנוביץ: יש הוראה כזו.
אוסאמה סעדי: אבל לפעמים נותנים יותר.
אוסאמה סעדי: יש לך סמכות, מה אתה רוצה?
אוסאמה סעדי: נותנים.
בצלאל סמוטריץ': לא, לא נותנים.
בצלאל סמוטריץ': בפועל זה אחת המכשלות היותר גדולות, אתם יודעים את זה טוב ממני, במבצעי אכיפה.
בצלאל סמוטריץ': להתנות, כמו שעושים בערעור - חייב, אלא אם כן יש לו סיבות אחרות.
דוד אמסלם: זה רשאי, נכון?
בצלאל סמוטריץ': - - - תהיה שבית-המשפט דורש, הוא יכול לפטור מטעמים מיוחדים שיירשמו כמו בערעורים.
בצלאל סמוטריץ': ככה זה בערעורים.
דוד אמסלם: בצלאל, בגדול המדינה יכולה לבקש את זה.
דוד אמסלם: אני לא רואה את זה - להיפך.
בצלאל סמוטריץ': לא, אבל במעמד צד אחד המדינה לא יכולה לבקש.
דוד אמסלם: המדינה יכולה לבקש את זה.
דוד אמסלם: אם במקומות מסוימים יחליטו שכן אז אין בעיה.
בצלאל סמוטריץ': המדינה לא יכולה לבקש את זה.
בצלאל סמוטריץ': העבריין פונה לבית-משפט, המדינה לא פה.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו מדברים עכשיו על מעמד צד אחד.
בצלאל סמוטריץ': הוא מחכה וחצי שעה לפני הפינוי הוא רץ לבית-המשפט.
בצלאל סמוטריץ': הוא הרי תמיד עושה את זה, הוא לא ילך ברגע שהוא קיבל את הצו.
בצלאל סמוטריץ': הוא יחכה לדקה ה-90.
בצלאל סמוטריץ': באותה שניה הוא בא לבית-המשפט ועכשיו הוא קיבל צו במעמד צד אחד.
בצלאל סמוטריץ': עכשיו המבצע הלך, צריך להתחיל אותו מחדש.
בצלאל סמוטריץ': אני רוצה שבית-המשפט יגיד לו: אדוני, תנאי לקבל צו כזה: תפקיד, בבקשה, ערובה 50,000 שקל שאם מתברר שזו בקשת סרק היא מחולטת.
בצלאל סמוטריץ': עכשיו הבן-אדם יחשוב חמש פעמים.
בצלאל סמוטריץ': אם יש לו טיעון אינטליגנטי רציני משפטית - סבבה, אני רוצה לתת לו.
בצלאל סמוטריץ': לא רוצה למנוע ממנו זכות גישה לערכאות.
בצלאל סמוטריץ': אבל אם הוא מגיש תביעת סרק רק כדי לטרפד את מהלכי האכיפה, זה יעלה לו הרבה כסף.
טלב אבו עראר: בבקשה, תדעו שסמוטריץ יביא עוד מנדט לבית היהודי על בקשה כזו.
בצלאל סמוטריץ': נראה לי טריוויאלי לחלוטין.
בצלאל סמוטריץ': תשוו את הנוסח למה שקורה בערעורים.
בצלאל סמוטריץ': אני מגיש ערעור לבית-משפט, אני חייב בערובה.
בצלאל סמוטריץ': בית-משפט יכול לפטור אותי מטעמים מיוחדים שיירשמו.
בצלאל סמוטריץ': אבל ב-(ג) אתה נותן לו סמכות.
<עמית אופק: לא, ב-(2), (ב)(2).
<עמית אופק: (ב)(2) הוא יכול לתת במעמד צד אחד, אבל הצד השני חייב להצהיר בפניו, בפני בית-המשפט שהוא העביר לנו ולא קיבל תגובה.
<עמית אופק: הוא העביר את הבקשה לעיכוב ביצוע.
<עמית אופק: הרי בית-המשפט יכול לתת עיכוב ביצוע זמני רק אחרי שהוא קיבל את תגובת המדינה או הרשות המקומית.
