GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: לא ענית על השאלה.
דוד אמסלם: אם אתה יכול לבדוק לי את הנתון.
דוד אמסלם: אני אעשה את זה אפילו בהבחנה בכנסת.
דוד אמסלם: מה אחוזי ההצבעה של בני גיל 18 לכנסת?
דוד אמסלם: זה נתון אמפירי שאתה יכול לבדוק אותו.
<טל רחמים: אני אחזור לניסיון העבר שבעצם מעיד על כך שלבני הנוער כן יש מעורבות.
<טל רחמים: גם אם זה מתוך הצבעה ראשונה וגם אם לא, זה מעיד על מעורבות גדולה מאוד של בני הנוער בקרב הבחירה.
<טל רחמים: אני לא אתייחס לניסיון בעולם כי התייחסנו לזה מספיק.
<טל רחמים: ראינו את כל המדינות שמתייחסות בגילאים השונים.
<טל רחמים: לפי דעתי זה מעיד על משהו, על התקדמות שיש בעולם.
<טל רחמים: גם לגבי הרשויות, דיברתם קודם על מה ההבדל בין רשות מקומית לרשות ממשלתית ומדינית.
<טל רחמים: אני מאמין שבעולם של היום אין הבדל.
<טל רחמים: שיר אמרה שהסיבה שרשות מקומית היא הרבה יותר חזקה, זה כי אתה קשור אליה ואתה מחובר אליה כי אתה גר בה, היום העולם הפך כבר לכפר גלובלי הרבה יותר מהודק והרבה יותר פתוח כך שגם המדינה שלך היא חלק שאתה נורא מחובר אליו.
<טל רחמים: אתה כבר לא רק חלק מהעיר בה אתה נמצא ורק חלק מהמקום בו אתה נמצא.
<טל רחמים: אתה חלק מהמדינה בה אתה נמצא ומתגייס אליה לצבא ועושה בגרויות ועושה בה הכול.
דוד אמסלם: לא הבנתי את הטיעון.
דוד אמסלם: המדרג ידוע.
דוד אמסלם: יש עיר, יש את הבית שלך ויש את השכונה ואחרי כן יש את המדינה ואחרי כן יש את העולם.
<טל רחמים: היום כבר אין כל כך הפרדה ברמת העשייה העירונית או המדינית.
<טל רחמים: בעצם אתה מעורב.
<טל רחמים: אם פעם היית מחובר לעיר שלך ולא היית קשור, היום אתה נפתח הרבה יותר להגעה למקומות אחרים, לערים אחרות וגם עשייה שהיא כללית מדינית, אם אלה פעילויות חברתיות או דברים כאלה.
<טל רחמים: רק אם ניקח את תנועות הנוער, תנועות הנוער זה משהו שהוא לא דבר עירוני, זה לא דבר של אני נשאר בישוב הקטן שלי ופועל בו.
<טל רחמים: אני פועל עם כלל בני הנוער בארץ ואני עובד אתם ואני פוגש אותם ואני באמת מחובר אליהם.
<טל רחמים: זה מעיד על חיבור שהוא כן מדיני וכן מעיד על יכולת לתפיסה מדינית ולא רק מוניציפאלית קטנה.
דוד אמסלם: איך זה בעצם תומך את העניין?
דוד אמסלם: זאת אומרת, אם יש לך פעילות ארצית ברמה של נוער, היא נשארת בנושא הזה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, יש גם פעולות ארציות למשל בנושאים מוניציפאליים.
דוד אמסלם: יש חבר'ה שנפגשים למשל על פינוי אשפה.
דוד אמסלם: איך זה מקרין על הארצי?
<טל רחמים: אני אומר שלעשות השוואה ולומר שכאן אתה מעורב ופה אתה לא מעורב, לדעתי זה לא נכון בעולם של היום.
<טל רחמים: אם אמרנו שהסיבה לזה שהורידו את גיל הבחירה לגיל 17 בבחירות המוניציפאליות בעקבות זה שאתה מעורב עיר שלך, אתה גם מעורב במדינה שלך.
<טל רחמים: היום זה הרבה יותר חזק.
<טל רחמים: היום בני נוער יוצאים הרבה יותר מהעיר שלהם והם נפתחים הרבה יותר לדברים אחרים.
דוד אמסלם: אני יכול אולי להגיד שהיום בגלל האינפורמציה שאתה מקבל והיא יותר זמינה, אז אתה יותר פתוח.
<טל רחמים: זה הטיעון הבא.
דוד אמסלם: חבר את שני הטיעונים.
<טל רחמים: רציתי להתייחס לזה.
<טל רחמים: לפי דעתי, אני קורא לזה להכות בברזל בעודו חם.
<טל רחמים: בני נוער עכשיו, בעקבות חשיפה לתקשורת, חשיפה לבני נוער אחרים ולאנשים מבוגרים אחרים, שיעורי אזרחות שהם חלק מאוד חשוב כי שיעורי אזרחות הם שיעורים לא משוחדים בצורה פוליטית כלשהי אלא אלה שיעורים מאוד אובייקטיביים ומסודרים שמלמדים אותך - - -
עבדאללה אבו מערוף: תלוי מי מעביר אותם.
<קריאה: כמו כל דבר.
<טל רחמים: לכל דבר יכולה להיות דרך כזאת.
<טל רחמים: זה שיעור שהמטרה שלו היא לחבר אותך למדינה בצורה פרקטית.
