GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: נגיד שיבוא המט"ש ויגיד: אתה מקריית אתא תשלם לי כך וכך, כפי שהם עושים לגבי המים- - -
<שלמה דולברג: או שיטת הטכנולוגיה.
דוד אמסלם: הטכנולוגיה היא לא פונקציה של זה.
דוד אמסלם: ברגע שהטכנולוגיה משתנה לטובה אז הכול יורד, ואם היא משתנה לטובה רק באיכות והמחיר נשאר כפי שהיה אז באיכות.
דוד אמסלם: אל תכניס לי עוד מרכיבים.
דוד אמסלם: תישאר כאן.
<אהוד אדירי: שלמה דולברג, אתה נכנס לפינה.
דוד אמסלם: אם אתה אומר שהמט"ש הראשי יחליט שעיר מסוימת תשלם לטיפול בקו"ב כך וכך – היות והתעריף קבוע איך זה יכול להשתלם לו כלכלית?
דוד אמסלם: אם זה משתלם לו אז זה משתלם לכולם, אז משהו לא בסדר במט"ש.
<שלמה דולברג: אתה הצגת את הדוגמה.
<שלמה דולברג: בגן הבוטני היה לך משתלם לעשות מט"ש מקומי במקום להזרים למט"ש ירושלים.
<שלמה דולברג: זה הדוגמה.
דוד אמסלם: לא, להיפך, המט"ש שם היה קטן והקמנו אותו עוד לפני שהיו המט"שים.
דוד אמסלם: חשבנו שאנחנו פורצי דרך.
דוד אמסלם: הגן הבוטני עוסק גם במחקר.
דוד אמסלם: אנחנו השווצנו שאנחנו גם מספקים את המים של עצמנו, תראו מה אנחנו עושים.
דוד אמסלם: עבר בתוך הגן קו ביוב גדול, שאבנו ממנו, עשינו מט"ש קטן.
דוד אמסלם: אחרי 4 חודשים הושבת המט"ש.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה אקח אותך מחר ואראה לך אותו.
דוד אמסלם: אז השקענו בגימיק, שחשבנו שהוא טוב, יצא לנו יקר מאוד, הצטערנו שעשינו את זה, התחברנו ישר למט"ש הראשי ו"שלום על ישראל".
<שלמה דולברג: בעוד 5 שנים יכול להיות שקריית אתא במתקן זול תוכל לטפל במים.
<שלמה דולברג: אגב, יש רשויות מקומיות שלא מזרימות לביוב בכלל, הן משקות את הגינות עם המים האלה.
דוד אמסלם: בדרך כלל אני לא מנהל את הדיון כך.
דוד אמסלם: בגלל כבודך ערכתי את הדיון.
דוד אמסלם: חשבתי שאחרי שתי שאלות תבין, אבל כנראה שאנחנו ממשיכים בוויכוח.
דוד אמסלם: לשיטתך כל אחד שיבנה לעצמו ברחוב שלו מאפייה ולכל אחד נעשה גם תחנת מוניות, אין דברים משותפים, אולי זה יהיה זול.
זוהיר בהלול: אני מתחבר בהחלט אליך, שלמה דולברג, והפעם באופן נדיר אני לא מסכים עם דודי אמסלם.
דוד אמסלם: אחלה, מותר.
זוהיר בהלול: כי לא דיברנו על כמה דברים, כאשר המהותי ביניהם הוא תעריפי המים.
זוהיר בהלול: הרי זה תהליך בלתי נמנע של הפרטה.
זוהיר בהלול: בעלי ההון ישתלטו על העניין וירצו להרוויח, ייקחו כספים מן הרשויות המקומיות, הרשויות הללו יצטרכו להעלות את תעריפי הביוב, בדיוק כפי שקרה עם תאגידי המים.
זוהיר בהלול: אמרו שהרפורמה של תאגידי המים, רחמנה ליצלן, תוריד את המחירים.
זוהיר בהלול: בפועל מחירי המים מאז שהרפורמה המדהימה הזאת עלתה אל חלל אוויר העולם עלו ב-32%.
זוהיר בהלול: אולי אתה יודע יותר ממני.
<אהוד אדירי: הם ירדו חזרה.
דוד אמסלם: אתה מחבר שני דברים לא קשורים.
זוהיר בהלול: בסדר, לא קשורים, אבל אלה הגיגים.
זוהיר בהלול: אני שומע את כל מה שקורה פה.
<קריאה: אבל למה אתה אומר "הפרטה"?
זוהיר בהלול: זה תהליך שמוביל להפרטה.
דוד אמסלם: בסוגיית המים אנחנו עוסקים.
דוד אמסלם: נביא את זה לוועדה לדעתי לקראת סוף החודש.
דוד אמסלם: אנחנו עוסקים בה כמעט חצי שנה על בסיס כמעט שבועי.
דוד אמסלם: זה אירוע גדול, שים אותו בצד.
דוד אמסלם: כשנדבר על זה בוועדה אסביר לך.
זוהיר בהלול: רק משפט אחרון.
זוהיר בהלול: מכיוון שאני מתחבר לדבריו של שלמה דולברג, אני חושב שאופציית היציאה היא קריטית.
זוהיר בהלול: דודי אמסלם, אתה כאילו מבטל – המוח האנושי יכול להבליח איזה פתרון טכנולוגי בעוד שנתיים-שלוש והוא ירצה ללכת לכיוון החדש.
דוד אמסלם: אסביר לך מה מפריע בעניין.