<עמית אופק: הוא יכול לתת גם בלי שהוא קיבל את התגובה, רק בתנאי שמי שמבקש את עיכוב הביצוע מצהיר: העברתי להם את הבקשה והם לא נתנו לי תגובה.
<עמית אופק: זאת אומרת, בכל מקרה אנחנו היום מצמצמים את המקרים שבהם לא תהיה תגובה של הרשות האוכפת.
בצלאל סמוטריץ': אין כבר, גמרנו כבר עם בקשה למעמד צד אחד שמגישים חצי שעה לפני.
<עמית אופק: עדיין זה יהיה, אבל הוא יצטרך להצהיר שהוא פנה אלינו ואנחנו לא נתנו תגובה.
בצלאל סמוטריץ': לא, אבל תוך חצי שעה אתה לא אמור לתת תגובה.
<עמית אופק: אני צריך לתת.
<עמית אופק: אם אני יכול, אני צריך לתת תגובה מידית, למשל, לבקש ערובה.
<בת-אור כהנוביץ: אנחנו יודעים לעשות גם את זה כשצריך.
בצלאל סמוטריץ': לא, בסדר.
<עמית אופק: מעבר לזה, אם אתה רוצה לחייב בית-משפט בהפקדת ערובה אתה צריך לקבוע אמות מידה שזה נכנסים כאן לשאלה - - -
דוד אמסלם: יש גם אנשים שאני לא רוצה שיבקשו מהם ערובה וכו'.
דוד אמסלם: טלב, מה רצית?
טלב אבו עראר: חבר הכנסת סמוטריץ, כמה שהוא כל כך תפס את ה - - -
דוד אמסלם: אבל הוא לא הנושא עכשיו, עזוב.
טלב אבו עראר: כמה שהוא יהיה יפה בציבור, הוא יביא עוד מנדטים לפי הסקרים – זו הכוונה.
תמר זנדברג: בסוף ביבי גונב לו את המנדטים של הקיצוניים, אל תדאג.
טלב אבו עראר: סמוטריץ, תירגע.
טלב אבו עראר: תירגע, יא בצלאל.
טלב אבו עראר: אתה יושב גם בבית לא חוקי.
טלב אבו עראר: הוא יושב בבית לא חוקי גם - סמוטריץ.
דוד אמסלם: נשאר לנו סעיף התחולה.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לעשות הפסקה של חמש דקות.
דוד אמסלם: אני רוצה לסגור את הפינה ולחזור.
דוד אמסלם: רבותי, אני ממשיך את הישיבה.
דוד אמסלם: לירון, תגמרי את זה.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו בעמ' 77, סעיף 13(ג).
<לירון אדלר מינקה: אקרא את כל סעיף 13 מהתחלה: "סעיף 13(א) תחילתו של חוק זה שישה חודשים מיום פרסומו ( להלן – יום התחילה).
<לירון אדלר מינקה: (ב) הוראות סימנים (ג) אכיפה מינהלית, (ד) צווים שיפוטיים והריסה ללא הרשאה, (ו) אמצעי אכיפה נוספים ו-(ז) עיכוב ביצוע, בפרק י' לחוק העיקרי כנוסחו בסעיף 4 לחוק זה יחולו על צווים שניתנו מכוח הסימנים האמורים מיום תחילה ואילך.
עבדאללה אבו מערוף: זה מחוק.
<תומר רוזנר: בסעיף הזה אנחנו מבקשים רק בקשה אחת.
<תומר רוזנר: זו בקשה של גם הנסחית שלנו וגם - - -
בצלאל סמוטריץ': מדברים פה על שנתיים וחצי?
<תומר רוזנר: רגע, זה לא זה.
<תומר רוזנר: זה הסעיף הבא.
<תומר רוזנר: לגבי זה אנחנו שוקלים להפנות לסעיפים ספציפיים של פרק י' בחוק הקודם שחלים על צו, מה שנקרא צו הריסה ללא הרשאה, כדי ליצור קצת יותר ודאות לנושא של צווים מהסוג הזה.
<תומר רוזנר: אנחנו מבקשים את רשותכם להפנות לסעיפים הספציפיים.
