GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדרה רוזנבלום: אני רוצה להגיד משהו לגבי שיעורי האזרחות.
<הדרה רוזנבלום: אחד הדברים שאנחנו רואים כמשרד חינוך, ראשית, שיעור אזרחות בעיני הוא שיעור מאוד מאוד משמעותי וחשוב.
<הדרה רוזנבלום: אנחנו כל הזמן מדברים על.
<הדרה רוזנבלום: בזמנו נאמר שכדי להבין דמוקרטיה ולהבין חינוך אתה צריך להתנסות.
<הדרה רוזנבלום: אחד הדברים שכאשר אנחנו מדברים על בחירות, אנחנו מדברים על עניין של להבין, מצעים, למה וכולי, ולא רק בגלל מסורת של המשפחה אלא כדי לעודד ולעורר חשיבה ומוטיבציה, אז באמת זה אחד הדברים שיגרמו לזה שאולי בני הנוער ידעו שאנחנו הולכים להצביע, בואו באמת נבין מה הולך להיות שם.
<הדרה רוזנבלום: אני עם הניסיון שלי – אני עובדת 22 שנים חזק מאוד עם בני נוער - בני הנוער לא יס-מנים של מה שההורים יגידו להם, זה מה שהם יעשו.
<הדרה רוזנבלום: למה דווקא בבחירות?
<הדרה רוזנבלום: הם צריכים ללמוד את זה.
<הדרה רוזנבלום: הם צריכים להבין את זה.
<הדרה רוזנבלום: אם אנחנו נעורר כאן שיח בגיל יותר צעיר, כי כשהם כבר בצבא, אז הם עסוקים בדברים אחרים אבל דווקא בכיתה י"א נעורר כאן שיח על מה קורה, על מה זה יושרה, מה זה טוהר בחירות, לפי מה אנחנו בוחרים ומה מניע אותנו, ולהסביר למה זאת חברה דמוקרטית כי הילדים לא כל כך מבינים.
<הדרה רוזנבלום: אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל סקר שעשו מראה שרק 39 אחוזים מהצעירים מאמינים בדמוקרטיה.
<הדרה רוזנבלום: הם נולדו מתוך זה והם לא מבינים מה זה אחרת.
<הדרה רוזנבלום: לכן כל כך חשוב שכן נדבר על זה וכן נעשה את זה בכיתות י"א.
דוד אמסלם: שכחתי לציין שהצטרפו אלינו מתחילת הדיון שבעה תלמידי תיכון, יהודים וערבים, מארגון ג'רוסלם פיס בילדרס.
דוד אמסלם: מישהו רוצה להגיד משהו?
דוד אמסלם: תבחרו אחד מכם.
<לאמה: קוראים לי לאמה.
<לאמה: אני בעד שיצביעו בגיל מוקדם יותר.
דוד אמסלם: 17.
<לאמה: כן.
<לאמה: אני חושבת שכאשר אנחנו בני 18, גם יש השפעה יותר של לחץ חברתי ודברים כאלה.
<לאמה: אז גם האישיות כבר נבנתה לפני כן.
<לאמה: גיל 17 הוא בדיוק הגיל בו בונים את האישיות.
<לאמה: אני חושבת שאם בתי הספר יעזרו לתלמידים לראות את הדברים ביותר מנקודת מבט אחת, ביותר מזווית אחת, בני הנוער יכולים להצביע בצורה שאפילו תעזור למדינה להתקדם ולהגיע למקומות יותר טובים וגם לייצג את המיעוטים.
<אברהים אבודלו: שתי מלים.
<אברהים אבודלו: אני ראש הקבוצה ואני גם מנהל את עמותת ג'רוסלם פיד בילד'רס כאן בישראל.
<אברהים אבודלו: אנחנו עובדים הרבה עם בני נוער, כמו שאתם רואים.
<אברהים אבודלו: אנחנו התחלנו גם עכשיו יותר ללמד אותם על דמוקרטיה ועל נושאים שקשורים גם לבניית שלום בין דתות וכאן בארץ.
<אברהים אבודלו: אני חושב שאנחנו מגלים בשטח ילדים בני 16, 17, האמת היא שיש לנו גם יותר קטנים, שלא יודעים אפילו מה זאת דמוקרטיה ויש הרבה דברים שצריך להכין אותם לקראת עניין גורלי כזה שנקרא בחירות.
<אברהים אבודלו: הם צריכים להיות בגיל יותר מבוגר.
דוד אמסלם: אתה בעמדה להשאיר את זה בגיל 18.
<אברהים אבודלו: בגיל 18 ושיהיו מוכנים כי אני מכיר גם אנשים שלא מוכנים.
דוד אמסלם: תמיד להיות מוכנים זה טוב.
אלמוג בן משה: נקודה שלא עלתה כאן, גם לא על ידי טל וגם לא על ידי הדרה, נקודה שדווקא כן נראה לי שתעלה כאן איזושהי תשובה.
אלמוג בן משה: מועצת התלמידים והנוער הארצית, תוך כדי קידום תהליך החקיקה, נפגשה ויצרה שיח גם עם מפמ"רית מקצוע האזרחות במשרד החינוך כדי ליצור איזשהו תהליך מקדים חינוכי בבתי הספר, כדי באמת ליצור איזשהו מצע בבתי הספר להצבעה שהיא ערכית, להצבעה שהיא מתוך הבנה, מתוך ניסיון.
