GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תומר רוזנר: אנחנו נציג את העקרונות ואז נעבור להקראה.
<תומר רוזנר: הנושא של תכנון ובנייה כולל שני נושאים עיקריים.
<תומר רוזנר: הנושא הראשון, כפי שנאמר בתחילת הדברים, הוא – היתר לשימוש חורג מהיתר המצב הנוכחי היום הוא שהתפתח איזשהו נוהג רב שנים שכאשר תוכנית מתירה מספר שימושים והיתר הבנייה יצא לשימוש אחד, אם רוצים להמיר את השימוש הזה בשימוש אחר נדרש היתר לשימוש חורג מההיתר.
<תומר רוזנר: הנוהג הזה התפתח בהלכה של בית המשפט העליון שניתנה לפני כ-30 שנה.
<תומר רוזנר: הנושא הזה היה שנוי במחלוקת.
<תומר רוזנר: שופט אחד אמר בהערת אגב שהוא חושב שזה נוהג נכון, שופט שני הסתייג מהנוהג הזה ושופט שלישי לא התייחס לנושא למרות זאת הנוהג הזה נמשך.
<תומר רוזנר: מדובר בהלכת ירמיהו עיני משנת 86, ולכן הנוהג הזה ימשיך להיות מופעל, ופועלים לפיו גם היום.
<תומר רוזנר: הממשלה, בהצעת החוק, ביקשה לטפל בהיבט אחד ספציפי של אותו נוהג והוא ההיבט של שינוי שימוש מהיתר למטרת עסק.
<תומר רוזנר: אנחנו סברנו, וכפי שאדוני היושב ראש אמר ובצדק – שלא מדובר בשימוש חורג.
<תומר רוזנר: מדובר בשינוי שימוש שמותר לפי תוכנית.
<תומר רוזנר: כאשר אנחנו מדברים על קיום תנאים מסוימים שהם מופיעים בהצעת החוק – שהם שהשימוש הזה תואם את התוכנית ואת ההנחיות המרחביות של הוועדה המקומית, השימוש הזה נעשה לפי תוכנית שהיא יחסית לא ישנה מאוד.
<תומר רוזנר: אנחנו מציעים תאריך, כמובן – אפשר לקבוע תאריך אחר של התוכנית, ושאין בשימוש הזה פגיעה בסביבה, בבריאות ובבטיחות, אין שום תוספת של בנייה שטעונה היתר ומתקיים הליך של שמיעת התנגדויות של השכנים בבניין הנוגע בדבר, אין צורך בהיתר לשימוש חורג, אפשר לעשות שינוי של השימוש באישור של רשות הרישוי המקומית מבלי צורך בהיתר לשימוש חורג ובלי צורך בפרסום לפי סעיף 149 לחוק, שזה פרסום לכל המגרשים הגובלים.
<תומר רוזנר: רשות הרישוי צריכה לתת את האישור הזה בצורה פשוטה, בלי שיהיה צורך להגיש את כל הפורמליסטיקה של בקשת היתר בנייה ובלי כל הביורוקרטיה של מכון בקרה, וכו', כאשר ההנחה שמונחת בבסיס ההצעה היא שאין שינוי במבנה שטעון היתר בנייה.
<תומר רוזנר: כמובן שאם מבקשים לשנות דירת מגורים ולהפוך אותה למוסך, ברור שיצטרכו שינויים קונסטרוקטיביים כאלה ואחרים במבנה, ואז ההסדר הזה בכלל לא חל.
<תומר רוזנר: במקרה שנדרשים שינויים במבנה או שנדרשות עבודות אחרות שטעונות היתר בנייה, כל ההסדר הזה אינו רלבנטי.
<תומר רוזנר: כלומר, אם רוצים להפוך דירת מגורים למוסך, כמובן שצריכים להמשיך וללכת בדרך של היתר לשימוש חורג, בקשות בנייה ובקשות להקלות ככל שהן נדרשות.
: קל להפוך דירה לגן ילדים, להפוך דירה למעון, לא למוסך.