<תומר רוזנר: למיטב זכרוני, זה סעיפים שנוגעים לערעור וסעיפים שנוגעים לנושא הביצוע.
<תומר רוזנר: כי זה רק לגבי צווים.
<תומר רוזנר: כדי להבהיר שצו ישן - - -
אוסאמה סעדי: לא רק צווים.
אוסאמה סעדי: אנחנו דיברנו בכלל על עבודה רק חדשה, לא על עבודה ישנה.
אוסאמה סעדי: לכן, אני רוצה גם - - -
<תומר רוזנר: אם זה עבודה ישנה לגבי עבירה פלילית עצמה, ברור שאי-אפשר להעמיד לדין לפי העבירה החדשה.
<לירון אדלר מינקה: ההתייחסות היא ליום התחילה, זה בסדר.
<תומר רוזנר: זה הוראות הדין הכללי.
<תומר רוזנר: אי-אפשר להעמיד אדם לדין באופן - - -
אוסאמה סעדי: סעיף קטן (א) מדבר על יום התחילה, סעיף קטן (ב) מדבר על תחילה של צווים חדשים.
אוסאמה סעדי: (ג) - אתם פה מחריגים את העניין הזה של עבודה ישנה, אתם אומרים עבודה חדשה.
<לירון אדלר מינקה: אבל סעיף (ג) מפנה ליום התחילה.
<לירון אדלר מינקה: זאת אומרת, ההתייחסות לעבודה חדשה היא רק אחרי יום התחילה.
<לירון אדלר מינקה: מה שבוצע לפני יום התחילה שכתוב בסעיף קטן (א) - - -
אוסאמה סעדי: לא, זה לא היה ברור.
אוסאמה סעדי: לכן, אנחנו ביקשנו להחריג את זה.
אוסאמה סעדי: הכוונה היתה שזה יחול על כל המבנים, גם בנייה ישנה.
אוסאמה סעדי: אנחנו הוצאנו ואמרנו: אנחנו עכשיו רק מתחילים על עבודה חדשה.
אוסאמה סעדי: לכן, צריך להיות שזה על אף האמור בסעיפים קטנים (א) ו-(ב).
אוסאמה סעדי: זה כל מה שאני מבקש.
<תומר רוזנר: זה עניין של נוסח.
אוסאמה סעדי: נכון, אבל ליתר בהירות אני חושב שזה מוסכם - - -
<תומר רוזנר: אין ויכוח מהותי בינינו לעניין הזה.
אוסאמה סעדי: אם אין ויכוח מהותי, תכניס את זה.
<לירון אדלר מינקה: ההפניה פה היא ליום התחילה, זה בסדר.
<תומר רוזנר: אפשר להפנות גם ל-(א).
<לירון אדלר מינקה: עכשיו (ד)?
<תומר רוזנר: זה הסעיף שעליו דיברתם, זה הסעיף שלגבי עבירות שימוש מתמשכות.
אוסאמה סעדי: מה זה ה-21.3? למה הכנסתם את ה-21.3?
<תומר רוזנר: זה יום הדיון בוועדה שהיה.
דוד אמסלם: אנחנו דיברנו על זה כבר, תתקדם.
דוד אמסלם: דיברנו מהיום, מאותו יום - שלא מחר בבוקר יתחילו.
דוד אמסלם: אתה זוכר את זה.
אוסאמה סעדי: אז שני לרביעי.
דוד אמסלם: אתה התשת אותי.
<לירון אדלר מינקה: "(ה) בסעיף זה עבודה אסורה בשימוש אסור כהגדרתם בסעיף 203 לחוק העיקרי כנוסחו בסעיף 4 לחוק זה.
<לירון אדלר מינקה: " (ו) - הקראנו את זה אבל אני אקריא שוב.
<לירון אדלר מינקה: זה על מערכת הביטחון: "תחילתו של סימן ב'1 לחוק העיקרי כנוסחו בסעיף 4 לחוק זה - שנה מיום פרסומו של חוק זה והוא יחול על עבודה אסורה ושימוש אסור שבוצעו החל ביום ז' בניסן תשס"ט (1 באפריל 2009) ואילך.
בצלאל סמוטריץ': מה זה אומר?
