GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קריאה: צא החוצה, זה לא אומר שהחוק הזה טוב.
<קריאה: זה לא אומר שהחוק הזה טוב.
דוד אמסלם: יוסף ג'בארין, בבקשה, מה ההסתייגות שלך?
יוסף ג'בארין: אמרתי שאני לא מכיר חקיקה כזו שמגבילה כל כך את בית-המשפט.
יוסף ג'בארין: זה פשוט להגיד שאתם בעצם מביעים אי-אמון בבית-המשפט.
יוסף ג'בארין: אם אתם מכתיבים לשופטים לוח זמנים, מה שנדרש, אי-אפשר להכתיב לשופטים לוח זמנים כזה מבלי להשאיר הוראה אחת - - -
דוד אמסלם: תגיד לנו על מה אתה מדבר.
יוסף ג'בארין: בסעיף שאנחנו דנים בו.
דוד אמסלם: (ג)?
יוסף ג'בארין: על סוף סעיף (ב).
<תומר רוזנר: על ההקדם האפשרי.
דוד אמסלם: אז אתה שואל מה זה ההקדם האפשרי?
ג'מאל זחאלקה: רוצים למחוק את זה.
דוד אמסלם: אבל כבר רשמנו.
דוד אמסלם: הוא אומר להגביל את בית-המשפט, אני רוצה להבין על מה מדובר.
ג'מאל זחאלקה: לא להגביל את בית-משפט, הדברים ברורים, לא יודע מה כל כך קשה.
ג'מאל זחאלקה: הוא יכול גם להגיד אמירה כללית.
ג'מאל זחאלקה: התנפלת עליו בצורה לא יאה ולא מתאימה לניהול ישיבה רצינית.
ג'מאל זחאלקה: אתה צריך להבין שהעניין הזה בדמנו, אנחנו לא באים כאן בטיעון משפטי.
ג'מאל זחאלקה: אתה יודע, כל מה שאתה אומר, אתה תוקע לי סכין.
ג'מאל זחאלקה: גם קמיניץ תוקע לי סכינים.
ג'מאל זחאלקה: כואב לנו.
ג'מאל זחאלקה: מה אנחנו לא בני-אדם?
ג'מאל זחאלקה: מה אתה חושב?
ג'מאל זחאלקה: אתם קובעים את גורלנו, את הגורל של הילדים שלנו.
ג'מאל זחאלקה: קמיניץ יהיה קללה של כל הילדים הערבים, ייהרסו בתיהם.
ג'מאל זחאלקה: שישלמו קנסות ולא יהיה להם כסף לבית-ספר.
ג'מאל זחאלקה: הוא הורס משפחות.
ג'מאל זחאלקה: זה מה שהוא עושה.
ג'מאל זחאלקה: השם שלו הופך לקללה.
ג'מאל זחאלקה: אתם הורסים לנו את הבתים.
ג'מאל זחאלקה: מה אתם חושבים?
ג'מאל זחאלקה: אז לפחות תנו לנו לדבר.
ג'מאל זחאלקה: תנו לנו לזעוק את כאבנו.
דוד אמסלם: תוציאו את חבר הכנסת זחאלקה.
<קריאה: בוא נצא כולם.
עבדאללה אבו מערוף: בואו כולם נצא וזהו.
ג'מאל זחאלקה: אתה מנהל ישיבות בצורה דיקטטורית.
ג'מאל זחאלקה: לא נותן לאנשים להביע את דעתם.
ג'מאל זחאלקה: זו לא ישיבה טכנית.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא נשתוק.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך להוציא אותו, בבקשה.
ג'מאל זחאלקה: קמיניץ ואתה, שניכם, על הראש שלכם נופל גורלם של ילדים ערבים.
ג'מאל זחאלקה: (חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה יוצא מחדר הוועדה)
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
<קריאה: אתה מגיע למעמד של פראוור.
<ארז קמיניץ: בגין.
טלב אבו עראר: גאווה בגין?
טלב אבו עראר: זו גאווה?
טלב אבו עראר: כמו פראוור.
יוסף ג'בארין: אני עדיין מסביר.
טלב אבו עראר: מי שיותר קיצוני - - -
טלב אבו עראר: כל החגיגה לאחרונה, כולם, נגד - - -
דוד אמסלם: חבר הכנסת טלב, מספיק.
טלב אבו עראר: אבל אתה צריך להתבייש.
טלב אבו עראר: עד מתי קובעים חוקים נגד הערבים?
טלב אבו עראר: במיוחד נגד הערבים.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אתן לך זכות דיבור.
טלב אבו עראר: במיוחד נגדם.
טלב אבו עראר: כולל את היהודים?
דוד אמסלם: אבל אני אתן לך את זכות הדיבור.
דוד אמסלם: אבל אני אתן לך את זכות הדיבור עוד מעט.
טלב אבו עראר: יש אלפי – אני אדבר, בסדר, תן לי.
טלב אבו עראר: ישר אחרי יוסף, יאללה.
יוסף ג'בארין: אני מסביר את ההסתייגות שלי.
יוסף ג'בארין: אני אומר שאני לא מכיר חקיקה שמתערבת כל כך בלוח הזמנים של בית-המשפט.
יוסף ג'בארין: ולכן, אני אומר שעם כל הכבוד למנסחים, צריך בכל זאת להשאיר מתחם של שיקול דעת לבית-המשפט, אחרת נראה לי שבכלל הסעיף הזה אפילו לא חוקתי, כי הוא התערבות בוטה בבית-המשפט.