<אהוד אדירי: רק אבהיר משהו כדי שתבין את הסיטואציה.
<אהוד אדירי: זה דווקא הפוך.
<אהוד אדירי: תחשוב שיש 4 רשויות מקומיות ביחד, הן עכשיו בתוך הדבר האזורי הזה, והן הקימו ביחד מט"ש.
<אהוד אדירי: הן השקיעו ביחד את הכסף.
<אהוד אדירי: המט"ש הזה בנוי על כך שהן כולן מזרימות את הביוב והתעריף נקבע וכך הוא ממומן.
<אהוד אדירי: הן קיבלו החלטה ביחד.
<אהוד אדירי: עכשיו בא אחד ואומר שהוא רוצה לצאת.
<אהוד אדירי: מה זה "רוצה לצאת"?
<אהוד אדירי: אחרים מימנו, הם בנו על הביוב שלו.
<אהוד אדירי: אם הוא רוצה לצאת, אם הוא חושב עכשיו שהפתרון הכי טוב הוא לעשות איזה מט"ש קטן – בסדר גמור, והוא יעשה את זה ביחד עם האחרים כי כולם השקיעו ביחד.
זוהיר בהלול: הוא בן ערובה.
<אהוד אדירי: הוא לא בן ערובה.
<אהוד אדירי: הוא עשה איתם ביחד פרויקט.
דוד אמסלם: התשובה שלך לא מספיק טובה.
דוד אמסלם: דרך אגב, לפני כן, תעריף המט"שים הוא תעריף קבוע ארצי או תעריף קבוע מט"שי לכל המשתמשים?
<אהוד אדירי: לפי סוג מט"ש.
<שירה ברגמן: יש מטריצה שמדברת על סוג טיפול ועל גודל המט"ש.
דוד אמסלם: ככל שהגודל עולה המחיר יורד?
<אהוד אדירי: ככל שרמת הטיפול עולה המחיר עולה.
דוד אמסלם: ואז אתם מאשרים את התעריף?
<שירה ברגמן: נציבות המים מאשרת.
דוד אמסלם: הסיפור פשוט מאוד ומפה האירוע.
דוד אמסלם: יש תשתיות-על ויש תשתית מקומית.
דוד אמסלם: איך בנויה המדינה?
דוד אמסלם: היא בנויה מהבית שלנו, ואחרי זה מהשכונה, ואחרי זה מכלל העיר, ואחרי זה מכל המדינה.
דוד אמסלם: יש תשתיות בבית שאני מטפל בהן ויש תשתיות בשכונה ובעיר, אין בעיה.
דוד אמסלם: כאשר יש תשתית-על, היא תשתית שנותנת שירות לכל האזור, תשתית מחוזית.
דוד אמסלם: לרוב תשתיות-העל הן תשתיות כבדות מאוד, הן תשתיות שיקר מאוד להקים אותן.
דוד אמסלם: ברגע שהחלטנו להקים את התשתית, למה?
דוד אמסלם: בגלל שצריך, אחרת מה תעשה בביוב שלך?
דוד אמסלם: דרך אגב, אני סבור שצריך גם לחייב אנשים.
דוד אמסלם: אין דבר כזה וולונטרי גם בכניסה.
דוד אמסלם: תאר לעצמך שאני לא רוצה לקבל את זה, אז מה תעשה עם הביוב?
דוד אמסלם: תיקח אותו במשאיות?
דוד אמסלם: התשתית הזאת החלטנו שבונים אותה.
דוד אמסלם: היא עולה כמה מיליארדי שקלים.
דוד אמסלם: אני אומר לך שמט"ש גדול עולה סכומי עתק.
<אהוד אדירי: ועל-פי החוק הם כן חייבים לקבל כל אחד.
דוד אמסלם: ברעיון: נכנסנו, עשינו תחשיב כלכלי מה כל אחד משלם, אתה בגודל הזה משלם כך וכך, הוא משלם כך וכך.
דוד אמסלם: על הבסיס הזה הייתה השקעה וגם התחלנו בטיפול, גם עשו חשבון בטיפול, כל אחד משלם את החלק שלו בטיפול.
דוד אמסלם: אתה מחר לא יכול לצאת מה"דיל".
דוד אמסלם: הרי יש לנו מט"ש.
דוד אמסלם: אם יש משהו שאנחנו צריכים לשפר בטכנולוגיה- - -
זוהיר בהלול: זה נוגד חירות צרכנית מינימלית.
דוד אמסלם: לא הכול חירות.
דוד אמסלם: ממה נפשך, או שאנחנו אומרים לכל צרכן שיטפל בביוב שלו לבד ושיעזוב אותנו.
דוד אמסלם: תאר לך שכל עיר הייתה מחליטה לבנות לה כביש של עצמה או גשר חיצוני לעצמה שמחבר אותה בלי קשר לערים האחרות.
דוד אמסלם: זה אירוע של מדינה, כך אני טוען.
דוד אמסלם: בגדול, ציפיתי שהמדינה תשתלט על האירוע, תגיד להם: חבר'ה, זה בכלל לא אתם, זה אני, צאו החוצה, אני מתכננת את המט"שים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: כפי שאמרתי קודם: אתה תשלם כך, אתה תשלם כך, אתה כך, כפי שהיא לא שאלה אותך לגבי "מקורות", לגבי "המוביל הארצי", אף אחד לא שאל אותך.