אלמוג בן משה: זה משהו שבאמת קורה גם מתוך משרד החינוך במטרה – ואין מה לעשות, כשנותנים לך את הזכות, זה גם יותר מעניין אותך, בדיוק כמו שטל אמר עם חומר לבגרות.
אלמוג בן משה: אנחנו נעבור לעמדה הבאה של יוסף ברון ממשרד הפנים.
<יוסף פנחס ברון: בהמשך למה שכבר אמרתי, אני רוצה להוסיף עוד שתי נקודות.
<יוסף פנחס ברון: ראשית, אני רוצה שתשימו לב לא ליפול להגדרות של ההכללות כי האוכלוסייה במדינת ישראל היא פלורליסטית ולא הומוגנית.
<יוסף פנחס ברון: אנחנו בנויים ממגזרים שונים של אוכלוסיות ודפוסי ההצבעה ודפוסי ההתנהגות שונים לחלוטין בין מגזר למגזר וגם בתוך המגזרים יש שונות אדירה.
<יוסף פנחס ברון: לכן כשאנחנו אומרים, כשאתם נותנים דוגמה של בית ספר באשקלון או משהו כזה, זה לא בהכרח משקף את מה שקורה בכל הארץ.
<יוסף פנחס ברון: אני גם אב לילדים וסבא לנכדים ואני מכיר ויודע מה קורה עם הנוער.
<יוסף פנחס ברון: יש כאלה שזה מאוד מאוד מעניין אותם וזה בנפשם והם מוכנים להירתם לזה אבל יש הרבה מאוד מהנוער שזה בכלל לא מעניין אותם והם ניזונים מכלי התקשורת והם רואים איזו כתבה בעיתון שראש עיר נעצר, ואז הם אומרים שהם לא מאמינים בזה, זה לא מעניין אותנו ולא רוצים ללכת להצביע.
אלמוג בן משה: בדיוק כמו המבוגרים.
<יוסף פנחס ברון: אני מסכים.
<יוסף פנחס ברון: לא לנקוט דפוסי פעולה פשטניים אלא צריך באמת לעשות עבודת שטח וסקרים הרבה יותר מעמיקים עם פילוחים יותר מדויקים.
<יוסף פנחס ברון: בסך הכול אני אישית בעד להוריד את גיל ההצבעה.
<יוסף פנחס ברון: כך עשינו גם ברשויות המקומיות אם כי ברשויות המקומיות לדעתי ההשפעה היא הרבה יותר גדולה.
<יוסף פנחס ברון: האפשרות להשפיע ברשויות המקומיות, בוודאי ברשויות קטנות, היא הרבה יותר גדולה מההשפעה מי יהיה שר החוץ או מי יהיה ראש הממשלה כי שם בוודאי זה הרבה יותר פוליטי ולעומת זאת ברשות המקומית הקטנה, אתה יכול להשפיע על מצב החינוך, על הניקיון ברשות, על מוסדות הציבור וכולי.
<יוסף פנחס ברון: שם גם אנחנו רוצים להשפיע על הציבור שישפיע יותר בכיוונים האלה כאשר שם באמת הוא מרגיש את ההשפעה.
<יוסף פנחס ברון: זאת אומרת, אם יש לו בית ספר, אם יש לו בית כנסת, אם יש לו מנזר או אם יש לו מגרש משחקים.
<יוסף פנחס ברון: לכן אני אומר שברשויות המקומיות זה ראוי.
<יוסף פנחס ברון: בכנסת פחות.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אתכם שאלה רצינית.
דוד אמסלם: זה לא שהדיון עד עכשיו לא היה רציני, אבל ברמה האופרטיבית אותי זה מעניין.
דוד אמסלם: אני שואל גם את משרד הפנים וגם את משרד החינוך.
דוד אמסלם: בקטע המוניציפאלי, ראשי עיר נכנסים לתוך בתי הספר ועושים תעמולת בחירות.
דוד אמסלם: אני אומר לכם את זה כנתון.
דוד אמסלם: איך אתם בעצם מוציאים את ההנחיות?
דוד אמסלם: דרך אגב, אני אעשה על זה גם דיון כאן בוועדה כי אני יודע שזה מה שקורה.
דוד אמסלם: הם נכנסים פנימה, ראשי הרשויות, ואף אחד מהרשימה לא נכנס.
דוד אמסלם: הם באים באצטלה של ביקור בבית הספר ועל הדרך גם מכניסים את השיחה עם התלמידים ומדובר בתלמידים בכיתה י"ב וחלקם בכיתה י"א.
דוד אמסלם: כשהם רואים פעם ראשונה את ראש העיר, הם מתרשמים מאוד ואין להם דעה אחרת.
דוד אמסלם: אל תתנו לי את התשובה כאן.
דוד אמסלם: רק תדעו שאני הולך לעשות דיון על הנושא הזה.
<יוסף פנחס ברון: בגדול.
<יוסף פנחס ברון: יש הנחיות מאוד מאוד מדויקות, גם של היועץ המשפטי לממשלה וגם חוזר מנכ"ל משרד הפנים בשנת בחירות.
דוד אמסלם: מה אומרות ההנחיות?
<יוסף פנחס ברון: אסור להם לעשות תעמולת בחירות.
<יוסף פנחס ברון: לכן אני אומר שבמידה וכן עושים תעמולה, כמובן שצריכה להיות נציגות של כל חברי המועצה או כל המגזרים באותה רשות מקומית.