דוד אמסלם: אני מקשיב.
יוסף ג'בארין: אני מקווה שתומר מסכים.
דוד אמסלם: אני נותן לך את זכות הדיבור, דבר.
דוד אמסלם: אם לא, אז אני אעביר את זה הלאה.
דוד אמסלם: נו, תדבר.
יוסף ג'בארין: מוזר, איך אתה כל הזמן במתח בדיונים הללו.
יוסף ג'בארין: באמת, ואתה - - -
דוד אמסלם: יוסף, אני לא רוצה - - -
יוסף ג'בארין: אתה משרה כאן - - -
דוד אמסלם: יוסף, אל תעיר לי.
דוד אמסלם: אני אומר לך, קראתי לך לסדר פעם שנייה, אני לא רוצה להוציא אותך.
יוסף ג'בארין: אני על סף גירוש, אני לא יותר טוב מחברי.
דוד אמסלם: אז תדבר.
דוד אמסלם: יש לך משימה, להפריע לי כאן, אבל דבר.
יוסף ג'בארין: אני אמשיך.
יוסף ג'בארין: זה יותר טוב מהמשימה להרוס בתים, תאמין לי.
דוד אמסלם: דבר, נו.
דוד אמסלם: תגיד מה שיש לך להגיד.
יוסף ג'בארין: ולכן אני אומר, התערבות כה בוטה בשיקול הדעת של בית-המשפט מצריכה מפלט משפטי כאן בתור עוד סייג שיגיד על אף כל האמור לעיל, לבית-המשפט תהיה סמכות לפחות מטעמי צדק, לפחות.
יוסף ג'בארין: להקפיא את צווי ההריסה מעבר ללוח הזמנים הנקוב כאן.
יוסף ג'בארין: להשאיר פשוט לבית-המשפט לראות שם שיש אולי בני-אדם שיסבלו ללא מקום ללכת.
יוסף ג'בארין: אני רק מסביר את ההסתייגות לעורך-דין קמיניץ.
יוסף ג'בארין: אולי יש לך אנשים, אני לא יודע, אנשים עם מוגבלות קשה, אין להם לאן ללכת, צריך פשוט להשאיר בכל זאת איזו דלת לצאת ממגבלת הזמן הזו.
יוסף ג'בארין: אי-אפשר לדעת מה קורה בשטח, איזו משפחה מתגוררת שם, מה האלטרנטיבות שיש להם.
יוסף ג'בארין: ולכן, לדעתי כל כך מתבקש לשים מסגרת שמאפשרת לבית-משפט לפעמים מטעמי צדק לשנות את לוח הזמנים הזה.
דוד אמסלם: טלב, בבקשה.
טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, האמת רק הערה.
טלב אבו עראר: הייתי בכמה ועדות, הדיונים שם מתנהלים בצורה ככה יותר רגועה, גם מעירים לפעמים ליושב-ראש, והוא מקבל את ההערה.
טלב אבו עראר: מוזר לי שאתה לא מקבל אף הערה, זה לא טוב.
טלב אבו עראר: אין אדם מושלם.
טלב אבו עראר: רק אחד מושלם והוא אלוהים, לא בני-אדם.
טלב אבו עראר: בני-אדם לא מושלמים.
טלב אבו עראר: צריך לקבל את ההערה.
טלב אבו עראר: זה דבר.
דוד אמסלם: עם זה אני מסכים אתך.
טלב אבו עראר: דבר שני, בחוק הזה קל להוציא צו הריסה מאשר להעניק או לתת היתר בנייה.
טלב אבו עראר: אני מסתייג מהחוק כולו, אין לי, אני לא נכנס לפרטים, כי החוק הזה מיועד לאוכלוסייה – זה חוק לטיהור אתני.
טלב אבו עראר: למה שיהיו נגד הערבים?
טלב אבו עראר: קמיניץ, אם אתה מתגאה בזה, זה ממש בושה וחרפה.
טלב אבו עראר: לכל הגזענים, מי שמציע חוק כזה הוא גזען ומחנך לשנאת ערבים, אך ורק ערבים, לא מקרב לבבות, באמת, לא שומר אפילו על מרקם יחסים טובים.
טלב אבו עראר: ולכן, כמה שעות על גבי שעות, ימים על גבי ימים מר דודי אמסלם כמו תוכנית פראוור שניהלה אותה, ישבה כאן מירי רגב, 1,000 ישיבות עשתה חוק פראוור, ובסוף יצא סיפר, אפס, הלך חוק פראוור.
טלב אבו עראר: חוק כזה אף אחד לא ירצה.
טלב אבו עראר: נמשיך לבנות כל עוד המדינה לא מציעה פתרונות.
טלב אבו עראר: בא לי לראות באחד הימים חוק שמציע פתרונות.
טלב אבו עראר: למה האנשים האלה, למה האוכלוסייה הזו בונה בלי היתר?
טלב אבו עראר: למה לא מרחיבים להם את תחומי השיפוט?
טלב אבו עראר: למה ולמה?
טלב אבו עראר: כל הזמן רק לחנוק.
טלב אבו עראר: יא זלאמה, האזרח הערבי באחד הערבים יתקומם, באלוהים יתקומם, הורסים לו בתים, לא נותנים לו לנשום אפילו, כל הזמן.
דוד אמסלם: להוריד את כל החוק?