<טל רחמים: אני מאמין שאם ניקח את הידע שאנחנו מקבלים מזה ונשתמש בו כשהוא טרי, כשהוא באמת מחובר אלינו, כשאנחנו באמת רואים.
<טל רחמים: כיום שיעורי אזרחות – וזה גם עוד טיעון שלי – נועדו להעביר את התיאוריה לפרקטיקה.
<טל רחמים: עם בני נוער היום מדברים הרבה על מערכת המשפט, על מערכת החקיקה, אבל כשהיישום מגיע רק אחרי גיל 18, כשאתה כבר מגיע לצבא ואתה מתחיל לבחור ורק אז אתה יכול להגיע, בסדר, אתה יכול להגיע לשימוע בבית משפט לפני כן אבל לא יהיו כל כך הרבה קשרים.
<טל רחמים: אז באמת להעביר את זה למשהו פרקטי, זה גם יעזור לפי דעתי בצד החינוכי של באמת לחבר את בני הנוער ללימוד שלהם וגם בצד הפרקטי, כשאתה מלמד את זה ואתה מעביר להם את זה ואז משתמשים בזה.
דוד אמסלם: באיזו כיתה מתחילים שיעורי האזרחות ומתי הם מסתיימים?
דוד אמסלם: לדעתי אני עשיתי את זה בכיתה י'.
אלמוג בן משה: אמנם לרוב מתחילים ללמוד בכיתה ט', בכיתה י', אבל אם נודה בכנות, מתחילים ללמוד לבגרות שלרוב קורית בכיתה י"א או י"ב.
<טל רחמים: בכיתה י"א או בכיתה י"ב.
<טל רחמים: בדיוק.
<טל רחמים: למעשה גם אני.
<טל רחמים: להעביר את זה להשפעה, זה משהו שלפי דעתי הוא חשוב מאוד.
<טל רחמים: הטענה הבאה שלי היא ניתוב התיאוריה והפרקטיקה, דבר שיהפוך את בני הנוער גם מהצד החינוכי שהם ייקחו מזה ערך מוסף.
<טל רחמים: לפי דעתי זה שמדברים על מה שקורה היום ואומרים שזה משליך על הבחירות, לפי דעתי צריך להיות בדיוק הפוך.
<טל רחמים: צריך להסתכל על איך הבחירות ישליכו על בני הנוער כי לפי דעתי אם אנחנו באמת נוריד את גיל הבחירה לגיל 17, בני הנוער יהפכו לקשובים יותר.
<טל רחמים: זה בדיוק כמו שאומרים לבני הנוער שזה חומר לבגרות.
<טל רחמים: כשמורה בא ואומר שזה חומר לבגרות, כל הכיתה מתעוררת.
<טל רחמים: כולם קמים.
<טל רחמים: אם יאמרו להם שיש לזה ערך עכשיו לחיים שלכם, להכניס את זה לבחירות, בני הנוער יהיו הרבה יותר קשובים, הרבה יותר ערכיים.
אלמוג בן משה: עוד נקודה לגבי זה.
אלמוג בן משה: עובדתית כשנותנים לבני הנוער את האחריות, הם עומדים בה.
אלמוג בן משה: אנחנו יכולים לראות את זה גם לדוגמה בנושא רישיון נהיגה.
אלמוג בן משה: ברגע שנותנים לבני נוער את כלי הרכב, שזה כלי רצח לכל דבר ועניין, בני הנוער לומדים, מקשיבים, לוקחים את זה כאחריות מאוד מאוד גדולה.
אלמוג בן משה: רובם.
אלמוג בן משה: נכון, יש אחרים כמו בכל דבר אבל זאת אחריות מאוד מאוד גדולה ובני הנוער מודעים לה ולוקחים אותה בצורה מאוד רצינית.
דוד אמסלם: את צודקת אבל אם אני אמשיך את הדוגמה שנתת, רוב תאונות הדרכים מתבצעות על ידי בני נוער.
<הדרה רוזנבלום: לא.
<הדרה רוזנבלום: כבר לא.
<הדרה רוזנבלום: זה בפירוש לא נכון.
דוד אמסלם: אלה הנתונים שיש לנו.
<הדרה רוזנבלום: גם לנו במשרד החינוך.
דוד אמסלם: אני מתחבר למה שאמרת ולמה שאמרה אלמוג.
דוד אמסלם: למה אתה עוצר את זה בגיל 17?
<טל רחמים: למעשה הסיבה שאנחנו מבקשים דווקא גיל 17 ולא 16 או 15 או 14 או 12 או כל גיל אחר, היא כי אנחנו מבקשים מנדט.
<טל רחמים: אנחנו מבקשים כוח לנוער.
דוד אמסלם: אתה אומר שאתה יורד במדרגות.
דוד אמסלם: נגיע ל-17 ואחר כך נמשיך.
<טל רחמים: אנחנו מבקשים לשים את בני הנוער על השולחן מתוך הבנה שבני נוער הם כלל בני הנוער.
<טל רחמים: זה גם אלה שבגיל 17 וגם אלה שמתחת לגיל הזה שבאים ביחד כגוף אחד.
<טל רחמים: זאת קבוצת גיל אחת.
<טל רחמים: למעשה אלה שבגיל 17 מייצגים גם את גיל 16 וגם את גיל 15 שבאים ביחד אתם.