דוד אמסלם: כאן העסק בא מלמטה, המדינה לא התערבה בהתחלה.
דוד אמסלם: הרשויות המקומיות אהבו את זה, הן הקימו את המט"שים.
דוד אמסלם: דרך אגב, המט"שים האלה מספקים להם גם עבודות וכל מיני דברים, אתה יודע, זה כוח, ראשי עיריות לא רוצים להשתחרר מהר מכוח.
דוד אמסלם: יש להם כבר את העסק הזה אז הם רוצים את זה, זה מתאים להם.
דוד אמסלם: תגיד לעיריית ירושלים שישתחררו מ"הגיחון", יגידו לך: מה פתאום.
דוד אמסלם: זה עוד דבר שמעניין את העיר.
דוד אמסלם: בגדול, הסיפור הזה התחיל מלמטה ואז המדינה כבר נתנה להם.
דוד אמסלם: דרך אגב, אספר לך סיפור אמיתי.
דוד אמסלם: אודי אדירי יודע, אנחנו עכשיו מנהלים דיון על נושא המים.
דוד אמסלם: התחברו שם כמה מט"שים קטנים ש"מקורות" מתפעלת.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לקחת את זה מ"מקורות" ולהעביר את זה לאגודות המים.
דוד אמסלם: אתה יודע מה קורה לנו עם "מקורות"?
דוד אמסלם: אף אחד לא רוצה לשחרר את זה.
דוד אמסלם: בעלי המט"שים לא רוצים בכלל לשחרר את המט"ש.
דוד אמסלם: אז הוא יגיד לך: הלאמת אותי, השקעתי.
דוד אמסלם: אלה הטענות של אגודות המים.
דוד אמסלם: הרי זה קורה לנו במים.
דוד אמסלם: אז אנחנו משתדלים להשאיר אותם כך.
דוד אמסלם: אתה צודק, אתה יודע מה, השקעת, אתה כבר עובד פה, יש לך את הצוות שלך, אתה רוצה להיות יעיל – נשאיר אותך, לא נתערב.
דוד אמסלם: אם הבאת טכנולוגיה חדשה, למה זה מתאים רק לקריית אתא?
דוד אמסלם: זה מתאים לכל המט"ש.
דוד אמסלם: אם המט"ש הביא טכנולוגיה חדשה שעוזרת לשפר אותו אז מה זה קשור לעיר מסוימת?
דוד אמסלם: אז כולם ייהנו מזה.
דוד אמסלם: ואם מט"ש אחר הביא טכנולוגיה חדשה אז עכשיו אתה מתנתק פה ועובר לשם?
דוד אמסלם: ומחר הוא יהיה ישן ואני חדש אז תתנתק שם ותעבור לפה?
דוד אמסלם: זה לא כבלים.
זוהיר בהלול: אתה יודע כמה טכנולוגיות בעולם עומדות בציפייה דרוכה כדי לצאת אל הפועל?
זוהיר בהלול: אבל בעלי ההון מעכבים את ההחלטה להכניס טכנולוגיה חדשה.
<כרמל סלע: אני רוצה להתקדם אתך ביחד.
<כרמל סלע: קודם כול, אני חושב שאתה צודק.
<כרמל סלע: לא סתם צודק אלא צודק מאוד בסיפור הזה של להיכנס מתוך בחירה.
<כרמל סלע: מי שרוצה להיכנס ייכנס ומי שלא רוצה לא ייכנס.
<כרמל סלע: הבעיה של שלמה דולברג והבעיה של השלטון המקומי היא: אם רוצים לצאת איך יוצאים.
<כרמל סלע: זה הוויכוח שלו.
דוד אמסלם: למה הוא ירצה לצאת?
<שלמה דולברג: כדי שהרגולציה לא תחנוק אותי.
<שלמה דולברג: היא תמיד תדע שיש לי אפשרות לצאת.
דוד אמסלם: הכבוד הרג אתכם, שלמה דולברג.
<שלמה דולברג: זה לא כבוד.
<שלמה דולברג: היא חונקת כספית.
דוד אמסלם: תן לי דוגמה.
<שלמה דולברג: היא לא מכירה בהוצאות ספציפיות.
דוד אמסלם: רק לך או לכולם?
<שלמה דולברג: לכל תאגיד.
<אהוד אדירי: אז תצא החוצה.
<אהוד אדירי: ומה יקרה?
דוד אמסלם: אתה אומר לי שאנחנו שותפים.
דוד אמסלם: נניח שהוא "דופק" אותנו, "דופק" את כולנו.
דוד אמסלם: אז אתה אומר: "אני אלך".
דוד אמסלם: מה זה "אתה תלך"?
דוד אמסלם: תשאיר אותנו לבד?
<שלמה דולברג: כשהוא יידע שאני יכול לצאת הוא יתנהל כלפיי אחרת.
<כרמל סלע: מכיוון שגם אני עמוק בתוך הבוץ הזה, בתוך הביוב, "חבל על הזמן", תבעו אותי לא פעם ולא פעמיים, גם איכות הסביבה, על כל הזרמה לאיזה נחל, פה פיצוץ ושם פיצוץ.
<כרמל סלע: יש פה אחריות פלילית גדולה שלנו, אתם יודעים את זה.
<כרמל סלע: ובכל זאת ההתנהלות היא כזאת: אתה רוצה – תיכנס, אתה לא רוצה – אל תיכנס.