<תומר רוזנר: השאלה מה המבקש אומר.
<תומר רוזנר: המבקש אומר - - -
: מי בוחן את כל זה?
<תומר רוזנר: הקריטריון שמוצע בהצעת החוק הזו הוא – מה המבקש רוצה.
<תומר רוזנר: אם הוא אומר שהוא רוצה להפוך דירת מגורים למעון, והוא לא עושה שום שינויים בדירה, רשות הרישוי צריכה להגיד לו – לך קדימה.
: מה זה שום שינוי?
: קיר פנימי?
<תומר רוזנר: קיר פנימי?
<תומר רוזנר: הוא לא צריך אישור מאף אחד.
<תומר רוזנר: ובכן, במצב הזה לא יידרש היתר לשימוש חורג אלא יהיה הליך לאישור לשינוי שימוש.
<תומר רוזנר: כיוון שמדובר בהליך שהוא יחסית שונה מהליך של היתר בנייה והיתר לשימוש חורג, יצטרכו להיקבע תקנות שיסדירו את אופן הגשת הבקשה, מה צריך לצרף לה, איך מתבצע הליך של קבלת הסכמה או התנגדויות מהשכנים בבניין, להבדיל מהגובלים, וכל העניינים האחרים שטעונים השלמה פרוצדוראלית, לכן יש פה הצעה להסמיך את שר האוצר להתקין תקנות בנושא.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין – סוגיית השימוש החורג לא בהכרח קשורה לנושא רישוי העסק.
דוד אמסלם: זה חלק אחר בתכנון ובנייה.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו משנים את חוק התכנון והבנייה בפריזמה של רישיון העסק?
<תומר רוזנר: זו ההצעה הממשלתית.
<תומר רוזנר: תראה, אני באופן אישי חושב שיש בהחלט מקום לדון בכובד ראש בכל הפרקטיקה שנוצרה לגבי היתר לשימוש חורג מהיתר, נושא שהוא זר, בלשון המעטה, וצריך לבחון אותו לעומק, אבל אנחנו לא בחנו אותו לעומק ואין פה הצעה לשנות את ההסדר באופן רדיקאלי, כללי וגורף לכל שימוש ולכל מטרה, אלא רק בנושא של - - -
דוד אמסלם: מה שאתה אומר בעצם, שהרעיון של החוק הזה בהיבט של השימוש החורג – במידה ומדובר בכך שזה לא סותר את הוראות התב"ע ואין שום שינוי בנושא של הבנייה – ברמה העקרונית המהותית, ובעצם זה דורש אישור של רשות הרישוי המקומית, ישמעו את השכנים - - -
<תומר רוזנר: יבדקו שזה לא פוגע בסביבה, בבריאות ובבטיחות - - -
: - - - סמכות של רשות רישוי - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת שבעצם אנחנו מורידים את זה לרשות רישוי.
<תומר רוזנר: אתם יכולים לשנות את זה.
דוד אמסלם: לא, זה דווקא בסדר.
<תומר רוזנר: יש נושא נוסף שקשור בהיטלי השבחה בכל הנוגע להיתרים כאלה.
<תומר רוזנר: אני מציע שנדון בנושא הספציפי הזה - - -
דוד אמסלם: למה זה קשור להשבחה?
דוד אמסלם: בשימוש חורג אנחנו משלמים השבחה?
<כרמית יולס: כן.
<כרמית יולס: שימוש חורג מקים את החבות לשלם היטל השבחה וההצעה של הממשלה היא שבסיטואציה הספציפית הזו לא יהיה פטור מהיטל השבחה אבל תהיה דחיית תשלום.
דוד אמסלם: מה מחשבים בהשבחה?
<כרמית יולס: מה שמשלמים בהשבחה זה את הפער בין ההיתר ה - - -
דוד אמסלם: קודם כל, השימוש החורג הוא תלוי זמן, זו פונקציה של - - -
<כרמית יולס: נניח שהבניין נבנה למגורים והאדם שילם היטל השבחה, בהתאם לייעוד שהוא ביקש בהיתר.