<טל רחמים: לכן למעשה גם לפי התפיסה שלנו, בינתיים לפחות, גיל 16 נחשב גיל צעיר מדי אבל גיל 17 הוא כוח שמייצג.
<טל רחמים: אנחנו לא מבקשים עכשיו לסחוף את המדינה אלא אנחנו מבקשים לייצג אותנו, לתת לנו באמת את הכוח להראות את התפיסה שלנו.
<טל רחמים: לא עכשיו לבקש שבני הנוער יהיו המנדט הקובע ואז למעשה זה מה שיקבע את הבחירות כאשר זה בטענות הנגד אותן אני רוצה להפריך.
<טל רחמים: בני הנוער היום מספיק אחראיים כדי להתמיין לצבא, לפתוח חשבונות בנק, לעבוד כאשר לעבוד זה משהו שאין מה לעשות, מתייחסים לזה בזלזול אבל זה מראה על אחריות לחיים.
<טל רחמים: אתה בא, אתה פותח חשבון בנק, אתה מנהל אותו, אתה עובד בו.
<טל רחמים: להוציא רישיון נהיגה, אחריות על החיים שלך לכל דבר ועניין.
<טל רחמים: לעשות בגרויות ומבחנים פסיכומטריים שהיום למעשה זאת הבחירה לחיים.
<טל רחמים: זאת הבחירה לעתיד של החיים שלך.
דוד אמסלם: זה הטיעון החזק.
דוד אמסלם: עכשיו הגעת אליו.
<טל רחמים: אתה בוחר את המגמות שאתה רוצה, את הדברים שאתה רוצה לעשות, אתה באמת חושב במה אני רוצה לעבוד בעתיד, מה אני רוצה לעשות בעתיד.
<טל רחמים: אתה מוציא בגרויות ואת רוב הבגרויות, אם נסתכל על זה, רוב הבגרויות כרגע, גם מבחינת הרפורמה, בכיתה י"א ו-י"ב אליהן העבירו את כל הבגרויות.
<טל רחמים: אם משרד החינוך שעשה את זה אומר שאנחנו יכולים לתת לבני הנוער, אנחנו מאמינים בהם, אנחנו מאמינים שהם יכולים לעשות את כל הבגרויות שלהם בכיתה י"א ו-י"ב, שזה אומר שאנחנו מאמינים שיש לכם את היכולת להשפיע בכיתה י"א ו-י"ב.
<טל רחמים: זאת השפעה.
<טל רחמים: בגרויות הן השפעה לכל דבר ועניין.
<טל רחמים: גם מבחן פסיכומטרי שזה משהו שלא מתייחסים אליו הרבה אבל בני נוער עושים אותו.
<טל רחמים: אם תבדקו סטטיסטית כמה בני נוער יותר ויותר מתחילים לעשות מבחני פסיכומטרי מתוך חשיבה על עתודה, על אחריות לחיים, זה משהו שמעיד באמת על חשיבה לעתיד שהיא הרבה יותר מפותחת.
<טל רחמים: מתוקף זה מעורבותם האזרחית והפוליטית היא בלתי נמנעת.
<טל רחמים: אנחנו רואים שבכל אפיק בחיים שלהם בני נוער באמת מעורבים ופעילים, חוץ מאשר באחריות הפוליטית כאשר הסיבה היחידה שאנחנו לא רואים את המעורבות שלהם היא כי אין כלי למעורבות, אין את הבחירה עצמה.
<טל רחמים: מעבר לזה רציתי להתייחס למה שאני קורא לו טהרת הבחירות.
<טל רחמים: אומרים שבני נוער נוחים להשפעה, שיהיה יותר קל להפוך אותם לקיצוניים.
<טל רחמים: לפי דעתי, דווקא בדיוק הפוך.
<טל רחמים: יש להם גמישות מחשבתית הרבה יותר גדולה מאשר יש למבוגרים.
<טל רחמים: בני נוער שעכשיו מגיעים לזה, עכשיו נכנסים לזה, הם הרבה יותר גמישים מאשר אדם מבוגר שכל החיים שלו אמר שאני במפלגה הזאת, אני הייתי במפלגה הזאת, אני אהיה במפלגה הזאת, לא משנה מי חברי המפלגה ומה הדעות שלה.
<טל רחמים: בני נוער היום הרבה יותר בודקים לפני שהם עושים משהו מתוך העובדה שהם טריים בו, מתוך העובדה שהם חייבים להכניס לעצמם איזשהו ידע.
<טל רחמים: לכן הבחירות שלהם יהיו מבוססות הרבה יותר על ידע מראש מאשר על קביעה מובנית במחשבה שלהם.
דוד אמסלם: מאיפה נובעת הגמישות?
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר קשיחות נובעת, כשאתה מתקבע בעמדות שלך הרבה פעמים זה בגלל שיש לך הרבה אינפורמציה.
<טל רחמים: לא בהכרח.
<טל רחמים: מפלגות הרבה פעמים במהלך השנים משתנות.
<טל רחמים: הרבה פעמים אני שומע אנשים מבוגרים שאומרים: נכון, המפלגה הזאת השתנתה, חברי הכנסת כבר לא משהו, אני כבר לא מאמין בו, אני כבר לא מאמין בו, תראו מה הוא עשה אבל עדיין מצביעים לו, למה?
<טל רחמים: כי הצבעתי לו בשנים הקודמות.