<כרמל סלע: הפחד שלך, ואני מבין אותו, כי אתה אומר שביחסים שבים השלטון המקומי ובין המדינה, לחתום הסכם כזה רב-שנתי מפחיד אותך.
<כרמל סלע: אני חושב שאם אתם תיפגשו עם אודי אדירי ותסכמו את הפרטים הקטנים זה בסדר גמור.
<כרמל סלע: המרווח ביניכם לא גדול.
דוד אמסלם: קבענו את הדיון לשעה 15:30 והתחלנו ב-16:15 בגלל ההצבעות במליאה.
דוד אמסלם: לא אגיד שבזבזתי את הזמן, אבל אני חושב שזה היה צריך "להיסגר" בטווח שלכם.
דוד אמסלם: הבאנו לכאן אנשים ובזבזנו לכאורה את הזמן האיכותי יותר.
דוד אמסלם: אתם הייתם צריכים לדבר ביניכם.
דוד אמסלם: אני מרגיש פה יותר בעיה של רגשות וחששות, יותר אגו, ואני לא מזלזל באגו, אבל סוף שבוע קצר היה "סוגר" לכם את הכול ביחד.
<קריאה: "תסגרו" את זה ביניכם.
<קריאה: מה העניין?
דוד אמסלם: עכשיו מה אתה מציע?
דוד אמסלם: אודי אדירי, אני מרגיש, היות והדיבור היה צריך להיות ביניכם על איזה אספרסו קצר, ואחרי זה עוד אספרסו קצר- - -
<אהוד אדירי: היו דיבורים.
דוד אמסלם: כנראה לא מספיק.
דוד אמסלם: בגלל שהיינו פה במרוץ של זמן של חוק ההסדרים – אני אומר לך שעניין המט"שים הכרחי, החשיבה האזורית הכרחית.
דוד אמסלם: אין המצאה אחרת, אין בלתה.
דוד אמסלם: להיפך, אמרתי לך במשך כל השנים שאני לא מצליח להבין איך עד היום לא עשיתם את זה, איך הגענו עד הלום.
<אהוד אדירי: אני חושב שאתה צודק.
<כרמל סלע: לא היה צורך.
דוד אמסלם: תמיד יש צורך.
<כרמל סלע: איך אמרת קודם, זה לא היה צורך של המדינה.
דוד אמסלם: נכון, בגלל שזה לא עניין אותה מספיק.
דוד אמסלם: היום זה מעניין אותה.
<קריאה: בגלל הדיור הלאומי.
דוד אמסלם: ככל שהבעיה הולכת ומתפתחת – יש נטייה להרבה אנשים, גם בפוליטיקה וגם בציבור וגם לך לומר: מה שלא מחויב היום בואו נדחה.
דוד אמסלם: אספר לך סיפור.
דוד אמסלם: כאשר היו לי ילדים קטנים הם היו מפזרים צעצועים בסלון.
דוד אמסלם: אני ואשתי זיכרונה לברכה היינו באים, משכיבים אותם לישון ומסדרים.
דוד אמסלם: יום אחד צץ לי רעיון ואמרתי לאשתי: נראה לי שהם חושבים שעצם פעולת השינה מסדרת את הצעצועים כי בחיים הם לא ראו, הם הולכים לישון ואז קמים בבוקר והצעצועים מסודרים.
דוד אמסלם: עובר להם בראש שאם הם רוצים לסדר את הצעצועים הם צריכים ללכת לישון...
דוד אמסלם: לפעמים לאנשים יש תחושה שאם הם לא נכנסים לטפל בבעיה מסוימת היא נעלמת, כאילו בשל העובדה שהם לא נכנסים אז הכול יהיה בסדר.
דוד אמסלם: אבל זה לא נכון.
דוד אמסלם: להיפך, אני טוען שבעיות שאתה לא פותר אותן לרוב מקבלות נפחים.
דוד אמסלם: לדעתי היום הם מבינים, זה הגיע לנפח שהם לא יכולים להתעלם ממנו.
דוד אמסלם: המט"שים הוותיקים התחילו להיות ותיקים, מישהו צריך לממן את השדרוג שלהם.
דוד אמסלם: עכשיו צריך גם להגדיל אותם.
דוד אמסלם: הבעיה מתחילה לבעור.
דוד אמסלם: התקנות השתנו וצריך כבר לשנות את הטכנולוגיה ויש גם מצוקת קרקע.
דוד אמסלם: זה מגיע מכל הזוויות.
דוד אמסלם: לכן המדינה נכנסת לאירוע.
דוד אמסלם: איך אתה רוצה להתקדם בדיון?
: אדוני היושב-ראש, יש לי אולי הצעה.
: אני יודע את לוח הזמנים הלא קל שיש לך בתקופה האחרונה, והיינו בבוקר בדיון פנימי ואנחנו יודעים.
: יכול להיות שמה שצריך לעשות כרגע זה להתחיל את הדיון בסעיפים.
: הרי החששות והבעיות יבואו לידי ביטוי הרבה פחות בנייר ויותר במהות, ויש לזה השלכות על הצעת החוק.
: יכול להיות שצריך לשלוח חלק מהם לסוף שבוע כדי לנסות להסתדר, אבל כן להתקדם עם הפרטים כדי שאם הדברים הגדולים יסתדרו בסופו של דבר, החששות ירדו וההסכמות יבואו, אז אתה גם חוסך את הזמן וגם מתקדם תוך כדי תנועה.
: אתה יודע מה עוד מחכה לך.
<כרמל סלע: איך יש רשויות מקומיות שמסתדרות?