<יוסף פנחס ברון: יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית הוא שופט עליון והוא בדרך כלל אחראי על כל נושא התעמולה וכשיש תלונות כאלה, הן מטופלות מיד וההחלטות הן מיידיות בנושא הזה.
<הדרה רוזנבלום: יש חוזר מנכ"ל שישה שבועות לפני כן.
דוד אמסלם: למה שישה שבועות ולא לפני כן?
דוד אמסלם: למה לא חודשיים לפני?
<הדרה רוזנבלום: לא יודעת.
<הדרה רוזנבלום: זה מה שקיים.
דוד אמסלם: אני אומר שאני מזהה כאן בעיה עמוקה מאוד.
דוד אמסלם: אני יודע מה קורה.
<טל רחמים: גם מצד הנוער, לגבי תעמולת בחירות, הרבה פעמים בני נוער כשבאים לעשות להם תעמולת בחירות, גם מהצד שלנו, אנחנו לא כאלה תמימים כשאנחנו רואים.
<טל רחמים: הרבה פעמים כשראש עיר מגיע, גם אם לא אכפו את זה, בני הנוער ישר אומרים, רגע, משהו כאן לא בסדר, כנראה שהוא מנסה לעשות תעמולת בחירות.
דוד אמסלם: זה בסדר לעשות תעמולה אם היא פתוחה לכולם ואפשר לארגן את זה.
דוד אמסלם: אני אומר שבגדול אין בעיה.
דוד אמסלם: אנחנו רואים את תהליך הבחירות שהוא לא מסתיים בזה שאתה שם את הפתק.
דוד אמסלם: לפעמים אפשר לעשות תעמולת בחירות.
דוד אמסלם: הכול בסדר, אבל כשאתה מביא את זה, את כל מגוון הדעות בצורה מסודרת לנוער ואז הם משתכנעים או לא.
דוד אמסלם: אני בעד אבל לעשות את זה בצורה מסודרת ושוויונית.
דוד אמסלם: עמדת משרד המשפטים.
<עמי ברקוביץ: בוקר טוב.
<עמי ברקוביץ: תודה רבה.
<עמי ברקוביץ: אנחנו מברכים על היוזמה.
<עמי ברקוביץ: לגופם של דברים אני אדגיש שמדובר כאן, כפי שגם עלה מהדיון, בשאלה מורכבת אבל בעיקרה היא לא שאלה משפטית.
<עמי ברקוביץ: היא מעלה שאלות מתחום המדיניות ולכן אין לנו איזושהי עמדה נחרצת.
<עמי ברקוביץ: קיימים כאן שיקולים לכאן ולכאן וברמת הממשלה, מי שבדרך כלל מגבש מדיניות בהתייחס להצעות חוק מהסוג הזה, היא ועדת השרים לענייני חקיקה.
דוד אמסלם: ואחרי שאמרת את זה, מה העמדה שלכם?
<עמי ברקוביץ: אין לנו עמדה נחרצת.
דוד אמסלם: אם הייתי אומר לך בגיל שמונה, מה היית אומר?
דוד אמסלם: היית מביא כמה נימוקים.
<עמי ברקוביץ: אני יכול להגיד לך שמסורתית משרד המשפטים בעבר חשב שצריך להישאר על גיל 18.
<עמי ברקוביץ: זה היה בעבר.
<עמי ברקוביץ: שוב, העמדות משתנות וכל פעם שעולה הצעה כזאת אנחנו נדון.
דוד אמסלם: המועצה לשלום הילד.
דוד אמסלם: עורכת דין רחל הכהן, בבקשה.
<רחלי הכהן: אני רוצה להגיד שיש נטייה אוניברסלית בעולם, לאו דווקא בקשר לנושא הספציפי הזה, להתייחס באמת לילדים ולבני נוער כבשלים וכאחראים לגורלם, כבעלי אישיות אוטונומית עצמאית, שמודעים למתרחש סביבם והם כן מסוגלים, כמו שגם נאמר כאן, לגבש דעה עצמאית.
<רחלי הכהן: אנחנו רואים עד כמה בני הנוער שהיו כאן דעתנים ויודעים מה הם רוצים.
דוד אמסלם: על איזה גיל את מדברת ועל איזה נושא?
<רחלי הכהן: בהתאם לעיקרון הקשרים המתפתחים, שזה בעצם עיקרון שאומר שבואו לא נסתכל על תהליך ההתבגרות כמכלול אחד אלא נבחין בכל מיני שלבים ותחנות בדרך.
דוד אמסלם: כשעשינו כאן דיון עלה אופניים החשמליים, התייחסנו לגיל.
דוד אמסלם: עכשיו מדברים על בחירות.
<רחלי הכהן: תן לי להמשיך בדברים.
<רחלי הכהן: הורדת גיל הבחירות, אנחנו חושבים שהיא דרך מצוינת ואולי הטובה ביותר להגביר מודעות ולחנך לדמוקרטיה ולאזרחות טובה כשזה בתוך מערכת של בית הספר.
<רחלי הכהן: זאת אומרת, באמת ההבחנה היא אחרי גיל 18 שילדים יוצאים לעולם ובתוך בית הספר בעצם אפשר להקנות להם את הכלים האלה.
<רחלי הכהן: אנחנו סבורים שגיל 17 באופן עקרוני זה גיל שכן בשל כמובן תוך מתן הכלים הדרושים לכך.