<טל רחמים: בני נוער היום, בגלל שהם חדשים בנושא, בגלל שהם טריים, הם כמו עובד חדש שהוא למעשה נכנס, הוא כל הזמן מנסה להשתפשף, ליצור עוד ידע ולכן זה יכניס אותם דווקא לעניין.
<טל רחמים: אם תיקח סטטיסטית, מצדי לעמוד אפילו בתחנה המרכזית כאן בירושלים ולראות כמה בני נוער אוספים לא עיתון אחד אלא שלושה עיתונים.
<טל רחמים: אני יכול גם לומר לך איזה עיתונים.
<טל רחמים: אני עמדתי ברחוב והסתכלתי – מעריב, ישראל היום וידיעות אחרונות.
<טל רחמים: בני נוער פשוט הולכים ואוספים את כל שלושת העיתונים האלה וקוראים את שלושתם.
<טל רחמים: למה?
<טל רחמים: כי הם באמת רוצים לדעת את כל הנושא כי אין להם את התפיסה זאת, כאילו אני הולך רק עם זה.
<טל רחמים: הם לא יודעים מה זה רק עם זה שהם רוצים ללכת אתו.
<טל רחמים: לכן הם בודקים את כל הכיוונים שיש להם כדי לבחור את האחד הנכון להם ביותר.
<טל רחמים: לגבי זה שבני הנוער עם קיצוניים יותר או משהו.
<טל רחמים: למעשה בין גיל 17 לגיל 18 מחזיקים היום, לפי מה שבדקנו, בין שלושה לארבעה מנדטים וזה בהנחה שכולם ילכו לאותה מפלגה.
<טל רחמים: מכיוון שהקולות יתפזרו בין מפלגות, זה לא יהיה קול משפיע שישנה את המפה הפוליטית בצורה משמעותית.
<טל רחמים: זה יהיה קול שייתן את ההשפעה של בני הנוער, את הראייה של מה בני הנוער חושבים, שזאת באמת המטרה שלנו בסופו של דבר.
<טל רחמים: עוד טענת נגד שאני רוצה להפריך.
<טל רחמים: בני נוער בגיל 17 לא כשירים ולא מוכנים להצביע.
<טל רחמים: נכון.
<טל רחמים: יש בני נוער שלא מוכנים להצביע אבל יש גם מבוגרים שלא יכולים להצביע.
<טל רחמים: אם בן נוער בגיל 17 לא יהיה מוכן, גם בגיל 18 הוא לא יהיה מוכן וגם לא בגיל 20.
<טל רחמים: זה לא שבין גיל 17 לגיל 18, בום, נחתה עלי רוח בגרות ועכשיו אני יכול להצביע.
דוד אמסלם: תמיד תזכור כשאתה נותן את הטיעון שגם בגיל 16 ל-17 לא נחתה עליך פתאום רוח החכמה.
דוד אמסלם: אתה טוען טיעון אבל תטען אותו כך שהוא יהיה לוגי לכל אורך הדרך.
<טל רחמים: למעשה מה שקורה עכשיו זה שבאמת יש מעין גרף שכיום הוא מעלה עלייה חדה.
<טל רחמים: כאילו בגיל 18, הכול מגיע אליך ב-בום.
<טל רחמים: התפיסה של היא שמתייחסים לצבא כקו.
<טל רחמים: הצבא הוא לא צריך להיות הקו, לפי דעתי.
<טל רחמים: צריך להיות גם שנה לפני כן כאשר אתה באמת מתחבר לקו אליו אתה מגיע כי הצבא, אתה מגיע אליו מתוך חיוב.
<טל רחמים: אין מה לעשות, כולם מתגייסים לצה"ל אבל אם אתה באמת תבוא ותאמר אתה רוצה להשפיע בשנה שלפני כן, כדי להשפיע על הקו שבו המדינה שלי תיראה כשאני אתגייס, לפי דעתי זה יראה גם על מחויבות הרבה יותר גדולה לצה"ל כי אם אתה באמת אומר שאני השפעתי על המדינה שלי בבחירות שלי, הבחירה שלי השפיעה, אני אהיה הרבה יותר מוכן להשקיע מעצמי בשביל המדינה שלי.
<טל רחמים: זה לעומת זאת, אם אני אבוא ויאמרו לי אתה בגיל 18, אתה נכנס לצה"ל, לא משנה מה, לא הייתה לך יכולת ההשפעה לפני כן.
דוד אמסלם: אני אשאל אותך.
דוד אמסלם: רוב המתגייסים לצה"ל אף פעם לא הצביעו גם בגיל 18.
דוד אמסלם: כידוע לך הבחירות נערכות, אצלנו זה פעם בשנתיים אבל צריכות להיות פעם בארבע שנים.
דוד אמסלם: אתה מציע שנחכה שהוא יצביע ואחר כך נגייס אותו לצה"ל?
<טל רחמים: ממש לא.
דוד אמסלם: תטען את הטיעון.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין אותו.
<טל רחמים: אם אומרים לבן אדם שיש לו את האפשרות בשנה שלפני לבוא ולהשפיע על המדינה שלך, יש לך את הכוח לבוא ולשנות אותה, לבוא ולהראות את הדעה שלך, אומרים לו שאתה בן אדם שיש לך את הזכות אצלנו במדינה, אז הוא באמת יבוא מתוך נקודה של הרבה יותר שמח והרבה יותר עם רצון לתת מעצמו למדינה שבאמת נותנת לו לפני כן את היכולת להשפיע.