טלב אבו עראר: ההסתייגות, כל החוק.
טלב אבו עראר: כל החוק גזעני.
דוד אמסלם: אין הסתייגות כזאת.
דוד אמסלם: לפחות תשאיר את הכותרת, אחרת אי-אפשר.
טלב אבו עראר: תפסיקו.
טלב אבו עראר: אסור לקרוא תפילה, אסור לגור, אסור להתחתן, אסור לישון.
טלב אבו עראר: מה אתם רוצים?
טלב אבו עראר: היינו כאן לפני היהודים, נמשיך גם אחרי היהודים כאן.
טלב אבו עראר: יאללה, להתראות.
עבדאללה אבו מערוף: סעיף (ג), מצד אחד אנחנו רוצים לתת אפשרות שיפוטית ואפשרות דמוקרטית לאנשים שעתרו, זה כמו תהליך משפטי, חוקתי, ודמוקרטי; מצד שני אנחנו רוצים להזהיר, להרתיע מלתת צו עיכוב או צו ביטול או ללכת לבית-משפט.
עבדאללה אבו מערוף: כי המשפט הסופי: "וכן בחיוב המבקש בתשלום ההוצאות שנגרמו או ייגרמו בשל עיכוב ביצוע הצו", אז מלכתחילה אתה אומר לו: אל תלך, אנחנו מזהירים אותך ומרתיעים אותך שלא תלך.
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, יהיו לך הרבה הוצאות, לכן להוריד את המשפט הזה.
דוד אמסלם: כן, מאה אחוז.
עבדאללה אבו מערוף: "וכן בחיוב המבקש", להוריד.
עבדאללה אבו מערוף: זה תהליך משפטי.
זוהיר בהלול: תפקידו של חבר כנסת ערבי בבניין הזה הוא תפקיד כמעט בלתי אפשרי.
זוהיר בהלול: מאשימים את הח"כ הערבי שהוא איננו מייצג את בעיותיו של האזרח הערבי הפלסטיני במדינת ישראל.
זוהיר בהלול: באים חברי כנסת ערבים – ואני לא סנגור של אף אחד – להגן בחירוף נפש אחר אחד מהחוקים הגזעניים ההדרתיים ביותר כנגד האזרח והיישוב הערבי.
זוהיר בהלול: ואז עטים על אותם חברי כנסת ומבקשים מהם לא לדבר בדם לבם.
זוהיר בהלול: איך זה אפשרי?
זוהיר בהלול: מה שאני מבקש ממך, דודי, קצת לגלות רצון טוב, קצת לגלות סובלנות, לתת לח"כ להתבטא כיוון שהוא מגן על - - -
דוד אמסלם: תראה, אשתדל לקחת את רוח הדברים שלך, ואני רוצה להגיד לך משהו, בכל אופן, זה לא הוגן, אני אסביר לך למה – אני משעה 08:00 יושב כאן.
זוהיר בהלול: אני יודע.
דוד אמסלם: לא יוצא, חוזר, בא.
דוד אמסלם: הגעתי לכנסת היום בשעה 06:45, ישבתי עם האנשים.
דוד אמסלם: הקראנו שלושה סעיפים בשעתיים – שני סעיפים, סליחה.
דוד אמסלם: אני חושב שכמעט אין לזה אח ורע.
דוד אמסלם: אני נותן לכולם לדבר, הכול בסדר.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל אחד חוזר על עצמו, גם בסדר, על חברו, אבל אני חושב שבסוף צריך להגביל.
דוד אמסלם: כל אחד בא לנאום וללכת.
דוד אמסלם: אני צריך לקדם, מבחינתנו פה זה גם להתקדם טיפה.
זוהיר בהלול: דודי, אין מקצוען יותר ממך, אבל מצד שני קצת רוחב לב, קצת סובלנות.
זוהיר בהלול: קצת רוחב לב, לא יזיק.
דוד אמסלם: יכול להיות שהבן-אדם חולק עלי, הכול בסדר, אבל הוא ממשיך להעיר לי ולתת לי עצות, ולהגיד שאני מדבר אליו לא יפה.
זוהיר בהלול: אתה יודע שאני מדבר ממקום טוב.
זוהיר בהלול: מה שאני מבקש, קצת רוחב לב, קצת הבנה, קצת סובלנות.
זוהיר בהלול: זה חוק קשה ביותר, שהנפש איננה יכולה להכיל אותו.
דוד אמסלם: אבל אני מסביר לך עוד הפעם.
דוד אמסלם: זוהיר, אני מקבל את ההערה שלך באופן כללי בגלל שאני באמת אוהב אותך ואני יודע מאיפה זה בא, למרות שאני אישית חושב שאני מקדיש לזה שעות על גבי שעות ובסבלנות רבה וגדולה.
דוד אמסלם: אחרת, דרך אגב, אם היינו ממשיכים ככה לא היינו עוברים את הסעיף הראשון בכלל במקור, לא היינו מתקדמים אפילו דקה.
דוד אמסלם: אבל לגופו של עניין, תאמין לי, אני לא רואה את זה כבעיה במגזר הערבי.
דוד אמסלם: אני רואה את החוק כחוק מדינה.
דוד אמסלם: כשאתה רואה את הבית בכפר, אני רואה בראש שלי את המרפסת בירושלים.
דוד אמסלם: אני לא רואה את מה שאתה רואה, אני רואה תסריט אחר פה, עבדתי בעירייה.