<תומר רוזנר: זה תחולה לגבי מערכת הביטחון.
אוסאמה סעדי: זה - אנחנו לא מסכימים.
אוסאמה סעדי: באמת, 21 למרץ.
אוסאמה סעדי: בוא, תעשה תאריך עגול.
אוסאמה סעדי: אני לא סתם אמרתי בצחוק.
אוסאמה סעדי: ארז, תעשה ראשון באפריל – נו.
בצלאל סמוטריץ': אפשר לעשות הראשון במרץ, זה תאריך עגול.
אוסאמה סעדי: בצלאל, בחשבונאות אם זה מעל 15, אתה יודע שתמיד הולכים לסוף.
אוסאמה סעדי: לא פחות.
תמר זנדברג: ואז זה חוקים רטרואקטיביים.
תמר זנדברג: רק כך הם יודעים לחוקק.
אוסאמה סעדי: כן, הכול רטרואקטיבי אצלם.
אוסאמה סעדי: רק על הבית שלו אני לא יודע איזה חוק יחול.
אוסאמה סעדי: אין חוק, אה?
<תומר רוזנר: דבר אחרון אחרון חביב - זה בקשת הנסחית שלנו.
<תומר רוזנר: כיוון שלפי פקודת סדרי השלטון והמשפט חוק צריך להתפרסם תוך עשרה ימים מיום שהוא התקבל בכנסת ואם הוא יאושר בכנסת ביום רביעי הקרוב העשרה ימים האלה - - -
<ארז קמיניץ: מה זה "אם"?
דוד אמסלם: לכש-.
אוסאמה סעדי: ארז, זה הדמוקרטיה.
אוסאמה סעדי: מלאכתם של צדיקים נעשית בידי אחרים.
אוסאמה סעדי: אתה רואה?
דוד אמסלם: רק תסביר לי מי הצדיקים פה.
בצלאל סמוטריץ': כרגע אני לא רואה שיש רוב לזה.
בצלאל סמוטריץ': - - - לא יצביעו בעד, אנחנו בבעיה.
<תומר רוזנר: העשרה ימים האלה נופלים בחול המועד פסח, אנחנו מבקשים שהחוק יקבע שהחוק יתפרסם ברשומות תוך 30 יום מיום קבלתו בכנסת.
<תומר רוזנר: לפי החוק צריך לפרסם תוך עשרה ימים.
<תומר רוזנר: זה לא מספיק.
בצלאל סמוטריץ': אז תעשה 15 יום.
<קריאה: מה עם המימונה?
בצלאל סמוטריץ': אין בעיה, 16 יום.
<תומר רוזנר: זה מה שהם ביקשו.
דוד אמסלם: מי ביקש את זה?
<תומר רוזנר: מחלקת נוסח החוק אצלנו - - -, הם לא עובדים בחול המועד.
<ארז קמיניץ: אז לפחות האחד במאי.
<ארז קמיניץ: זה חג הפועלים.
<תומר רוזנר: עד יום האחד במאי אפשר לכתוב.
דוד אמסלם: אין בעיה, תרשום.
<תומר רוזנר: זה 30 יום, אבל לא חשוב.
דוד אמסלם: בסדר, לא נראה לי במהות.
<תומר רוזנר: בת-אור רוצה להבהיר לנו עניין לגבי סיכום שהיה לנו עם פיקוד העורף.
דוד אמסלם: בבקשה, בת-אור.
<בת-אור כהנוביץ: נוכח העובדה שירדה הסמכות של פיקוד העורף להוציא צו הפסקה מינהלי לעניין של בניית ממ"דים, הסיכום שלנו עם גורמי פיקוד העורף הוא שבמקרה הצורך הם יפנו ליחידה הארצית והיא תטפל בזה על פי סמכויותיה.
<ארז קמיניץ: ברשותך, עוד הוראת מעבר אחת.
<ארז קמיניץ: כרגע אין יועץ משפטי בהגדרה ליחידת האכיפה.
<ארז קמיניץ: אני מבקש שבהוראת המעבר ייכתב שעד יום מינוי יועץ משפטי ליחידת האכיפה יהיה היועץ המשפטי, כי זה חשוב לצווים שמתייעצים איתם, היועץ המשפטי למשרד האוצר או מי שימנה לצורך זה, בסדר?