דוד אמסלם: אתה אומר שבעצם אם בן אדם כבר הצביע לפני הגיוס, יש לו מוטיבציה בגיוס.
<טל רחמים: אומרים לו שיש לו את היכולת.
<טל רחמים: בני נוער בגיל 17 היום רוצים את היכולת הזאת.
עבדאללה אבו מערוף: עדיף בגיל 16 כי אז אולי הוא יבחר פעמיים.
אלמוג בן משה: זאת שאלה שעולה הרבה פעמים.
אלמוג בן משה: אגב, לא רק בפורום הזה והיא למה לא בגיל 16, למה לא בגיל 14.
אלמוג בן משה: טל אמנם העלה את הנקודה הזאת ואני רוצה קצת לחדד אותה.
אלמוג בן משה: המטרה שלנו לפחות בהורדת גיל הבחירה היא לא עכשיו לשנות את המפה הפוליטית מקצה לקצה.
אלמוג בן משה: לא עכשיו לבוא ולהקים מפלגות, להוריד, להעלות.
אלמוג בן משה: לא.
<טל רחמים: שלושה-ארבעה מנדטים, בהנחה שכולם הולכים למפלגה אחת בסיסית שכולם ילכו אליה.
אלמוג בן משה: בסופו של דבר זה לא משהו שבאמת ישנה את המפה הפוליטית.
אלמוג בן משה: הסיבה העיקרית שחשוב לנו להוריד את גיל הבחירה היא להשמיע את קול הנוער.
אלמוג בן משה: אין מה לעשות, בעל המאה הוא בעל הדעה, אז בעל זכות ההצבעה, אין מה לעשות, מתייחסים אליו אם זה במצעי הבחירות של המפלגות, אם זה אחר כך בעשייה השוטפת.
אלמוג בן משה: בסופו של דבר אין את זה גם אגב ברשויות המקומיות.
אלמוג בן משה: פתאום מפלגות פתחו ממש קמפיינים ספציפית לבני נוער, פתאום ראשי הערים, פתאום חברי מועצת עיר מתייחסים לבני הנוער.
אלמוג בן משה: אנחנו רוצים לא לשנות את המפה הפוליטית אלא לתת את הייצוג הזה כדי שירצו לשמוע אותנו או שיהיה את האינטרס לשמוע אותנו, אם אנחנו מדרים.
<טל רחמים: אם אפשר להוסיף לזה.
<טל רחמים: הרבה פעמים בבחירות מוניציפאליות נפתחו פתאום מצעים לבני נוער.
<טל רחמים: הרבה יותר הדגישו את הצד החינוכי, הצד שמשפיע על בני הנוער עצמם.
אלמוג בן משה: אין מה לעשות, כשאין את זכות ההצבעה, אין את האינטרס להתייחס לאוכלוסייה הזאת.
אלמוג בן משה: בוא נתקדם כי אנחנו קצרים בזמן.
<טל רחמים: שתי טענות קצרות.
<טל רחמים: אם כבר אנחנו נותנים את הכוח של ההשפעה הטהורה גם לכם המבוגרים, על ידי זה שאנחנו אומרים שאנחנו בגיל 17.
<טל רחמים: גל 17 הוא עדיין בתוך מערכת החינוך.
<טל רחמים: עדיין בתוך מערכת ששומרת עלינו ועוטפת אותנו ובעצם נותנת לנו את הכלים להתפתח.
<טל רחמים: בגיל 18 אדם כבר השתחרר, צה"ל, שנת שירות, מכינה, לא משנה מה, ובעצם נופל עליו בלי איזושהי תמיכה.
<טל רחמים: הוא עומד בה בפני עצמו.
<טל רחמים: בגיל 17 יש את מערכת החינוך שיכולה.
<טל רחמים: אם אנחנו אומרים בקריאה להוריד את גיל הבחירות לגיל 17, זה יהיה כמובן עם עבודה עם מערכת החינוך שתיתן לנו את הכלים ואת ההבנה שבאמת נוכל לעשות את זה בצורה הכי נכונה.
<טל רחמים: זה לא שאנחנו אומרים שאנחנו בגיל 17 ואנחנו זורקים את עצמנו למים.
<טל רחמים: אנחנו אומרים שאנחנו דווקא רוצים שזה יבוא בצורה הרבה יותר נכונה.
<טל רחמים: טענה אחת אחרונה שלי.
<טל רחמים: בני נוער לא מעוניינים.
<טל רחמים: זאת טענה שעולה הרבה פעמים וזה מצער אותי מאוד.
<טל רחמים: היום בני הנוער הם חלק פעיל מאוד בחברה הישראלית.
<טל רחמים: אם אלה עמותות שבני נוער לוקחים בהן חלק ענק, תנועות נוער, פעילויות, מועצות התלמידים והנוער, סיסמת בחירות שהייתה פעם היא שבלי חובות אין זכויות.
<טל רחמים: בני הנוער היום מאוד מאוד מודעים לזכויות שלהם ולחובות שלהם.
<טל רחמים: אם אתה אומר להם שנותנים להם את הזכויות, בני הנוער גם קוראים הרבה פעמים לזכויות שלהם.
<טל רחמים: הם אומרים, פה עושים לי עוול, כאן עושים לי זה.
<טל רחמים: אני אומר שניתן להם את הזכויות שלהם ביחד עם החובות שלהם ובאמת זה יפתח אותם הרבה יותר.