<ארז קמיניץ: בתי עסק.
דוד אמסלם: הוצאנו עשרות אם לא מאות צווי הריסה לאנשים, ולפעמים זה כאב לי.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל אחד בא מהמקום שלו.
דוד אמסלם: תאמין לי, כשאני שואל אותו על בתי-המשפט אני רואה גם את הבן-אדם פה עם המרפסת.
יוסף ג'בארין: אז למה רק ערבים כאן?
<ארז קמיניץ: איפה כתוב ערבים?
דוד אמסלם: קודם כול אין לי מושג.
דוד אמסלם: בגלל שאתם החלטתם שאתם - - -
יוסף ג'בארין: כי אנחנו המאוימים, כי אנחנו הקורבן.
דוד אמסלם: תראה, אני לא שואל למה.
<ארז קמיניץ: הקנסות על עסקים זה ערבים?
יוסף ג'בארין: היית במסוק אתם?
<ארז קמיניץ: אני מבקר בהרבה מקומות, ואני רואה את המצב בארץ.
יוסף ג'בארין: המסוק שעובר מעל היישובים הערבים.
דוד אמסלם: יוסף, לא הבנתי, מה אתה רוצה?
דוד אמסלם: שאני אבקש ממך אישור ללכת למסוק?
יוסף ג'בארין: כשיו"ר הוועדה עולה במסוק ועושה סיבוב מעל היישובים הערבים אז אני יודע מה המטרה שלכם.
דוד אמסלם: היהודים והערבים.
דוד אמסלם: אז אני מודיע לך שראיתי גם וגם.
דוד אמסלם: אבל דרך אגב, מותר לי לעשות הכול, אני לא צריך להתנצל בפניך.
יוסף ג'בארין: אני יודע, אבל לדעתי בגילוי נאות היית צריך להגיד את זה.
יוסף ג'בארין: שאתה ודוד ביטן ואלי גרונר הייתם במסוק מעל ליישובים הערבים ואולי יישובים אחרים.
יוסף ג'בארין: זה גילוי נאות, היית צריך להגיד.
דוד אמסלם: דרך אגב, סיירתי גם באופן אישי בכפרים הערביים ובדקתי.
יוסף ג'בארין: בסדר, זה היה סיור לצורך החוק הזה.
דוד אמסלם: וסיירתי גם ביישובים היהודיים, וגם טסתי במסוק.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני אסע בעוד מסוק.
יוסף ג'בארין: אגיד לך.
יוסף ג'בארין: אם זה היה קשור לדיונים בוועדה הזו על החוק הזה, לדעתי גילוי נאות, היית צריך להגיד לנו: אגב, אני עשיתי סיור עם ראש הקואליציה ועם מנהל משרד ראש הממשלה, עברנו מעל היישובים.
יוסף ג'בארין: זה גילוי נאות שמתבקש בדיון כזה.
יוסף ג'בארין: וצר לי, לא עשית את זה, שמענו רק מכתב עיתון.
דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת ג'בארין, לא ידעתי שזה במסגרת הגילוי הנאות.
יוסף ג'בארין: בטח שכן.
דוד אמסלם: גם אכלתי איזה חטיף קטן, שתיתי גם כוס מים במסגרת הגילוי הנאות, הכול בסדר.
יוסף ג'בארין: לא שאלתי על כוס המים.
דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך אם כבר שאלת, הרי אני אף פעם לא משקר, עברנו גם מעל יישובים יהודיים וגם מעל יישובים ערביים.
דוד אמסלם: חלקם יישובים יהודיים חקלאיים שגם בנו בצורה חמורה בתוך הפרדסים שלהם.
דוד אמסלם: ויש יישובים יהודיים שבנו מחסנים בלולים שלהם, וראינו את זה.
דוד אמסלם: אבל זה שאתה רוצה ללכת לקחת את זה לשם, זה בסדר.
דוד אמסלם: רבותי, יש למישהו עוד הערה בנושא הזה?
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו עכשיו ב-(ד)?
<מיכה דרורי: אני חושב שהתוצאה מאוד פרובלמטית בגלל האיחוד הזה.
<מיכה דרורי: התוצאה היא שאם קוראים את סעיף (א) ו-(ב) ביחד, עיכוב של צו הריסה מינהלי או ביצוע של צו הריסה מינהלי יכול להתבצע בלי שבית-המשפט שמע פעם אחת בעל-פה את הבן-אדם.
<מיכה דרורי: תחשבו על בן-אדם שאיננו מיוצג.
<מיכה דרורי: דיברת עכשיו על בן-אדם עם מרפסת.
דוד אמסלם: אמרנו, אם הוא לא צריך, כן.
<מיכה דרורי: בן-אדם שאפילו לא לקח עורך-דין, כתב לבית-משפט איזו בקשה.
<מיכה דרורי: אני לא יודע, המצב הזה הוא, לדעתי, בלתי נתפס חוקתית, שאיחדתם צו הריסה וצו הפסקת שימוש עם צווים זמניים.
<מיכה דרורי: צו הריסה הוא לא זמני.
דוד אמסלם: גם היום יש לך צו הריסה.
<מיכה דרורי: נכון.
דוד אמסלם: יש לך צו הריסה מינהלי היום, הקראנו, כנראה לא שמעת.
דוד אמסלם: הרי התעכבתי אתם על הנוסח של סעיף (א).