<תומר רוזנר: למה גיל 17 ולא 16?
<רחלי הכהן: לכן אני אמרתי.
<רחלי הכהן: זאת סוגיה שצריך לבחון אותה.
<רחלי הכהן: אני אומרת שכן אפשר לאפשר את ההקדמה הזאת בתוך מערכת החינוך - זאת אומרת, זאת המטריה הנכונה מבחינתנו – וזו סוגיה שצריך לבחור באמת עד איזה גיל, אבל אני כן אומרת להוריד את גיל הבחירות פחות מגיל 18, בטח לא לגיל 14 או 15 אבל לבחון מהו הגיל המתאים.
<רחלי הכהן: אני לא רוצה עכשיו לציין כאן גיל מסוים.
<רחלי הכהן: אני רוצה כן להתחבר לדברים שאמרה יושבת ראש הישיבה קודם לכן לגבי זה שבני הנוער הם בעצם אוכלוסייה משמעותית.
דוד אמסלם: אני אתן להם שאלה מאתגרת בלי תשובה.
דוד אמסלם: יש כאן באמת טיעונים ומה שטענתם, הכול בסדר.
דוד אמסלם: אבל אתם יודעים, אני אתן דוגמה.
דוד אמסלם: למשל באוניברסיטה כשאתה מגיע לשיעור, אף אחד לא רושם אותך ואתה שומע.
דוד אמסלם: למה בגיל 17, בכיתה י"ב?
דוד אמסלם: נשווה אותם לכללי המשמעת באוניברסיטה ונגיד להם, חבר'ה, תרצו – תבואו, לא תרצו - לא תבואו, יש בחינות רק בקצה, אתם כבר מבוגרים.
<רחלי הכהן: אני לא מבינה.
<הדרה רוזנבלום: יש גם סגנון כזה של בתי ספר.
דוד אמסלם: כמדיניות של משרד החינוך.
<טל רחמים: לפי דעתי זה פשוט כי מדיניות משרד החינוך נשארה באיזשהו מקום בתוך התפיסה יחסית ישנה של בני נוער.
דוד אמסלם: אבל גם כאן אתה מסכים אתי.
דוד אמסלם: אתה אומר בוא נעשה דיון גם על זה.
אלמוג בן משה: באופן כללי יש בהחלט מקום לדבר על שדרוג במערכת החינוך.
<רחלי הכהן: עוד משפט אחד להשלים את מה שאמרתי.
<רחלי הכהן: לגבי זה שבני נוער הם באמת אוכלוסייה משמעותית וראוי להתייחס אליהם ולתת להם מקום גם ביכולת להשפיע.
<רחלי הכהן: בהמשך למה שנאמר כאן קודם, מתן זכות הצבעה תמקם אותם על המפה ולא תאפשר לאנשי להתעלם מהפלח הנכבד הזה.
<תומר רוזנר: את גם בעד להוריד את גיל הכשירות המשפטית של בגיר מול קטין?
<רחלי הכהן: זה לא אותו הדבר.
<רחלי הכהן: תלוי מה.
<רחלי הכהן: אני יכולה להגיד לך שהסכמה מדעת וטיפולים רפואיים, היינו כן בעד להוריד את הגיל.
<תומר רוזנר: גיל הכשירות המשפטית.
<רחלי הכהן: תלוי.
דוד אמסלם: גיל הנישואין.
<רחלי הכהן: חד וחלק לא בעד.
<רחלי הכהן: זה דיון אחר אבל יש פה אספקטים אחרים.
אלמוג בן משה: חבר הכנסת ג'מאל זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: אני הגשתי הצעת חוק להורדת גיל ההצבעה לכנסת לגיל 17.
ג'מאל זחאלקה: זו ההצעה שלי, שיהיה בהתאם או כמו שברשויות המקומיות.
ג'מאל זחאלקה: העמדה שלי היא ברורה אבל הנושא מאוד מסובך.
ג'מאל זחאלקה: יש ספר שאני ממליץ עליו שנקרא נוער במזרח התיכון של האוניברסיטה המשודרת.
ג'מאל זחאלקה: ספר מעולה.
ג'מאל זחאלקה: מדבר שם על עניין הכשירות הפוליטית של בני הנוער, מתי בני נוער מגיעים לאיזושהי בשלות או למקום שהם יכולים לקבל או לאמץ לעצמם עמדות.
ג'מאל זחאלקה: לא מדובר שם בבחירות.
ג'מאל זחאלקה: מתי מתגבש עולמם הפוליטי.
ג'מאל זחאלקה: שם בקנאות הוא נגד ללכת לילדים ולהתחיל להרביץ להם פוליטיקה.
ג'מאל זחאלקה: הוא אומר שלפני גיל 15, חבל על הזמן, אל תעשו את זה.
ג'מאל זחאלקה: ההגדרה היא שבין גיל 16 לגיל עשרים ומשהו, זה התחום בו אדם מגבש את תפיסת עולמו הפוליטית ואומר שקשה אחר כך לשנות אותה.
ג'מאל זחאלקה: הוא גם מוסיף ואומר שבמזרח התיכון - החברה הישראלית היא מעורבת ולא בדיוק מזרח תיכון ולא בדיוק אירופה.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה להיכנס לזה – הטענה שלו היא שהכוח המניע של הפוליטיקה הוא מאבק דורות ולא מאבק מעמדי כמו במערב, כמו באירופה הקלאסית.