<טל רחמים: פלוס הם מראים את הרצון לשינוי בכל דרך אפשרית.
<טל רחמים: יש היום הרבה יותר נוער פעיל, נוער מפלגתי, נוער בעמותות, תנועות נוער, מועצות נוער.
<טל רחמים: בעצם בני הנוער מנסים להגיע בכל דרך אפשרית לפעולה, לעשייה, ואם ניתן להם את הדרך הזאת שהיא הדרך המרכזית לעשייה במדינה הזאת, לפי דעתי זה ישפיע עליהם רק לטובה.
<טל רחמים: תודה.
אלמוג בן משה: תודה רבה, טל.
אלמוג בן משה: אנחנו ניתן את זכות הדיבור לאורלי עדס, מנכ"לית ועדת הבחירות המרכזית לכנסת.
<אורלי עדס: תודה.
<אורלי עדס: קודם כל, אני מוכרחה לומר בפן האישי שזה מאוד מחמם את הלב ומרגש לראות את האופן בו אתם מתייחסים ברצינות כזו לנושא ובכלל את המעורבות שלכם ואת הדרך בה טענתם.
<אורלי עדס: אם אני הייתי חברת כנסת וצריכה להידרש להצעת חוק כזאת, שכנעתם אותי שניכם.
<אורלי עדס: מאוד קשה יהיה להחליט כאן.
<אורלי עדס: אני בפן האישי יכולה לספר לכם שאני בפעם הראשונה שהצבעתי הייתי בת 21 וזה מכיוון שכשהייתי בת 18 לא היו בחירות.
<אורלי עדס: הייתי בת 21 וכבר עבדתי כאן בוועדת הבחירות.
<אורלי עדס: זו הייתה מערכת הבחירות הראשונה בה עבדתי.
<אורלי עדס: בפן האישי ולא מתפקידי כמנכ"לית ועדת הבחירות אני אומרת שבהחלט הרגשתי שהייתי מספיק בשלה, בעלת ידע וכבר הייתי מעורבת יותר וכן ידעתי שיש לי את היכולת באמת ואת הכלים כדי להשפיע.
<אורלי עדס: אני לא בטוחה שהיו לי אותם בגיל 17.
<אורלי עדס: אני כן יכולה לומר – זה המון שנים אחורה – שיש משהו בגיל 18 שאתה מרגיש שאתה נכנס למגרש של הגדולים.
<אורלי עדס: יכול להיות שזה בגלל השירות הצבאי ופתאום אתה נמצא במקום אחר, אתה כבר מקבל איזושהי אחריות, אתה עושה דברים שונים.
<אורלי עדס: יכול להיות שזה גם מה שמשפיע על היכולות שלך.
<אורלי עדס: זה לא כדי לומר לכאן או לכאן אבל זה מה שאני חוויתי.
<אורלי עדס: לגבי העמדה של ועדת הבחירות.
<אורלי עדס: ועדת הבחירות כמובן רואה תמיד בחיוב ומברכת על כל יוזמה של קידום מעורבות של בני נוער בכלל בהליכים דמוקרטיים ועשייה בהם.
<אורלי עדס: לגופו של עניין.
<אורלי עדס: כל הצעת החוק הזו היא בעצם הצעה שבמהותה היא פוליטית.
<אורלי עדס: אם חברי הכנסת יחליטו להוסיף קבוצת גיל כזו או אחרת, זאת שאלה פוליטית ולא שאלה מקצועית של ועדת הבחירות בה היא תנקוט עמדה בעד או נגד.
<אורלי עדס: אנחנו כמובן, אם הכנסת תחליט לשנות את גיל ההצבעה, נפעל בהתאם.
<אורלי עדס: אני לא אחזור על הנתונים שהוצגו כאן.
<אורלי עדס: גם אנחנו עשינו קצת עבודת מחקר על מה קורה בעולם אבל זה הוצג כאן.
<אורלי עדס: אני יכולה רק להציג מספר נתונים ועובדות.
<אורלי עדס: הורדת גיל הבחירה תוסיף כ-132 אלף בעלי זכות בחירה.
<אורלי עדס: מדובר בתוספת, בהערכה גסה, של כ-228 קלפיות.
<אורלי עדס: זה בערך תוספת של 2,18 אחוזים לבעלי זכות הבחירה שעומדים כיום על שישה מיליון ו-74 אלף אנשים.
<אורלי עדס: זאת תהיה התוספת.
<אורלי עדס: התיקון של החוק, יידרש למעשה תיקון של שלושה סעיפים.
<אורלי עדס: סעיף 5 לחוק יסוד: הכנסת, סעיף 3 לחוק הבחירות לכנסת וסעיף 26.
<אורלי עדס: סעיף 3 שמדבר בעיקר על מי זכאי להצביע, הוא מי שיום הולדתו חל ביום הבחירות.
<אורלי עדס: אני יכולה להוסיף לכם נתון אחד עובדתי מהמידע שיש לנו מצה"ל לגבי הצבעה של חיילים.
<אורלי עדס: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל חיילים רשאים להצביע בקלפיות מיוחדות שמוצבות בכל בסיסי צה"ל.
<אורלי עדס: הוועדה מגיעה, יש ועדות קלפי שמגיעות עד המוצב הכי קטן, גם אם יש בו חייל אחד או שניים וזה מתוך החשיבות שאנחנו רואים בזכות הבחירה.
<אורלי עדס: חיילים יכולים להצביע בבסיסים צבאיים.