<מיכה דרורי: מתוקן אני מבין, כי הוא כתוב בצורה לא ברורה.
דוד אמסלם: סעיף (א), והסברנו את זה, אבל תתקדם.
<מיכה דרורי: הנוסח המקורי של סעיף 211 הרבה יותר הגיוני, הוא מתייחס גם לצווי הריסה.
<ריאד אבולגען: אני מאום אל-חיראן, יישוב שחווה חוויה לא נעימה ב-18 בינואר ביום רביעי.
<ריאד אבולגען: האסון הכבד שבו נרצחו שני אנשים חפים מפשע.
<ריאד אבולגען: ואני חושב שמבחינתי, כשאני בא לפה ומייצג אותם ומייצג את הנשים ואת הילדים שנשארו שם, החוק הזה הוא פשוט הכשרה למעשה הפשע - - -
דוד אמסלם: מה ההערה שלך לגבי הסעיף?
<ריאד אבולגען: אני לא מעיר לגבי הסעיפים, אני מדבר על משהו אחר.
<ריאד אבולגען: תן לי - - -
דוד אמסלם: מישהו, הערה, הלאה.
<ריאד אבולגען: אני רוצה להעיר.
דוד אמסלם: הערה שלך לגבי הסעיף.
<שרון קרני: אני מבקשת להתייחס רק במשפט להשוואה לסגירת מרפסות בירושלים.
<שרון קרני: גם אנחנו, הארגונים שהגישו את נייר העמדה בקשר להצעה הזאת, לא תומכים כתפיסת עולם בהפרת חוק.
<שרון קרני: להפך, אבל שאנשים יוכלו לבנות.
דוד אמסלם: לאיזה סעיף?
<שרון קרני: שהאנשים יוכלו לבנות, ויהיו להם תוכניות שמאפשרות להם בנייה.
דוד אמסלם: דקה, תעצרי, רק שנייה, גברתי.
<שרון קרני: אז יהיה בסיס - - - ולאכיפה הזאת.
דוד אמסלם: שנייה, גברתי, כאן זה לא תוכנית כבקשתך.
דוד אמסלם: אני יכול לא לתת לכם זכות דיבור בכלל.
<שרון קרני: נכון, אתה יכול.
דוד אמסלם: שאלתי אם יש לך הערה לסעיף, לא להגיד מה את חושבת באופן כללי, זה לא הקשור.
<שרון קרני: זו התייחסות למה שהרגע נאמר, שלטעמי היא חשובה.
<שרון קרני: מה זה הדבר הזה?
יוסף ג'בארין: כבוד היושב-ראש, לא שמעתי התייחסות להסתייגות.
יוסף ג'בארין: אני חושב שארז רצה להתייחס לזה אבל הוא יצא.
דוד אמסלם: נאפשר לו בסוף.
<תומר רוזנר: עכשיו אנחנו עוברים למצב השני.
עבדאללה אבו מערוף: אבל אנחנו עדיין ב-(ד), לא?
עבדאללה אבו מערוף: ב-(ד) וב-(ה).
עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב-ראש, אפשר?
עבדאללה אבו מערוף: אז ככה, אם מצא לאחר על כל האמור בסעיף קטן (א) לא יעכב בית-המשפט את ביצוע של צו הריסה שניתן, עכשיו מדובר כאן על הריסה – עד עכשיו לא דיברנו על הריסה – שניתן לפי פרק זה, אם מצא, לאחר תום הדיון בבקשה בעמדת שני הצדדים.
עבדאללה אבו מערוף: אם מצא.
עבדאללה אבו מערוף: לאחר תום הדיון בעמדת שני הצדדים, כי נמשכה העבודה.
עבדאללה אבו מערוף: בסעיף (ה), הוגשה בקשה לביטול של צו הפסקת עבודה מינהלי או הפסקת עבודה שיפוטי או צו למניעת פעולה, לא יעכב ביצועו.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו עדיין דנים.
<תומר רוזנר: לא יעוכב.
עבדאללה אבו מערוף: למה לא יעוכב?
דוד אמסלם: מה יירשם?
עבדאללה אבו מערוף: למחוק לא יעוכב.
דוד אמסלם: תמחקי.
דוד אמסלם: ההערה של חבר הכנסת עבדאללה, למחוק את המילים לא יעוכב ביצועו.
עבדאללה אבו מערוף: תומר, אנחנו עדיין דנים.
דוד אמסלם: בבקשה, חאג' אבו יחיא, רצית להגיד משהו.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני חושב שכל סעיף (ד) מיותר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: היות שיש דיונים, אז הצו צריך להיות צו מניעה או צו עיכוב, צריך להיות עד הכרעת בית-המשפט.
עבד אל חכים חאג' יחיא: את (ד) למחוק.
דוד אמסלם: למחוק את סעיף (ד), זו ההערה של חבר הכנסת חאג' יחיא.
דוד אמסלם: 212.
דוד אמסלם: סליחה, זה מפריע.
<תומר רוזנר: אנחנו עוברים לסעיף הבא.
<תומר רוזנר: הסעיף הבא מתייחס, כפי שאמרנו, למצב השני שבו כבר יש הכרעה סופית בבקשה שתוקפת צו מינהלי או שיפוטי.
<תומר רוזנר: בית-המשפט דן בבקשה, נתן פסק-דין, ועכשיו אחרי שכבר יש פסק-דין סופי חלוט, כל הערעורים נגמרו, רוצים לעכב את הביצוע שלו מסיבה כזאת או אחרת.