<כרמל סלע: יש הרבה רשויות מקומיות שלא מסתדרות.
דוד אמסלם: אני מציע כדלקמן.
דוד אמסלם: אנחנו נפסיק כעת את הדיון בגלל שאני לא רואה בו טעם כרגע.
דוד אמסלם: אנחנו נמצאים בלוחות זמנים צפופים למדי.
דוד אמסלם: אני מבקש שתיפגשו עכשיו עם אודי אדירי, אתם כבר פה, תעברו על כל הצעת החוק.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני צריך לצאת עכשיו אבל אוכל להיות אתכם בלילה, אשלח לכם סנדוויצ'ים משעה 10.
זוהיר בהלול: תשלח להם בשעה 8 בערב.
זוהיר בהלול: אם יהיו רעבים הם לא יוכלו לחשוב היטב.
דוד אמסלם: אם אתם רוצים אפילו אזמין לכם פלאפל.
דוד אמסלם: אני מציע שתשבו כאן ותעברו על כל הצעת החוק.
דוד אמסלם: אם אין בעיה – מצוין, אני מבטיח לכם שנתקדם בדיונים על הצעת החוק במהירות ונפתור את העניין.
דוד אמסלם: אם יש בעיה – תמפו לנו רק את הנקודות הבעייתיות ואז לא אצטרך להתעסק עם כל 30 העמודים, אתעסק רק עם הבעיות.
דוד אמסלם: גם תחסכו לנו את הזמן.
דוד אמסלם: אנחנו מתמקדים רק בבעיות ולא בהפרעות.
: אבל תצטרך להתעסק עם 30 העמודים.
דוד אמסלם: אין בעיה, זה יהיה דיון זריז.
דוד אמסלם: יש דברים שקוראים מהר ויש כאלה שמתעכבים עליהם.
: אולי יש עוד משרדי ממשלה שיעלו בעיות אחרות, לא רק השלטון המקומי.
דוד אמסלם: יש פה הצעת חוק של הממשלה.
דוד אמסלם: זו הממשלה.
: אנחנו מכירים מה קורה בשבועיים האחרונים.
: זה ממשלה, וזה שלידו גם ממשלה.
: זה שתי ממשלות שונות.
<אהוד אדירי: יש פה תיאום יפה של משרדי הממשלה.
דוד אמסלם: קבענו המשך דיון מחר בשעה 12:00.
דוד אמסלם: אני מבקש מכם עד מחר בשעה 12:00 להביא לי את מה שביקשתי.
דוד אמסלם: אם אתם מסכימים על הכול זה יהיה פשוט מאוד, ואם לא אז תביאו לי רק את הנקודות שבמחלוקת, ואני מבקש שהן לא יהיו רבות.
דוד אמסלם: בסדר, מקובל?
דוד אמסלם: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא בקשה לדיון מחדש שלי וגם של איתן ברושי בנושא של תיקון - - -
אוסאמה סעדי: לא הבנו על מה שלך, של ברושי – כן ושלך לא.
דוד אמסלם: אני תמיד אומר: תמיד אני מגיש.
דוד אמסלם: הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 116), התשע"ז-2017 (מ/1074).
<תומר רוזנר: אני רק אדגיש שההצעה במקור היתה 109, המספר המעודכן הוא 116.
דוד אמסלם: אז אנחנו נעביר את זכות הדיבור לאיתן ברושי.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אני הגשתי את הרביזיה, בעקבות ההחלטה שדחתה את ההסתייגויות, ומתוך דאגה למגזר ולמרחב הכפרי.
איתן ברושי: לאחר שבימים האחרונים התקיימו שיחות ומגעים, הגעתי למסקנה שהרביזיה הזאת לא יכולה להתקיים, ואני מסיר אותה.
דוד אמסלם: תודה רבה, גם אני מסיר את הרביזיה שלי.
דוד אמסלם: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
<תומר רוזנר: כבר הצגנו את הצעת החוק בישיבה הקודמת וגם הוקראו הסעיפים.
<תומר רוזנר: בעקבות הישיבה נותרו מספר מחלוקות שלהבנתי סוכמו טרם הישיבה הנוכחית.
<תומר רוזנר: אני אבקש מגלעד לקרוא את הנוסחים.
<תומר רוזנר: אני רק אומר את העקרונות שלמיטב הבנתי סוכמו: הכניסה לאשכול תהיה לפי בקשת רשות מקומית, תמיד.
<תומר רוזנר: אם האשכול יסרב לקבל רשות מקומית לאשכול, יוכל שר הפנים להחליט, מטעמים המצדיקים זאת, לצרף את אותה רשות מקומית לאשכול.
<תומר רוזנר: לגבי פרישה מן האשכול – כל רשות מקומית החברה באשכול רשאית לפרוש בכל עת מכל סיבה שהיא.
<תומר רוזנר: לגבי דרכי הפרישה, כלומר, הדברים המפורטים בחוק – כמו, למשל: נכסים, חובות, העברת עובדים, וכו' – הבקשה לפרישה צריכה להיות מלווה בהסדר מוסכם בין הרשות המקומית לאשכול לגבי דרכי הפרישה וההסדרים הנוגעים בכך, ואם אין הסכמה כזו יקבע שר הפנים את הסדרי הפרישה.
<תומר רוזנר: אלה ההסכמות.