<אורלי עדס: אם החייל נמצא בבית, הוא כמובן יכול להצביע גם בקלפי האזרחית.
<אורלי עדס: מהנתונים שיש לנו מצה"ל, בבחירות האחרונות הצביעו כ-74 אחוזים מקרב חיילי צה"ל.
דוד אמסלם: כולל אנשי קבע.
<אורלי עדס: אני אציין כאן שזה לא כולל את כל שכבת הגיל הזו כיוון שיש חיילים שמצביעים בבית.
<אורלי עדס: יש כאלה שהם לא חיילים, יש בני שירות לאומי, יש צעירים שלא מתגייסים, בעלי אזרחות ישראלית שלא מתגייסים.
דוד אמסלם: אתם יודעים לפלח רק את החבר'ה בשירות חובה שמצביעים לא רק בצה"ל אלא לפי מספר תעודת זהות?
<אורלי עדס: יש את חשאיות ההצבעה שחלק ממנה היא השאלה האם הגעת להצביע או לא הגעת להצביע.
דוד אמסלם: זאת גם חשאיות, אם הוא הצביע או לא הצביע?
<אורלי עדס: אנחנו לא מתעדים את הדברים האלה ולא יכולים לפלח אותם.
אלמוג בן משה: לא חסרות דרכם לאמת את זה.
<אורלי עדס: בסך הכול אין לי נתונים שאני יכולה להוסיף.
<אורלי עדס: אני יכולה גם לציין למשל שחבר ועדת קלפי לפי חוק הבחירות יכול להיות כל מי שהוא בן 16 ובאמת אנחנו רואים חברי ועדות קלפי בגיל הזה.
<אורלי עדס: אני חושבת שחלק מהעניין הוא להתחיל להכניס אותם.
דוד אמסלם: חברי ועדות קלפי, אלה נציגי המפלגות.
<אורלי עדס: נכון.
דוד אמסלם: אבל המזכיר לא יכול להיות בן 16.
<אורלי עדס: זו כנראה תחילת הדרך להתחיל להיות מעורבים בעשייה הפוליטית ולהכיר קצת את הדעות, את הפעילות וכולי.
<אורלי עדס: זה לגבי הנתונים.
<אורלי עדס: אם יש לכם שאלות, בבקשה.
<אורלי עדס: בכל מקרה, שיהיה לכם בהצלחה.
<אורלי עדס: אתם מקסימים.
דוד אמסלם: אני אספר לכם שאתמול בחדר הזה עשינו דיון – לא רק דיון אלא זו הייתה הצבעה ושינו את החוק – לגבי הבחירות המוניציפאליות בבתי הסוהר.
דוד אמסלם: עד היום הם לא יכלו להצביע למוניציפאלי אלא רק לכנסת ואפשרנו להם להצביע גם שם.
אלמוג בן משה: תודה רבה לך אורל גם על שכיבדת אותנו בנוכחותך וגם על כך שנשארת.
ג'מאל זחאלקה: את רצה כי הבחירות מתקרבות?
<אורלי עדס: אתם תגידו לי.
ג'מאל זחאלקה: זה הרי סימן.
דוד אמסלם: מה שנחליט.
<אורלי עדס: סליחה אדוני היושב ראש, אני מתנצלת, אני מוכרחה לרוץ לישיבה אחרת.
<הדרה רוזנבלום: תודה לחבר הכנסת אמסלם שאפשר להשתתף ולהצטרף לאירוע המכונן והחגיגי הזה.
<הדרה רוזנבלום: כמובן תודה לאלמוג שיש לי את הזכות ללוות אותה כבר שנה שנייה במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<הדרה רוזנבלום: אני כאן מייצגת למעשה גם את משרד החינוך וגם אני עובדת עם הנוער הזה שנים רבות.
<הדרה רוזנבלום: אני אנסה לעשות שילוב של שני הדברים ביחד.
<הדרה רוזנבלום: קודם כל, באמת אנחנו רואים היום קבוצה רחבה של בני נוער, קבוצה אכפתית, מתעניינת, שחשוב לה לדעת מה קורה כאן.
<הדרה רוזנבלום: אני גאה מאוד מאוד לעמוד וללוות את החבורות האלה של כל סוגי המנהיגות ותנועות הנוער וכולי כי בהחלט יש לנו נוער שאנחנו לא כל כך רואים אותו כי תפקידה של התקשורת להראות את הדברים הקיצוניים ואלה שאולי יביאו רייטינג ויעשו איזשהו סיפור של הצלחה לעיתונאי.
<הדרה רוזנבלום: אבל באמת אני חשופה ובאמת יש לי מזל נפלא שאני עובדת עם הפנינה שבכתר ובאמת החבר'ה מאוד אכפת להם.
<הדרה רוזנבלום: דרך אגב, אני ליוויתי מאוד חזק בשנת 2001 את נציגי המועצה הארצית ויזמתי גם את הפגישה עם חבר הכנסת דאז דני נווה להורדת גיל הבחירה ברשויות.
<הדרה רוזנבלום: מיד כשנה אחרי כן אנחנו ראינו, תחילת שנה, ראש עיר תמיד היה בא ומדבר עם כיתות א', עם ההורים שבאים לקבל את הילדים בכיתות א'.
<הדרה רוזנבלום: עבר גיל הבחירה, פתאום הם הגיעו לכיתות י"א-י"ב.