ג'מאל זחאלקה: אני מבחינתי, יש כאן הטיה מסוימת, לטעמי חיובית ואני אסביר ואומר בכמה מלים למה, לטובת הנעורים לעומת האנשים המבוגרים.
ג'מאל זחאלקה: כאשר אדם עם תפיסת עולם – ואני אדם עם תפיסת עולם, אני לא ניטרלי – אני אוהב חדשנות, אני אוהב שינוי.
ג'מאל זחאלקה: זה באופן כללי.
ג'מאל זחאלקה: לא במקרה אני הסתכלתי על המפה שהציגו לנו.
ג'מאל זחאלקה: אני זוכר את המאבקים שהיו בדרום אמריקה על עניין גיל ההצבעה.
ג'מאל זחאלקה: הדבר הראשון שנעשה בניקרגואה לאחר ניצחון המהפכה זה להוריד את גיל ההצבעה לגיל 16 ואז כל העולם דיבר על זה.
ג'מאל זחאלקה: גם שם הטמפרמנט הלטיני משחק תפקיד שבני נוער משחקים תפקיד.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש לזה חשיבות, יש לזה השלכות.
ג'מאל זחאלקה: בוויכוחים שנאמרו כאן אני נגד לקבוע גיל לכל דבר.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, 18 לאפשרות פוליטית, לסיום תיכון, לנישואין, לבחירות לכנסת.
ג'מאל זחאלקה: אי אפשר, הדברים קצת יותר מורכבים.
ג'מאל זחאלקה: אני הייתי בין אלה שתמכו בהעלאת גיל הנישואין כי אתה מקבל החלטה על נישואין בגיל 17, אדם ממשיך ללמוד ויש בעיה קשה אם אתה קוטע את לימודיו ואני יודע שבחברה שלנו ובחברות אחרות אתה לא יכול להמשיך ללמוד בתיכון.
ג'מאל זחאלקה: אבל אקט של הצבעה, זה לא יפריע ללימודים שלך.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, אין בזה מינוס.
ג'מאל זחאלקה: אם אתה בשל פוליטית, אתה יכול להצביע.
ג'מאל זחאלקה: השאלה הגדולה מאוד כאן היא כיצד ייערך - - -
דוד אמסלם: אתה בעצם בעד העלאת גיל הנישואין בגלל בית הספר?
ג'מאל זחאלקה: בגלל הכשירות.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לקטוע את הלימודים.
ג'מאל זחאלקה: אחת הסיבות.
ג'מאל זחאלקה: גם ההחלטה האישית היא לא כמו ההחלטה הפוליטית.
ג'מאל זחאלקה: אתה רוצה שבן אדם יהיה חופשי, שהבן אדם הזה לא יהיה נתון ללחצים, שההחלטה שלו תהיה נכונה, הוא יהיה כשיר, בשל גופנית ונפשית וחברתית לעשות את הדבר הזה.
ג'מאל זחאלקה: החיים המודרניים הם לא כמו מה שהיה לפני שלושים שנים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים, המינימום שלנו כחברה, שאדם יסיים בית ספר תיכון.
ג'מאל זחאלקה: אם אתה אומר לו לך תתחתן או תאפשר להתחתן לפני שהוא מסיים תיכון, החתונה היא שונה לגמרי.
ג'מאל זחאלקה: זה שינוי חיים.
ג'מאל זחאלקה: זאת לא הצבעה.
ג'מאל זחאלקה: זה לא השתתפות בבחירות.
ג'מאל זחאלקה: זה שונה לגמרי.
ג'מאל זחאלקה: ההשתתפות בבחירות למועצות המקומיות לא שינתה את מערך הלימודים בארץ אבל אנחנו יודעים שכנסת זה לפעמים הרבה יותר חם מרשויות מקומיות ומשרד החינוך צריך להחליט מה עושים עם זה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו העמדה וזו הבעיה הקשה ביותר, האם להוציא את זה מחוץ לכותלי בתי הספר או לבנות מערך שיאפשר את ההתמודדות, את הכניסה לעולם הפוליטי בתוך בתי הספר.
ג'מאל זחאלקה: השאלה כאן היא שאלה גדולה מאוד, האם אתה רוצה שאדם יסיים תיכון ויעשה את זה במסגרות אחרות ויהיה חשוף לעולם הפוליטי או שאתה עושה איזשהו קונטרול, איזושהי מערכת שתיתן לנוער ידע רב יותר, הדרכה, לא הדרכה מה להצביע אלא איך לבחור, כיצד לחשוב בנושאים האלה כי בני הנוער לא יודעים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב, תפיסת העולם שלי, חוץ מזה שאני בעד בני נוער וחדשנות ולכן אני רוצה לחזק, אני גם בעד מתינות.
ג'מאל זחאלקה: יש לי דעה פשוטה מאוד.
ג'מאל זחאלקה: ככל שאדם הוא בר ידיעה, יש לו ידיעה גדולה מאוד, זאת התפיסה האפלטונית הקלאסית, ידע זה טוב.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, אדם שטחי שלא יודע כלום, אתה תופס אותו קיצוני, מטורף.
ג'מאל זחאלקה: אדם שיש לו ידע רב, בדרך כלל – יש יוצאים מן הכלל – אני חושב שהוא בהחלט יהיה מתון יותר.