<גלעד קרן: בפסקה (5), שלא קראנו בפעם שעברה בגלל שלא היו הסכמות, אז אני אקריא את הנוסחים: "על אף האמור בסעיף 16(א), לא יפעיל שר הפנים את סמכותו בסעיף האמור על עניינים אלה: (א) צירוף רשות מקומית לאשכול – אלא בהסכמת מועצת האשכול ומועצת הרשות המקומית המועמדת לצירוף, פרט אם ראה מטעמים המצדיקים זאת להפעיל את סמכותו בהיעדר הסכמת מועצת האשכול" – מה שתומר אמר, שאפשר לצרף את הרשות המקומית שרוצה בזה גם אם מועצת האשכול מסרבת.
<גלעד קרן: אני ממשיך בקריאה: "(ב) לעניין פרישת רשות מקומית מאשכול" - - -
<תומר רוזנר: כלומר, לא יפעיל את סמכותו לעניין פרישת רשות מקומית מאשכול.
<גלעד קרן: אני ממשיך: "(ג) לעניין התפקידים והסמכויות של אשכול הקבועים בצו - - -
<עפר בן אליעזר: ביקשה רשות מקומית לפרוש מאשכול, וצירפה - - -
<תומר רוזנר: את פסקה (ב) צריך לומר כך - - צריך לתקן, אני חושב, כדי להבהיר בצורה ברורה.
<קריאה: אבל בסעיף (ב) זה כתוב - - -
<תומר רוזנר: אני חייב לומר שהוא לא יפעיל את סמכותו לעניין פרישתה, והוא יהיה חייב להפעיל את סמכותו אם ביקשה זאת הרשות.
<רון אלמוג: וכשיש מחלוקת?
<תומר רוזנר: אין מחלוקת.
<תומר רוזנר: אמרו שהיא פורשת מתי שהיא רוצה.
<קריאה: לדוגמה, כשהאשכול מבקש להוציא את הרשות החוצה.
<רון אלמוג: במקרה שהרשות חברה באשכול והיא פוגעת בתפקוד של האשכול והיא לא מאפשרת לו לפעול, והאשכול – כל הרשויות האחרות מבקשות להוציא החוצה את הרשות הזו.
<רון אלמוג: אמרנו – כשרשות רוצה לפרוש, אנחנו ניתן לה לפרוש.
<רון אלמוג: אבל כשהרשות לא רוצה לפרוש והאשכול לא רוצה אותה, כל הרשויות החברות לא רוצות את הרשות הזו.
<רון אלמוג: זה העניין של מחלוקת שצריכה להגיע לשר הפנים.
<רון אלמוג: אז זה היה העיקרון שדיברנו עליו, שכשיש מחלוקת זה מגיע לשר הפנים.
<רון אלמוג: אם יש הסכמה, אז שר הפנים מאשר.
<רון אלמוג: אבל כשיש מחלוקת זה צריך לעלות לשר הפנים כדי שיכריע.
דוד אמסלם: הוא שואל שאלה – נניח שיש איזה שותף באשכול שמחבל, עושה כל מיני פעולות, אבל רוצה להישאר תקוע באשכול.
<קריאה: האשכול רוצה להוציא אותו, והרשות לא רוצה לצאת.
דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים על היציאה.
דוד אמסלם: זה או שהוא רוצה, באופן וולונטרי או שהוא פועל ועושה חבלות, אפשר להוציא אותו.
דוד אמסלם: הבעיה היא ביציאה שהוא רוצה לצאת ולא נותנים לו.
דוד אמסלם: נניח על טיפול באשפה, אומרים לכל אחד – אתה משלם את חלקך.
דוד אמסלם: בא מישהו ומחליט שהוא לא משלם, ולא בגלל שאין לו כסף.
דוד אמסלם: אז באים לשר ואומרים לו - - - הבנת את זה, חיים?
<חיים ביבס: הבנתי, רק אתה לא תגמור עם זה.
<חיים ביבס: אתן לך עוד 700 מקרים - - -
דוד אמסלם: מה שחשוב לנו שאם היא רוצה לפרוש – שיתנו לה יציאה חופשית.
דוד אמסלם: אנחנו פחדנו שאם היא רוצה להיכנס והחזקים לא רוצים, אז השר יכפה עליה.
דוד אמסלם: אבל אם היא בעייתית, ודאי שאין לנו עניין - - - לכן אני אישית חושב שההערה שלך נכונה.
דוד אמסלם: השר יוכל להפעיל את שיקול דעתו ולהוציא אותה בכוח.
דוד אמסלם: רוב חברי מועצת האשכול - - -
דוד אמסלם: שני שליש רוצים להוציא - - -
<קריאה: רצה להוציא.
<קריאה: לא חשוב למה, אל תיכנס לסיבה.
דוד אמסלם: זה חשוב גם מה הסיבה.
דוד אמסלם: לא בגלל שהוא שונא אותו.
דוד אמסלם: נגיד שאפשר לארגן רוב כזה.
דוד אמסלם: בגלל שלדעת האשכול או המועצה הוא מחבל בעבודת האשכול או פועל בניגוד לאינטרסים של האשכול או מטרות האשכול - - -
<קריאה: יפעיל השר את סמכותו.
<קריאות: רשאי, רשאי.
<קריאות: ודאי.
<קריאה: רשאי השר.
<קריאה: דודי, ההצעה שלך מעולה.
<קריאה: מדובר בפירוש – בתנאי שהפגיעה היא בתפקודו של האשכול, לא בגלל שה - - -
דוד אמסלם: רשאי השר לשקול את העניין, ורק במידה שהוא השתכנע שזה פוגע בתפקוד האשכול, רק אז אפשר להוציא.