<תומר רוזנר: לא, לא היועץ המשפטי של משרד האוצר.
<ארז קמיניץ: אז מי אתה רוצה?
<ארז קמיניץ: היועץ המשפטי לממשלה או מי שימנה?
<תומר רוזנר: המחלקה.
<בת-אור כהנוביץ: המחלקה, בסדר.
דוד אמסלם: יש עוד הערות פה לממשלה?
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת סמוטריץ.
בצלאל סמוטריץ': בהינתן השינויים הדרמטיים שאירעו כאן פתאום משבוע שעבר להיום, אני מבקש שתיפתח לנו אפשרות להגיש הסתייגויות נוספות.
בצלאל סמוטריץ': אפילו עכשיו במקום אני מוכן עם כמה הסתייגויות.
דוד אמסלם: אגב, לא נהוג שקואליציה מגישה הסתייגויות, אבל תגיש.
בצלאל סמוטריץ': דודי, לא נהוג שהקואליציה מגישה הסתייגויות.
בצלאל סמוטריץ': אם היא חלק מהתהליך, אם היא משותפת, - - - אם מפתיעים אותה בפליק-פלאק מהרגע להרגע, זה - - -
דוד אמסלם: בצלאל, לא מתנהגים כך.
דוד אמסלם: אבל בסדר.
דוד אמסלם: אני אוהב אותך, אתה יודע.
דוד אמסלם: אני מת עליך, אבל לא מתנהלים ככה.
בצלאל סמוטריץ': לא מתנהגים ככה?
בצלאל סמוטריץ': לא מתנהלים ככה, דודי?
בצלאל סמוטריץ': אני שואל אותך ברצינות.
בצלאל סמוטריץ': מי היה לא בסדר?
בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה לצאת שניה לחדר האחורי?
דוד אמסלם: בצלאל, אני חושב שלא מתנהלים ככה, וזה לא בסדר.
דוד אמסלם: אבל בסדר, אני מכבד אותך.
בצלאל סמוטריץ': לא מתנהלים איך?
דוד אמסלם: אתה לא מגיש הסתייגויות אצלי.
דוד אמסלם: אתה יכול לדבר איתי ואם אני לא מקבל, גם מתקדמים.
בצלאל סמוטריץ': אבל אני מדבר אותך ואתה עושה מאה שמונים מעלות ממה ש - - -
דוד אמסלם: בצלאל, אתה פה לוקח את העסק למקום לא נכון.
דוד אמסלם: אחרי זה אני אדבר איתך.
דוד אמסלם: זה לא שיחה בפורום הזה.
דוד אמסלם: אבל אני דן פה בסיפור הזה כבר למעלה משנה.
דוד אמסלם: ישבתי עם כל ראשי הסיעות בעניין הזה וכו' וכו'.
דוד אמסלם: יש לי משימה.
דוד אמסלם: יש את הגמישויות שאנחנו לוקחים לעצמנו.
דוד אמסלם: לפעמים אנחנו מתגמשים טיפה במקום כזה כדי לקדם שם.
דוד אמסלם: אבל בסדר, עזוב.
דוד אמסלם: זה הטקטיקה שקורית כאן ביום יום.
דוד אמסלם: אתה עכשיו מגיש הסתייגויות ואני מבין שעברת לאופוזיציה – בסדר.
דוד אמסלם: בגלל שבקואליציה לא מגישים הסתייגויות.
בצלאל סמוטריץ': אבל בקואליציה מתאמים.
דוד אמסלם: אבל לא מתאמים כל דבר.
בצלאל סמוטריץ': זה נקרא "כל דבר"?
דוד אמסלם: כשהייתי בכנסת שבוע, הייתי בוועדת חוקה.
דוד אמסלם: לא הכרתי את הכללים ואמרתי כמוך ואמרתי: אני מגיש הסתייגות.
דוד אמסלם: אמר לי יושב-ראש ועדת חוקה: דודי, לא מגישים.
דוד אמסלם: אמרתי לו: אתה יודע מה?