<כרמית יולס: הסיטואציה שאנחנו מדברים עליה היא שהתוכנית אפשרה מספר ייעודים, לצורך הדוגמה – גם ייעוד למגורים וגם ייעוד לעסק.
<כרמית יולס: במשך תקופה מאוד ארוכה הבניין משמש רק למגורים ועכשיו מתבקשת הבשה המיוחדת - - -
דוד אמסלם: אז הוא משלם השבחה לעירייה.
<כרמית יולס: כן, על הפער.
<כרמית יולס: מה שאנחנו אומרים שלמרות שעל פניו הוא היה צריך לשלם ביום שהוא קיבל את האישור, אנחנו אומרים שהוא לא ישלם היום, הוא ישלם במימוש הבא.
<כרמית יולס: כנראה מכירת הנכס.
<כרמית יולס: ביום שהוא ימכור הוא יהיה יצטרך לשלם על כל הפרמטרים.
דוד אמסלם: ואם הוא לא ימכור?
<תומר רוזנר: אז הוא לא משלם.
דוד אמסלם: נניח שבניתי בניין שהייעוד שלו היה מגורים ומסחר.
דוד אמסלם: אני עשיתי חישוב השבחה - - -
<תומר רוזנר: אם קיבלת היתר.
<תומר רוזנר: אם, נניח, מכרת מראש – תשלם השבחה גם על המגורים וגם על העסק.
דוד אמסלם: אני מדבר על הסיטואציה שאני מדבר עליה.
<כרמית יולס: שלא היה מכר אף פעם.
דוד אמסלם: אני בא לבניין והחלטתי להפוך את הייעוד לחנויות.
דוד אמסלם: אני עדיין בעל הבניין.
דוד אמסלם: לא הבנתי למה אני לא צריך לשלם היטל השבחה לעירייה.
דוד אמסלם: הוא הרי השביח עכשיו.
<ערן ניצן: היום, עצם התשלום בפועל לעירייה הוא התנאי שיחתמו ויתנו לו את רישיון העסק.
<תומר רוזנר: יש פה שני היבטים.
<תומר רוזנר: בהקשר הזה מציעה הממשלה שני דברים: אחד, הוא לא ישלם על שינוי השימוש הזה עכשיו אלא במימוש הבא, כלומר – אם הוא ימכור, או שהוא יבקש היתר חדש.
<תומר רוזנר: דבר שני, בכל מקרה לא יתנו את מתן האישור בכך שהוא ישלם.
<תומר רוזנר: זאת אומרת, האישור הזה - - -
דוד אמסלם: יותר הגיוני שהוא לא משלם במימוש הבא.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים, לדעתי, לחתוך את הקשר בין הרישיון ובין התשלום.
דוד אמסלם: לדעתי זה ההיגיון.
דוד אמסלם: העירייה תמשיך לתבוע ממנו.
<עפר בן אליעזר: למה שהיא תוציא על זה כסף בבית משפט?
דוד אמסלם: אם אדם חייב לך כסף על ארנונה, מה אתה עושה?
דוד אמסלם: תתבע אותו.
דוד אמסלם: לו יצויר שהיום המצב הוא שהבניין הוא עם עסקים שהם לא תלויי רישיון.
דוד אמסלם: האדם לא משלם לך?
דוד אמסלם: אתה הולך ותובע אותו.
<עפר בן אליעזר: לא, זה שני דברים שונים.
דוד אמסלם: אני רוצה כאן לעזור.
דוד אמסלם: מה הבעיה שלנו?
דוד אמסלם: אנחנו קושרים אירועים שאחד לא קשור לשני.
דוד אמסלם: בגדול, אני חושב שאם אדם עשה שימוש חורג – הוא צריך לשלם השבחה.
דוד אמסלם: אני חושב שהעירייה צריכה לגבות ממנו את ההשבחה ולא לחכות למימוש הבא.