ג'מאל זחאלקה: לכן אני חושב שצריכה מערכת החינוך לאמץ לעצמה - - -
דוד אמסלם: חבר הכנסת זחאלקה, זה לא תומך את המציאות הרבה פעמים אבל לא משנה.
ג'מאל זחאלקה: יש סטראוטיפים.
דוד אמסלם: אני יכול להראות לך את זה בעובדות, אבל תתקדם.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להגיד שאני בעד זה שיהיה גיל 17, אני בעד זה שתהיה בתוך מערכת החינוך אפשרות להתמודדות, לפתיחות, לחשיפה לעולם הפוליטי וזה יביא רק טוב לבני הנוער והבחירות שלהם יהיו מושכלות יותר.
ג'מאל זחאלקה: גם תהליך ההתגבשות שלהם יהיה פתיחות למגוון דעות וזה חשוב.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה אדם שיחליט רק בגלל שאבא שלו כך, אלא לתת לו איזשהו צוהר לשמוע דעות אחרות.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה רק יביא טוב להחלטת נוער כאשר ההחלטה שלהם היא לא ללכת במסלול אחד אלא לראות מבחר של דעות ולבחור איזשהו נתיב מתוך אלטרנטיבות רבות ככל האפשר.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה יביא לבחירה טובה יותר.
דוד אמסלם: אנחנו מגיעים לסכומים.
אלמוג בן משה: לפני הכול אני רוצה להודות לכל מי שהשתתף בדיון.
אלמוג בן משה: זה היה דיון מאוד מאוד מעניין.
אלמוג בן משה: בהתחלה נאמר שהדיון יהיה שעתיים, היו הערות נוסח של למה שעתיים, זה נושא של כן ולא, איך יכול להיות שייקח כל כך הרבה זמן לדיון.
אלמוג בן משה: בבקשה, היה דיון באמת דיון עמוק ופורה.
אלמוג בן משה: אני חושבת שהמסקנה העיקרית של הדיון הזה היא שצריכה להיות לבני הנוער את הזכות להיות מעורבים, את הזכות להשפיע, את הזכות להיות נוכחים.
אלמוג בן משה: גם מי שבעצם לא מסכים עם הורדת גיל הבחירה, מסכים עם העובדה שבני הנוער צריכים להיות על המפה.
אלמוג בן משה: הורדת גיל הבחירה, זה בעצם איזשהו כלי לשים את בני הנוער על המפה, אם זו המפה הפוליטית ואם זאת המפה של החברה הכללית בישראל.
אלמוג בן משה: זה בעצם ממש כלי בשביל ליצור את המקום הזה.
אלמוג בן משה: בסופו של דבר כל מי שיושב כאן מסכים על הנושא הזה שמעורבות בני נוער וידע של בני נוער הוא באמת חשוב, באמת מרכזי ובסופו של דבר כולנו כאן פועלים בשביל לקדם את זה.
דוד אמסלם: ברשותכם, שניים-שלושה משפטים.
דוד אמסלם: קודם כל, אני רוצה להודות לכם על עצם דחיפת הדיון הזה.
דוד אמסלם: אני רואה בו חשיבות עליונה כי אחרת לא הייתי מקיים אותו, שבני נוער יעלו ויבואו לכנסת וגם ינהלו דיונים בכנסת ויהיו שותפים כי אני רואה את זה כערך חינוכי ראשון במעלה.
דוד אמסלם: כפי שאמרתי קודם, זה מהר מאוד, זה נשמע לכם עכשיו שההוא שם לא יודע על מה הוא מדבר, המבוגר הזה, אבל אתם מהר מאוד תגיעו לכיסאות האלה.
דוד אמסלם: לא תאמינו גם כמה מהר.
דוד אמסלם: תזכרו את המשפט שאני אומר.
דוד אמסלם: אלמוג, את בחורה מקסימה, יש לך יכולת לנהל דיון בצורה בלתי רגילה.
דוד אמסלם: טל ושיר, אני הופתעתי מרמת העומק של ההצגה ושל הטיעונים.
דוד אמסלם: באמת, שאפו, כל הכבוד, הפתעתם אותי.
דוד אמסלם: אתם עשיתם עבודה.
דוד אמסלם: גם טל וגם את שיר השתמשתם במחקרים, גם בנתונים, ישבתם והכנתם.
דוד אמסלם: באמת דבר דבור על אופניו.
דוד אמסלם: הכנתם טיעונים כבדי משקל ולכן אני חושב ששניכם צודקים.
דוד אמסלם: אתה בסוף בא מזווית הבטן שלך.
דוד אמסלם: בסופו של דבר נקודת הארכימדס הכי חשובה כאן היא האם בן הנוער בגיל 17 יש לו באמת את כל הידע ויש לו גם את כושר השיפוט כדי להכריע ברמת המדינה.
דוד אמסלם: אם כן, אז אין בעיה למה לא.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה לגבי כל אזרח ולא רק לגבי גיל 17.
דוד אמסלם: אם היינו חושבים שהנקודה הזאת היא גם בגיל עשר, אז בוודאי גם שם.
דוד אמסלם: לכן כאן אני מרגיש בבטן, עכשיו אני נותן את העמדה הפרטית שלי והיא לא מסתמכת על כלום, בסופו של דבר היא מסתמכת יותר על האינטואיציות שלי.
דוד אמסלם: לכנסת מגיעים אנשים עם העולם שלהם מבחוץ והם מביאים את עולם הערכים שלהם לכאן.