<גלעד קרן: "לעניין התפקידים והסמכויות של האשכול הקבועים בצו לפי סעיף 15(3), אלא בהסכמת מועצת האשכול..." עכשיו אנחנו מוסיפים פה פיסקה חדשה, (ד), ההסדרים של צירוף ופרישה.
<חיים ביבס: צירוף רשות מקומית לאשכול בהסכמת מועצת הרשות ואשכול.
<חיים ביבס: לא מועצת הרשות, ראש הרשות, כי - - -
<עפר בן אליעזר: סיכמנו את זה קודם שההחלטה על צירוף זו החלטה של הרשות, לא של מועצת הרשות.
<עפר בן אליעזר: של ראש הרשות.
דוד אמסלם: יש החלטות שאתה יכול - - -
<קריאות: לא כאלה.
<חיים ביבס: לא כאלה.
<חיים ביבס: אני אסביר לך מה שקורה.
<חיים ביבס: נכנסים עוד פעם לקטע הפוליטי - -
<חיים ביבס: - - שהם רוצים להתערב בהן, זה בדיוק רשויות שיש בהן פוליטיקה ורק עסקנות, ורק - - -
<נורית צור: אני אגיד לך, חיים, מה הבעיה - - -
<חיים ביבס: מה שקורה שאם אנחנו משאירים את זה בידי מועצת העיר, הרגנו את ה - - -.
<חיים ביבס: זה בעצם מהות העניין.
<חיים ביבס: אני מעלה הצעה לסדר, אתה ראש הרשות ואני לא אוהב אותך.
<חיים ביבס: העליתי הצעה לסדר למועצת הרשות שאני חושב שצריך להעביר את כל הסמכויות שלנו לאשכול.
<חיים ביבס: אני גם אתרץ, אגיד בדיוק למה נכשלת ברווחה, בחינוך ובהכל.
<חיים ביבס: יצביעו, כי - - -
<תומר רוזנר: אז יש לי פתרון לזה.
<תומר רוזנר: מועצת הרשות – לפי הצעת ראש הרשות.
<חיים ביבס: אני אתך.
<נורית צור: אפשר להצטרף על ידי ראש הרשות, אין בעיה עם זה, ובאמת, הסמכות והלגיטימציה שראש הרשות נותן היא הכי חשובה.
<נורית צור: הפעילות של ראשי הרשויות היא הכי חשובה.
<נורית צור: יש אבל, אחר כך, כשמעבירים סמכויות סטטוטוריות, כמו להעביר את כל מחלקת הווטרינריה לפעילות אזורית, - מועצת הרשות חייבת להעביר את הסמכות הזו בעצמה, לא רק ראש הרשות.
<נורית צור: אז צריך לשים לב - - -
רועי פולקמן: אז ההצעה של תומר - - - את זה.
רועי פולקמן: היא אומרת: ראש הרשות מציע ואז המועצה מאשרת.
<נורית צור: נכון, אז ההצעה הזו נותנת פתרון.
<מריה ג'ריס: בחוק יש שני סוגי תפקידים.
<מריה ג'ריס: יש הטלת תפקידים שלא צריך לציין בצו, והתפקידים האלה – ראש הרשות יחליט - - -
<תומר רוזנר: אי אפשר להעביר תפקידים - - -
דוד אמסלם: אני לא עושה פה עכשיו שקשוקה.
רועי פולקמן: אז אותה הצעה – ראש המועצה מציע והמועצה מאשרת.
<גלעד קרן: פסקה (ד) – "לעניין הסדרים בקשר לצירופה של רשות מקומית לאשכול או פרישתה ממנו, כאמור בסעיף 16(4)...." שזה סעיף שמסדיר הסדרי פרישה, חובות וקניין, וכל מה שקשור בזה – "אלא לפי הצעת הרשות המקומית הנוגעת בדבר ומועצת האשכול.
<גלעד קרן: ואולם, ביקשה רשות מקומית לפרוש מאשכול אך לא הושג בינה לבין מועצת האשכול הסדר בעניינים כאמור, יקבע השר את פרטי ההסדר ויקצוב את המועדים למימושו".
<רון אלמוג: - - - צריך להתאים את זה כשמועצת האשכול מבקשת.
<רון אלמוג: כשרק צד אחד מבקש, אז הוא קובע את ההסדרים.
<גלעד קרן: לא, היא ביקשה לפרוש, אבל לא הגיעו להסדר.
<רון אלמוג: אבל אותו הדבר כשהאשכול רוצה להוציא אותה - - -
<תומר רוזנר: אז צריך להגיע להסכמה, ואם אין הסכמה אז הוא יקבע.
<תומר רוזנר: זה אותו הסדר.
<מירה סלומון: אבל אמרנו שמפרסמים את היכולת ל - - - רשות מקומית למרות רצונה, רק במצבים מאוד מאוד - - -.
<מירה סלומון: יותר חשוב - - -
<תומר רוזנר: כבר דיברנו.
<מירה סלומון: אני רק מזכירה כי אמרנו שהוסמכה הוועדה לנסח את זה - - -
דוד אמסלם: יש לנו הסתייגויות לחוק?
<תומר רוזנר: יש הסתייגויות שהוגשו בכתב ויש הסתייגות של חבר הכנסת פולקמן שאני מבין שהוא חוזר בו ממנה.