<תומר רוזנר: מצב מאוד מאוד חריג, אגב, בהליכים גם מינהליים וגם פליליים ואזרחיים.
<תומר רוזנר: הכלל לגבי פסק-דין סופי שניתן וכבר בתוך התהליך, במסגרת פסק-הדין כבר בית-המשפט שקל אם לתת עיכוב ביצוע או לא לתת עיכוב ביצוע, עבר הזמן שבית-המשפט נתן בתוך ההליך המינהלי, הפלילי או האזרחי, ועדיין רוצים לעכב ביצוע.
<תומר רוזנר: היום יש פרקטיקה שמגישים בקשות חדשות, חדשות לבקרים.
זאב בנימין בגין: לאותה ערכאה?
<תומר רוזנר: היום מגישים את הבקשות יש מה שנקרא פורום שופינג, אנשים אחרי פסק-דין סופי מגישים בקשות בין אם לערכאה ראשונה, בין אם לערכאת הערעור, לפי איך שנראה להם שיש להם סיכוי יותר טוב.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז מה פסול בזה?
<תומר רוזנר: אחרי שיש פסק-דין סופי?
<תומר רוזנר: אנחנו רגילים שיש צורך לבצע פסקי-דין.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אם בית-המשפט מאפשר אז מה מפריע לנו?
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לצמצם את זה, זה מה שדיברנו קודם.
דוד אמסלם: יש התארכות של ההליכים דרך בתי-משפט, אנחנו רוצים לצמצם אותם.
עבד אל חכים חאג' יחיא: בואו נקצר את הליכי התכנון ואז לא נצטרך לצמצם.
<ארז קמיניץ: עושים גם את זה כמובן.
<ארז קמיניץ: רק יש תוכנית כוללנית בטייבה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשתי מהדיון הראשון רשימה של יישובים, ולא הבאת לי עד היום, והודעת שתביא.
<ארז קמיניץ: יש מצגת שלמה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא על זה דיברתי.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא על המצגת דיברתי, ראיתי אותה.
<ארז קמיניץ: בקלנסואה יש תכנון כוללני, בטייבה יש תכנון כוללני.
דוד אמסלם: רק שנייה, ארז.
עבד אל חכים חאג' יחיא: ביקשתי את תוכניות המתאר, גם הבאתי לך מכתב.
<תומר רוזנר: הם ביקשו את זה.
<תומר רוזנר: ארז, זה נכון.
<ארז קמיניץ: אין בעיה, היום תהיה רשימה.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני מחדד מה אני רוצה ברשימה, כך שאפשר לחזור גם לפרוטוקול.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני רוצה את הפעם האחרונה שהפשירו קרקע, את התוכנית, לאיזה ייעוד, מתי אושרה, אם היא קיימת ולמתי, אם היא מאושרת או עדיין בתכנון, ומה הטווח שלה, לאיזה שנה?
<ארז קמיניץ: אנחנו נעביר את הנתונים.
דוד אמסלם: תעבירו את הנתונים אלי ולמנהלת הוועדה, והם יבקשו ממנה את זה.
דוד אמסלם: עוד לא התחלנו להקריא.
יוסף ג'בארין: אנחנו עדיין לא התחלנו.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר לא להקריא.
דוד אמסלם: אני מתקדם, אני כבר ב-212(א).
דוד אמסלם: תומר מדבר, אנחנו מקריאים, ואחרי זה אני עובר להערות.
<תומר רוזנר: צריך לזכור בסעיף הזה שכלל - - -
עבדאללה אבו מערוף: אבל רציתי להעיר הערה להקל עליכם, הוא הסביר את הסעיף, נכון?
דוד אמסלם: הוא עכשיו מסביר.
עבדאללה אבו מערוף: בסדר, בבקשה.
<תומר רוזנר: כשיש לנו הליך אזרחי, פלילי או מינהלי, כל הליך משפטי שמסתיים אחרי דיון והכרעה, ככלל, מבצעים את פסק-הדין בלא שהיות.
<תומר רוזנר: יש מצבים נדירים וחריגים מאוד שבהם מעכבים ביצוע של נגיד סתם לשם דוגמה, מחליטים שמישהו יכנס למאסר – זה לא במקרה שלנו כמובן – של שש שנים בכלא.
<תומר רוזנר: בית-המשפט אומר: אתה תיכנס למאסר בחודש ספטמבר 2017.
<תומר רוזנר: זה מה שהוא החליט.
<תומר רוזנר: מקרים מאוד מאוד נדירים שבית-המשפט יהיה מוכן לדון שוב בבקשה לדחות את המועדים האלה.
<תומר רוזנר: יש מצבים חריגים שבהם יש איזשהו - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: אז למה לא להשאיר את זה לבית-המשפט?
<תומר רוזנר: על זה אנחנו מדברים בסעיף הזה, תכף תראה.
<תומר רוזנר: אנחנו משאירים בהחלט לבית-המשפט את האפשרות, אבל מנסים להחזיר - - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: אתה כובל את ידיו.
<תומר רוזנר: בנושא של תכנון ובנייה התפתחה פרקטיקה שהיא פרקטיקה שסוטה מהכלל הרגיל שנהוג בכל ההליכים המשפטיים.