דוד אמסלם: אתה צודק - מושך.
דוד אמסלם: אני אשכנע אותך.
דוד אמסלם: דיברתי אתו והוא אמר לי שהוא לא משתכנע.
דוד אמסלם: אמרתי לו: בסדר.
בצלאל סמוטריץ': אדוני, אתה צודק.
בצלאל סמוטריץ': הכול טוב ויפה.
בצלאל סמוטריץ': רק סיימנו את המושב שבסיכום שחוזרים לנוסח הכחול, ואני בא לפה הבוקר ויש משהו שונה לחלוטין.
בצלאל סמוטריץ': אין מהות בהבדלים בין הנוסח הכחול לנוסח הזה?
דוד אמסלם: לא, אנחנו כבר כשהגענו - - -
בצלאל סמוטריץ': הם חזרו בהם מההסכמה שלהם.
<קריאה: לא חזרנו משום דבר.
דוד אמסלם: אין שינוי אפילו בפסיק מאז שסיכמנו את מה שסיכמנו באותו יום, ביום שני.
בצלאל סמוטריץ': חוץ מזה שהסיכום היה על דעת זה שזה עובר - - -
דוד אמסלם: אז זהו, אין מהות.
דוד אמסלם: יש רק שאלה של זמנים.
דוד אמסלם: עבר שבוע.
דוד אמסלם: אם היה עובר חודשיים, אתה צודק.
בצלאל סמוטריץ': אני מקווה שאתה הולך עם ברכיות שלא ייקרעו לך המכנסיים מהירידה על הברכיים כל הזמן בשבילם – באמת.
דוד אמסלם: בצלאל, אתה יודע שאני אוהב אותך.
דוד אמסלם: אבל יש דברים שאתה יודע - - -
בצלאל סמוטריץ': אני אגיש כמה הסתייגויות שנוכל למשוך את הזמן קצת במליאה.
דוד אמסלם: תגיש אותן עכשיו, בבקשה.
דוד אמסלם: אתה לא יכול, אתה יודע, הסיפור של העקרב והצב.
דוד אמסלם: הרי אתה לא יכול בלי זה.
דוד אמסלם: אז בבקשה – יאללה.
בצלאל סמוטריץ': תספר את הסיפור, אני באמת לא מכיר.
דוד אמסלם: גם על זה תעשה לי הסתייגות.
דוד אמסלם: אז יאללה, תבוא ישר.
אוסאמה סעדי: עכשיו אתם עושים פיליבסטר או אנחנו?
אוסאמה סעדי: מי עושה פה, ארז?
דוד אמסלם: אתה מבין מה קורה לי פה?
דוד אמסלם: בשנות השבעים הייתי רואה כל משחק כדורסל.
דוד אמסלם: היה שחקן רכש במכבי תל-אביב ובמשחק הראשון הוא טעה בסל והוא שם את הכדור בסל של מכבי.
דוד אמסלם: זה מה שקורה לנו עכשיו.
דוד אמסלם: תרשמי את ההסתייגויות.
בצלאל סמוטריץ': אני מבקש למחוק את סעיף 209(ד), בעמ' 32.
בצלאל סמוטריץ': אגב, הכול בנוסף להסתייגויות הקודמות שלי.
בצלאל סמוטריץ': בעמ' 55, סעיף 235(א) - אני מבקש לחזור לשישה חודשים.
בצלאל סמוטריץ': למחוק את המילים "שנים עשר חודשים", ולחזור לשישה חודשים - הנוסח שהיה במקור.
בצלאל סמוטריץ': עמ' 57, סעיף 238(א) - למחוק את המילים "כלפי רכוש" ואת כל התוספת שהוספנו עכשיו בצבע הצהוב.
בצלאל סמוטריץ': עמ' 59, סעיף קטן (ג) - אתם תעזרו לי אחר כך בניסוח, היועצים המשפטיים - אני מבקש את מה שדיברנו קודם.
בצלאל סמוטריץ': אני רוצה שברירת המחדל תהיה שבית-המשפט לא ייתן צו במעמד צד אחד, אלא אם כן הופקדה ערובה בסכום של 30,000 שקלים.