<תומר רוזנר: ההסתייגות לגבי עיון במסמכים.
רועי פולקמן: אמרתם שזה נפתר.
<חיים ביבס: אני חייב להגיד, ואני בכוונה אומר את זה לפרוטוקול: זאת ההוכחה שכאשר בראש ועדת הפנים עומד אדם שבא מהשלטון המקומי – הוא מבין, ואני לא אומר את זה חלילה - - -הוא מבין יותר מאשר כל חבר כנסת אחר שנמצא פה את מהות ניהול השלטון המקומי.
<חיים ביבס: יעל גרמן, אני יודע, יעל עם כל הכבוד היתה הראשונה שצעקה "וולונטריות".
<חיים ביבס: יחד עם זאת אני אומר – תראו, אנחנו נמצאים במאבק הישרדות מתמיד בכנסת בנושא תקציבים כאשר יש פה איזושהי תפיסת עולם מעוותת שהשלטון המקומי זה גוף שצריך לקרוא אותו מכל הכיוונים.
<חיים ביבס: יש תיקונים כאלה ואחרים שצריך לעשות אותם אבל הרעיון בסוף שרשות שמצליחה צריך להרוג אותה ורשות שנכשלת – בורחים ממנה, הוא גם לא טוב.
<חיים ביבס: זה המקום, ועדת הפנים, להגן עלינו.
<חיים ביבס: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, על כל הטיפול בנושא שהיה מקצועי ורציני, כולל העלאת סוגיות שבסוף הסוגיות הן סוגיות מהותיות בניהול של ראש הרשות.
<חיים ביבס: תזכרו דבר אחד, ולכל הפקידים אני אומר את זה: בהיעדר ראשי רשויות לא הייתם מצליחים לנהל לא חינוך, לא רווחה ושום דבר אחר.
<חיים ביבס: אפשר לשחק את המשחק הפוליטי ולהעביר את כל הסמכויות למועצת העיר אבל בסוף נמצא את עצמנו גם בשלטון מקומי משותק.
<חיים ביבס: אני שמח על כך שעמדת על התיקונים המהותיים שהביאו לכך שמצד אחד אשכול יהיה וולונטרי, מצד שני – יקבל את הסמכויות, מצד שלישי יוכל לנהל את עצמו מתוך רצון להצליח ולא מתוך כפייה.
<קריאה: כל מילה נוספת מיותרת וצריך להבין את המשמעות.
<עפר בן אליעזר: אולי כל המוסיף גורע אבל אני חייב להגיד ליושב-ראש הוועדה שאפו גדול.
<עפר בן אליעזר: אני נמצא בהרבה ועדות, והרצון גם לפתור את זה בדרך של הידברות גם בהקשבה וגם במקצועיות היא לא מובנת מאליה, צריך להבין את זה, ואני אומר את זה פה לכל מי שיושב כאן – לכל הפקידות ולכל חברי הכנסת.
<עפר בן אליעזר: זה לא קורה ככה בכל הוועדות.
<עפר בן אליעזר: שאפו גדול.
יעל גרמן: ההסתייגות שלי היתה באמת לגבי העצמאות של השלטון המקומי.
יעל גרמן: זו היתה הדאגה שלי.
יעל גרמן: אני חשבתי שלהעביר את הסמכויות לשר זה לא נכון, ולכן העברתי הסתייגויות בכתב ליושב-ראש.
יעל גרמן: בכל מקום שהשר הוא זה שקובע ולא הרשות – ביקשתי לבטל את זה, אבל אם הגעתם להסכמות שכרגע זה וולונטרי וזה נמצא בסמכות הרשות - -
דוד אמסלם: האשכול והרשות.
יעל גרמן: - - - אני מסירה את ההסתייגות.
דוד אמסלם: תודה רבה, רשמנו לפנינו.
דוד אמסלם: בשם הסיעה?
יעל גרמן: אני חושבת שזה בשם הסיעה.
יעל גרמן: זו דעתי ואני בדרך כלל משכנעת.
<תומר רוזנר: יש הסתייגות שהגיש חבר הכנסת בן צור, הוא לא נמצא כאן.
<תומר רוזנר: יש הסתייגויות של הרשימה המשותפת ויש של המחנה הציוני.
<גלעד קרן: הרשימה המשותפת זה על ה- - - הוולונטריות.
<סיגל מורן: קודם כל אני רוצה להודות לכם ואני מאוד שמחה על ההסכמות.
<סיגל מורן: אני ארשה לעצמי לומר שכמי שמייצגת את האשכולות אנחנו חושבים שזה רעיון נהדר שצריך לקדם אותו ולחזק אותו, אגב – גם במונחים של צדק חלוקתי שנוהגים לדבר עליו במקומות אחרים.
<סיגל מורן: אני מבקשת רק הערה אחת, ואני אומרת את זה גם בשם המועצות האזוריות : הסעיף שמדבר על הסמכות של השר לצרף רשות מקומית, אני מבקשת להוסיף לזה איזושהי התניה שייבדק קודם שהאשכול מסוגל, יכול, נכון – נוכל להציע את הניסוח – לעמוד בזה, מכיוון אני יכולה לדמיין סיטואציה שבה הפתרון לכל רשות מסביב יכולה להיות דרך האשכול.
<סיגל מורן: אני לא מתנגדת, האשכול שלנו מאוד מגוון – יש בו גם מועצות אזוריות, גם את אופקים, שדרות, נתיבות וגם את רהט.