<תומר רוזנר: ומה שמנסה הסעיף הזה לעשות, לפי מיטב הבנתי, הוא להחזיר את בית-המשפט למסלול שנהוג כמעט בכל ההליכים המשפטיים המקובלים במדינה, למעט תכנון ובנייה.
<תומר רוזנר: יש עוד תחומים בודדים שגם בהם השתרש נוהג כזה, אבל הכלל הוא שפסקי-דין מבצעים.
<תומר רוזנר: פסקי-דין סופיים כמובן, כשנגמרו היו שלוש ערכאות, בית-המשפט העליון נתן החלטה, או מצבים שבהם יש צו מינהלי שהמבקש בכלל לא תוקף את הצו.
<תומר רוזנר: הוא מסכים שהבנייה שלו לא חוקית, והצו הפך להיות חלוט.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים בסעיף הזה על צווים חלוטים, שכבר אין עליהם יותר ערעור, דנו בהם, או שהמבקש בכלל לא ביקש לדון בהם כי הוא מסכים שהבנייה שלו לא חוקית, או שהוא ביקש לדון בהם.
<תומר רוזנר: בית-המשפט דן בהם בערכאה ראשונה, בערכאה שנייה ולפעמים גם בערכאה שלישית, ונתן פסק-דין שצריך לבצע את הצו.
<תומר רוזנר: היום הפרקטיקה המקובלת שצווים כאלה בתכנון ובנייה, גם אחרי שהם נהיים חלוטים, מעוכבים במשך חודשים ואפילו שנים רבות מטעמים כאלה ואחרים.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מי מעכב אותם?
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה בית-המשפט?
<תומר רוזנר: בית-המשפט נוטה לעכב אותם.
דוד אמסלם: אבל אתה חוזר, חאג' יחיא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: גם הוא.
דוד אמסלם: תרשום את ההערה שלך.
<תומר רוזנר: כיוון שלדעת הממשלה וגם לדעתנו זוהי סטייה מהכלל הנהוג בהליכים משפטיים בדרך כלל, מטרתו של הסעיף הזה היא לנסות להחזיר את בית-המשפט למסלול.
דוד אמסלם: הבנו, תומר.
דוד אמסלם: בואו נתחיל להקריא, בבקשה.
יוסף ג'בארין: לא, יש הסתייגויות.
דוד אמסלם: קודם נקריא.
יוסף ג'בארין: הוא הקריא את (1) ו-(2).
דוד אמסלם: לא הקראנו.
דוד אמסלם: 212(א), בבקשה להקריא.
<לירון אדלר מינקה: סעיף 212.
<לירון אדלר מינקה: "בקשת בעל זכות במקרקעין לעיכוב ביצוע" – אנחנו נוסיף כאן שזה של צו חלוט.
דוד אמסלם: נכון, חשוב לרשום את זה.
<לירון אדלר מינקה: "(א) בעל זכות במקרקעין הרואה עצמו נפגע מצו שניתן לפי פרק זה ולא חל לגביו סעיף 211 רשאי לבקש מבית המשפט לעכב את ביצוע הצו האמור ויחולו הוראות אלה:
<לירון אדלר מינקה: אם הבקשה לעיכוב הביצוע היא בעניין צו שניתן לגביו פסק-דין סופי – רשאי רק מי שהיה צד להליך להגיש את הבקשה והבקשה תוגש לבית המשפט האחרון שדן בעניין; (2) אם לא חלה על הבקשה לעיכוב הביצוע פסקה (1), תוגש הבקשה לבית המשפט המוסמך לפי סעיף 209.
<לירון אדלר מינקה: (א1) בקשה לעיכוב ביצוע לפי סעיף קטן (א) ניתן להגיש פעם אחת בלבד.
<לירון אדלר מינקה: (א2)(1) בית המשפט יחליט בבקשה לעיכוב ביצוע על יסוד הבקשה ותגובת הרשות האוכפת בלבד, ואולם אם ראה צורך בקיום דיון בבקשה, יחליט בבקשה לאחר שקיים דיון במעמד הצדדים; בית המשפט יחליט, בבקשה בהקדם האפשרי.
<לירון אדלר מינקה: (2) על אף האמור בפסקה (1), בית המשפט רשאי לתת צו עיכוב זמני במעמד צד אחד, ובלבד שתוקפו לא יעלה על 7 ימים, ועד למועד קיום הדיון בבקשת העיכוב במעמד הצדדים, המוקדם מביניהם, ובלבד שמבקש העיכוב הצהיר לפני בית המשפט כי הוא הודיע לרשות האוכפת על הגשת הבקשה.
<לירון אדלר מינקה: (ב) בית המשפט לא יעכב ביצוע צו בבקשה שהוגשה לפי סעיף זה, אלא מנימוקים מיוחדים שיירשמו, ואם נוכח כי העבודה או השימוש שעליהם חל הצו אינם מסכנים את שלום הציבור ובטיחותו ובלבד שתקופת העיכוב לא תעלה על שישה חודשים.
<לירון אדלר מינקה: " זאת הצעת הממשלה.
<לירון אדלר מינקה: אנחנו במחלוקת עם הממשלה, אנחנו מציעים להוסיף: ואולם רשאי בית-המשפט בנסיבות חריגות ויוצאות דופן ומנימוקים מיוחדים שיירשמו לעכב ביצוע הצו כאמור בסעיף קטן זה לתקופה נוספת, ובלבד שסך כל תקופות עיכוב הביצוע הנוסף לא יעלה על שישה חודשים.