דוד אמסלם: לי יש את הילדים שלי, את האחיינים, ואני מתגבש עם עצמי.
דוד אמסלם: אני מרגיש שהאיזון היום הוא נכון.
דוד אמסלם: אני מרגיש שלכנסת גיל 18, זה נכון להצביע בגיל 18 ובגיל 17 למוניציפאלי.
דוד אמסלם: אני חושב שהדיפרנציאציה הזאת היא חשובה ולא סתם עשו אותה בגלל שאני באמת חושב שברמת המדינה השיקולים הם הרבה יותר רחבים מאשר בקטע המוניציפאלי.
דוד אמסלם: הבן שלי אוהב את ראש העיר או לא, הביא לו זמרים, הביאו לו קצת נחמדות, יש לו מסעדות, פאבים לבלות.
דוד אמסלם: זה לא שאני מזלזל בזה אבל לשם הוא לוקח את השיקולים שלו בבחירת ראש העיר.
דוד אמסלם: אני חושב שבחירת חברי כנסת וכמובן ממשלה, השיקולים הם הרבה יותר רחבים ולכן אני חושב שהדיפרנציאציה הזאת היא נכונה והיא מאוזנת מאוד.
דוד אמסלם: לכן אני בעמדה להשאיר את גיל 18 כפי שזה היום.
דוד אמסלם: שוב, אני מודה לכם.
דוד אמסלם: אני מודה לחבר הכנסת ג'מאל זחאלקה גם על דברי הטעם שאמר לנו כאן וגם על כך שהוא נשאר בישיבה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני יכול להגיד לכם משהו באמת וקחו אותו כנתון.
דוד אמסלם: בישיבה הזאת השתתפו יותר חברי כנסת מאשר בחלק גדול מהישיבות המקצועיות שאני מנהל.
דוד אמסלם: כל חברי הכנסת שבאו לכאן, הם הרגישו צורך לבוא.
דוד אמסלם: דרך אגב, כשהם לא כאן, הם לא הולכים לשתות קפה אלא הולכים לישיבת ועדה אחרת.
דוד אמסלם: בדרך כלל כשחברי כנסת לא יושבים כאן, הם הולכים לוועדות אחרות.
דוד אמסלם: חבר הכנסת זחאלקה איחר כי הוא היה בוועדה אחרת ואלה שהיו כאן, עכשיו הם הלכו לוועדות אחרות.
דוד אמסלם: באמת היה לי עונג רב בכל הדיון הזה.
דוד אמסלם: על סדר היום הנפקת תעודות ביומטריות בקונסוליות בחוץ לארץ לאזרחים ישראלים.
דוד אמסלם: הייתי מבקש מרשות האוכלוסין סקירה קצרה על מה קורה בארץ ואיך ההתארגנות לנושא הביומטרי.
דוד אמסלם: אחר כך נעבור למשרד החוץ ונשאל מה קורה בחוץ לארץ.
<ברוך דדון: אדוני, אנחנו התחלנו את תחילת הניפוק הביומטרי, את תקופת המבחן, ב-30 ביוני 2013.
<ברוך דדון: למעשה בגדול סיימנו את תקופת המבחן.
<ברוך דדון: הגשנו את כל הדוחות שהתבקשנו על פי החוק ועל פי מה שנקבע בוועדה המשותפת וכרגע יש מתווה.
<ברוך דדון: השר החליט על מתווה חדש לאחר שהוא קיים התייעצויות וקיים דיונים עם כל האנשים הנוגעים בדבר.
<ברוך דדון: המתווה של השר אומר שיש מאגר עם תמונות פנים חובה ולכל אזרח יש את האפשרות לשמור את טביעות האצבע שלו במאגר או לא.
<ברוך דדון: מי שיסכים שטביעות האצבע שלו יישמרו בנוסף לתמונה, יקבל תיעוד לעשר שנים, ומי שלא יסכים לכך, יקבל תיעוד לחמש שנים בלבד.
<ברוך דדון: הסיבה היא פשוטה והיא משום שאנשי המאגר אמרו שהם לא יכולים לזהות אדם מעבר לחמש שנים.
<ברוך דדון: עד חמש שנים יש להם את היכולת לזהות בן אדם רק לפי תמונה.
דוד אמסלם: זה במאגר.
<ברוך דדון: במאגר.
דוד אמסלם: בתעודה יש גם את זה וגם את זה.
<ברוך דדון: בתעודה נמשיך ליטול מאנשים טביעות אצבע ותמונה.
דוד אמסלם: אני אגיד לך למה זה חכם.
דוד אמסלם: הרי יש חשש לכאורה שייפרץ המאגר ואז אם המאגר נפרץ, לכאורה, בעצם הבן אדם מאבד את זהותו.
דוד אמסלם: נניח מישהו הלך ועכשיו מוציא תעודה על בסיס המאגר והוא מגיע עכשיו לבנק.
דוד אמסלם: הבנק, זה הוא.
דוד אמסלם: אין משהו אחר.
דוד אמסלם: מחר יבוא הבן אדם האמיתי, יגידו לו מצטערים, אין דבר כזה, זה אתה היית בבנק.
דוד אמסלם: היום כשבן אדם טוען לזיוף תעודת זהות, המערכות מבינות שבקלות מזייפים תעודת זהות ויש אופציה כזאת.