<הדרה רוזנבלום: פתאום הוא רצה לדבר וגם שמו את הנושא של הצעירים במרכז.
<הדרה רוזנבלום: זה הוביל אחר כך לחוק הרשויות, זה הוביל אחר כך למשאבים נוספים וכולי.
אלמוג בן משה: את יכולה לפרט על חוק הרשויות?
<הדרה רוזנבלום: חוק הרשויות הוא חוק שמחייב שבכל מועצה, בכל רשות ובכל עירייה יהיו שתי דמויות מרכזיות.
<הדרה רוזנבלום: מצד אחד מנהל יחידת נוער שהוא למעשה יהיה אחראי על הבלתי פורמלי של אחר הצהרים.
<הדרה רוזנבלום: הוא מכנס ומשלב ויהיה רצף חינוכי בין מה שקורה בבתי הספר לאחר הצהרים.
<הדרה רוזנבלום: בבוקר יש לנו המן אנשים שתומכים ועוזרים ומלווים את הנוער, אחר הצהרים יש הרבה בני נוער ובמיוחד בזמן האחרון שמסתגרים עם המחשבים, יושבים מול המסכים ולאו דווקא מעורבים מבחינה חברתית.
<הדרה רוזנבלום: זה תפקיד מאוד רציני והכנסת משתתפת בעקבות החוק הזה במתן כסף ומשכורת לאותו אדם.
<הדרה רוזנבלום: כמובן זה דיפרנציאלי.
<הדרה רוזנבלום: זה תלוי במצב הסוציו אקונומי של הרשות.
<הדרה רוזנבלום: יש הבדל אם זה עד 3:00 או מ-8:00 ומעלה וכולי.
<הדרה רוזנבלום: לצדו יש את מועצת התלמידים והנוער הרשותית, גוף שלמעשה מאגד בתוכו את כל בני הנוער שנבחרים למען בני הנוער בעיר.
<הדרה רוזנבלום: הם עובדים ביחד בשיתופי פעולה ואנחנו מלווים אותם כמשרד החינוך כולל בהכשרת המנחים, כולל בכספים, תמיכה ובאמת עבודה מאוד מאוד משמעותית.
<הדרה רוזנבלום: החוק הזה נכנס לתוקפו ביולי 2014.
<תומר רוזנר: שאלה אליך, שאלה מעניינת.
<תומר רוזנר: אולי יש לך את הנתונים.
<הדרה רוזנבלום: יש לי.
<הדרה רוזנבלום: כל היום מבקשים ממני נתונים.
<הדרה רוזנבלום: אני כל היום יושבת עם אקסל.
<תומר רוזנר: לגבי הבחירות למועצות התלמידים, מה שיעורי ההצבעה, כמה תלמידים מעורבים בזה.
אלמוג בן משה: התפקיד שלי במועצה הארצית, וגם עשיתי אותו במועצה המחוזית ובמועצה העירונית, הוא יושבת ראש הוועדה האתית משפטית.
אלמוג בן משה: לוודא שהבחירות מתנהלות בצורה דמוקרטית.
אלמוג בן משה: בשביל שיתקיימו בכלל בחירות, בשביל שאנחנו נוכל להכיר בהן כבחירות תקינות, צריכים שישתתפו לפחות 66 אחוזים מבעלי זכות ההצבעה.
<הדרה רוזנבלום: מבני הנוער שבעיר.
אלמוג בן משה: כן.
אלמוג בן משה: אם זה מנציגי המועצה העירונית שמייצגים את כל בני הנוער בעיר, נבחרים בבתי ספר, תנועות נוער, אם זה אפילו בכיתה, לפחות שני שלישים מהכיתה חייבים להיות נוכחת ולהצביע בבחירות בשביל שהבחירות האלה בכלל ייחשבו כתקינות.
<הדרה רוזנבלום: כדי שתהיינה בחירות.
<תומר רוזנר: ומה התוצאות?
אלמוג בן משה: לרוב, אם זה במועצה הבית ספרית, אם זה במועצה העירונית, אם זה בכיתה, אם זה במועצה המחוזית, משתתפים באזור השבעים-שמונים אחוזים, אפילו תשעים אחוזים, תלוי היכן כמובן.
אלמוג בן משה: זה לא שזה נערך בצורה שילד יכול להגיד אני כן רוצה, אני לא רוצה, מועצה עירונית חד משמעית זה אירוע שיא, מגיעים אליו כל המועצה ואפילו אורחים נוספים, כנ"ל מועצה מחוזית, בפרט המועצה הארצית.
אלמוג בן משה: זה משהו שיש לו אחוז הצבעה אדיר.
<הדרה רוזנבלום: יחד עם זה אני מודה שלא בכל המקומות יש מועצות רשותיות תקניות ונבחרות.
<הדרה רוזנבלום: לצערי עדיין יש לנו כ-170 מועצות שבאמת הן כהלכתן אבל יש כמה שהם אומרים שיש - - -
ג'מאל זחאלקה: כמה רשויות יש בארץ?
<תומר רוזנר: 250.
<טל רחמים: צריך להדגיש שהבחירות במועצות הנוער הן באמת נלקחות מאוד בצורה רצינית.
<טל רחמים: יש כאן עבודה מאוד מאוד מסודרת.
אלמוג בן משה: יש תקנון.
דוד אמסלם: הדרה, אני מבין שבעצם את תומכת בהצעה להוריד את גיל ההצבעה.