<לירון אדלר מינקה: זאת אומרת, להוסיף עוד שישה חודשים.
דוד אמסלם: אתם מבקשים עוד אופציה.
<לירון אדלר מינקה: "על אף הוראות סעיף קטן (ב), לא יעכב בית המשפט את ביצועו של צו הריסה אם הבנייה האסורה אינה תואמת את התכנית החלה על המקרקעין; לעניין זה, "תכנית" – תכנית שניתן להוציא מכוחה היתר בנייה בלא צורך באישורה של תכנית נוספת.
<לירון אדלר מינקה: (ד) על אף הוראות סעיף קטן (ב), לא יעכב בית המשפט את ביצועו של צו הריסה, אם מצא כי נמשכה העבודה לגביה ניתן הצו, לאחר שהומצא הצו.
<לירון אדלר מינקה: (ה) בית המשפט רשאי להתנות מתן צו עיכוב בתנאים שיבטיחו את קיומו של הצו נשוא הבקשה, ובכלל זה הפקדת ערובה, וכן בחיוב המבקש בתשלום ההוצאות שנגרמו או ייגרמו בשל עיכוב ביצוע הצו.
<לירון אדלר מינקה: (ו) נתן בית המשפט עיכוב ביצוע לתקופה הקצרה משישה חודשים, ניתן לשוב ולבקש ממנו השלמת התקופה לתקופה מצטברת שלא תעלה על שישה חודשים בסך הכל, והכל בכפוף ליתר הוראות סעיף זה.
<לירון אדלר מינקה: " את הסעיף הזה, אם תתקבל ההצעה להוסיף עוד שישה חודשים, צריך לעשות כאן התאמות.
<לירון אדלר מינקה: "(ז) החלטת בית המשפט בבקשה לעיכוב ביצוע לפי סעיף זה, דינה כדין החלטה אחרת של בית משפט והיא ניתנת לערעור לפני בית משפט של ערעור אם ניתנה לכך רשות מאת שופט של בית המשפט של ערעור.
<תומר רוזנר: אני רק רוצה להסביר כמה דברים שהם משמעותיים פה מבחינת השינוי מהמצב הקיים, למעט הדברים שהסברתי קודם לגבי הפרוצדורה.
<תומר רוזנר: קודם כול, בקשה כזאת תמיד תוגש לבית-המשפט האחרון שדן בבקשה.
<תומר רוזנר: זאת אומרת, אם פסק-הדין הסופי ניתן על-ידי בית-המשפט העליון יצטרכו ללכת לבית-המשפט העליון, שלא כמו שנוהגים היום, ללכת שוב לערכאה הראשונה ולהתגלגל שוב שלוש ערכאות.
<תומר רוזנר: זה שינוי מאוד מאוד משמעותי שיש בעניין הזה מהמצב הקיים.
<תומר רוזנר: דבר שני, יש פה שינוי משמעותי מהמצב הקיים, מעבר לדברים שאמרתי קודם כמובן, זה הנושא שהאפשרות לבקש ביטול כזה מוגבלת לבעל זכות במקרקעין, ולא לכל מי שרואה עצמו נפגע מהבקשה.
יוסף ג'בארין: לא כתוב בעל זכות במקרקעין.
יוסף ג'בארין: כתוב רק צד - - -
<לירון אדלר מינקה: ב-(א).
זאב בנימין בגין: כתוב בראשון, בהתחלה.
<תומר רוזנר: בסעיף קטן (א).
יוסף ג'בארין: אבל אחר כך מגבילים את זה.
<תומר רוזנר: אם הוא לא היה צד בהליך, אז בוודאי שהוא לא יכול.
<תומר רוזנר: שיצטרף להליך העיקרי.
<תומר רוזנר: שינוי משמעותי נוסף שיש כאן, שהחלטה כזאת שניתנת בערכאה נמוכה, בערכאה ראשונה או בבית-המשפט המחוזי, ניתנת לערעור רק ברשות ולא בזכות, כמו שקיים היום.
<תומר רוזנר: זה מכיוון שרואים בהחלטה הזאת החלטה אחרת ואחרי פסק-דין סופי, ולכן האפשרות לערער עליה תהיה רק ברשות.
<תומר רוזנר: זה שינוי מהמצב הקיים היום.
יוסף ג'בארין: תסביר את זה שוב.
יוסף ג'בארין: למה הם יכולים היום ואתה רוצה לאסור על זה?
<תומר רוזנר: קודם כול, לא אני רוצה, הממשלה רוצה.
יוסף ג'בארין: תודה על ההבהרה.
<תומר רוזנר: היום המצב הוא שכאשר ניתן פסק-דין סופי ואחרי פסק-הדין הסופי פותחים בתובענה חדשה לעיכוב ביצוע, מגישים אותה למשל לבית-המשפט השלום, יש על זה אחר כך ערעור בזכות.
<תומר רוזנר: שוב, רק על הנושא של עיכוב הביצוע יש ערעור בזכות לבית-המשפט המחוזי.
<תומר רוזנר: כיוון שהנושא של עיכוב ביצוע הוא נגזר של פסק-דין שכבר ניתן, פה מבהירים את זה שרואים בזה החלטה אחרת, שהאפשרות לערער עליה היא רק ברשות ולא בזכות.
<תומר רוזנר: אם בית-המשפט המחוזי ייתן רשות לערער.
<תומר רוזנר: זה שינוי נוסף.