דוד אמסלם: נניח שהמאגר נפרץ, בסופו של דבר אי אפשר להנפיק על בסיסו תעודה כי חייבים לתת טביעת אצבע על התעודה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שכאן ההחלטה הזאת היא דרמטית לגבי זיוף התעודה בכלל.
דוד אמסלם: אי אפשר לזייף אותה.
דוד אמסלם: אתה מסכים אתי?
דוד אמסלם: ההחלטה היא יותר טובה מאשר במאגר גם טביעת האצבע.
<ברוך דדון: זה שיש טביעת אצבע בתוך הדרכון ובתוך תעודת הזהות, מה שהפך את המסמך הזה, מעבר לזה שביטלנו את כל האפשרות לזיוף של המסמכים, אי אפשר לייצר מסמכים כאלה.
<ברוך דדון: שנית, שיטת ההנפקה שאנחנו מנפיקים בשני מרכזי ניפוק, צמצמנו עד כמעט בלתי אפשרי שמישהו תהיה לו היכולת והטכנולוגיה להדפיס את התיעוד הזה.
<ברוך דדון: הדבר השלישי, החיבור כפי שאמרת כרגע אדוני.
<ברוך דדון: החיבור החד ערכי בין מחזיק התעודה לבין התעודה עצמה, בלי קשר למאגר.
<ברוך דדון: המאגר, ברגע שנופקה תעודה, במאגר אין שום משמעות לגבי אורך החיים והחיות של התעודה ושל הדרכון.
<ברוך דדון: ברגע שהמאגר אישר לי, קיבל מארז והוא אישר את האנשים והוא אומר לי שאלה מאושרים לניפוק, מאותו רגע המאגר בכלל לא בתמונה.
<ברוך דדון: הוא בתמונה רק בפעם הבאה או אם מישהו ינסה דרך הלשכה להזדהות כאחר אבל זה עוצר אותו.
<ברוך דדון: לצורך הניהול, התפעול, הבדיקה וכל מה שקשור למסמכים האלה שנופקו, אין קשר למאגר.
<ברוך דדון: המאגר אישר לי או לא אישר לי.
<ברוך דדון: זאת הפעולה.
דוד אמסלם: אתה אומר שמהרגע שהתעודה יצאה לאוויר, היא לא מחוברת למאגר.
<ברוך דדון: לא.
<ברוך דדון: אין שום חיבור.
דוד אמסלם: גם היום הוצאת תעודת זהות, הוצאת אותה.
<ברוך דדון: אין חיבור למאגר.
דוד אמסלם: למה אתה מקים את המאגר?
דוד אמסלם: לטעמי יש שתי אופציות.
דוד אמסלם: אופציה אחת, הראשונית, נניח שעכשיו בא בן אדם, נגיד אני עכשיו מזייף תעודת זהות שלך, התחלנו את ההנפקה, אני בא למשרד הפנים ואומר להם שלום, מה שלומכם, איך אתם מרגישים, אני ברוך.
דוד אמסלם: נעים מאוד.
דוד אמסלם: אני מביא להם תעודת זהות של ברוך עם התמונה שלי.
דוד אמסלם: זייפתי אותה כאן בעשרים שקלים.
דוד אמסלם: אני אומר להם, נא להוציא לי עכשיו זהות של ברוך עם מתווה הפנים שלי, עם הפנים שלי ועם התעודה.
דוד אמסלם: ברוך למחרת מגיע ואומר שלום, קוראים לי ברוך, אני רוצה תעודה.
דוד אמסלם: אומרים לו, מה זאת אומרת, אתמול היית כאן.
דוד אמסלם: הוא אומר, זה לא אני.
דוד אמסלם: אומרים לו, מה זאת אומרת זה לא אתה?
דוד אמסלם: אז אתה הולך למאגר ומתחיל לבדוק, נכנס לעסק ואומר שברוך שהיה אתמול, איזה תמונה הוא נתן לכם?
דוד אמסלם: באמת זה לא הוא.
<קריאה: שלוש שנים אנחנו מנסים להסביר את זה.
<ברוך דדון: כל מה שאמרת אדוני, זה נכון.
<ברוך דדון: כך זה מתנהל.
דוד אמסלם: בפעם הראשונה אני תופס את הבן אדם שמנסה לבוא בזהות אחרת.
דוד אמסלם: כמובן שהוא יכול להסתובב עם הזהות שלך עד שאתה מגיע.
<ברוך דדון: או עד שהוא רוצה לחזור לזהות הקודמת שלו.
דוד אמסלם: בהנחתה עבודה.
דוד אמסלם: עזוב את זה בצד.
<ברוך דדון: אלה שתי אפשרויות.
דוד אמסלם: שים את זה לרגע בצד.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הוא רוצה את הזהות שלך, כנראה שהוא מפיק מזה איזושהי תועלת.
<ברוך דדון: זמנית.
דוד אמסלם: הכול זמני.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל החיים שלנו הם זמניים.
דוד אמסלם: גם התעודה היא זמנית.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שזאת אופציה אחת.
דוד אמסלם: מתי אתה עולה על זה?
דוד אמסלם: כשאתה בא ואומר, רבותיי, זה אני.
דוד אמסלם: זה יכול לקחת שנה, שנתיים, שלוש, עד שמגיע תורך לבוא ולהחליף את התעודה.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אנחנו מחליפים את התעודות כשזמנן פג אחרי עשר שנים.