דוד אמסלם: אם הוא ימכור רק בעוד 50 שנה, אז נגבה רק עוד 50 שנה?
<פזית שלמון ברץ: קודם כל, יש הרבה פתרונות ביניים, גם לחלק הראשון שתומר רוזנר דיבר עליו לעניין הודעות רק לבית הספציפי - - -
דוד אמסלם: זה דיון מורכב.
דוד אמסלם: לכל אחד יש מה לומר ואלה דברים שיש בהם טעם, אבל אם לא נגיד אותם במקום הנכון, אנחנו לא נגיע לאף מקום.
דוד אמסלם: אני כרגע מתמקד רק בנושא אחד.
<עפר בן אליעזר: לנושא היטל ההשבחה.
<עפר בן אליעזר: אחד, אני רוצה לומר משפט – זה לא נמצא בחוק, צריך לחשוב על זה גם: מה קורה עם השימוש החורג, מתב"ע ולא מרישוי.
דוד אמסלם: לגבי הנושא הזה – אנחנו לא משנים את ההסדר הקיים.
<קריאה: אבל החוק משנה.
<קריאה: סעיף קטן (ד).
<עפר בן אליעזר: אז אני רוצה להגיד, כבוד היושב-ראש, אל"ף – אני חושב שנכון וכולנו רוצים לעזור לקדם עסקים כי עסקים זה מפתח כלכלי לכולם.
<עפר בן אליעזר: הדבר השני, הסיפור של רישוי עסקים בהקשר שלו עם ועדות התכנון והבנייה הוא מאוד מורכב ויש נקודות שצריכים ללכת יותר קל.
<עפר בן אליעזר: אבל תשלום של היטל ההשבחה הוא בעצם, לצורך העניין, איזושהי השקעה של בעל העסק כדי שהעסק שלו יקרה, כמו שהוא צריך להשקיע עכשיו בספרינקלרים ובמטבח - - - אני חושב שהיכולת שלנו לזה שהיטל ההשבחה – כי זה כסף - - -
דוד אמסלם: אתה רוצה שזה יהיה תנאי להיתר?
<עפר בן אליעזר: כן.
<עפר בן אליעזר: זה לא מעכב, זה בדיוק העניין.
<עפר בן אליעזר: אתה אומר שזה מעכב.
<תומר רוזנר: - - - בעל השומה, השמאי מכריע, ועדת ערר - - -
<עפר בן אליעזר: שמאי מכריע?
<עפר בן אליעזר: זה מעכב בשלושה חודשים.
יעל גרמן: אפשר בינתיים לשלם 50% ולהמשיך את הוויכוח לאחר שגומרים.
יעל גרמן: זה הנוהל.
<עפר בן אליעזר: נכון.
<עפר בן אליעזר: יש פתרונות יצירתיים בתוך העניין הזה, הם קיימים.
<עפר בן אליעזר: אבל אי אפשר להגיד שמעבירים את זה לגבייה מנהלית, ואז המעבר לגבייה מנהלית הופך להיות מצב שמבזבזים כסף ואחרי זה היזם פשט את הרגל, סגר את העסק, וכולנו מפסידים מהעניין הזה.
<ערן ניצן: אל"ף הדילמה מוכרת היטב, התלבטנו בה.
<ערן ניצן: אנחנו עוזרים למי שמקים את העסק – מקווים שהוא יוכל לשאת בכל העלויות הכרוכות.
<ערן ניצן: אנחנו לא קובעים חלילה שההשבחה איננה חייבת.
<ערן ניצן: היא תהיה חייבת לפי דין.
<ערן ניצן: לטעמנו, ואתה מכיר את זה היטב, אדם שנמצא בנקודת זינוק, רגע לפני שהוא פותח את העסק שלו, אחת הדרכים להתחשב בו זה להגיד שהחבות הזו תשולם, אבל היא לא תהווה תנאי לחתימת העירייה על רישיון העסק.
<ערן ניצן: כל עוד העסק עומד ברגולציה הרלבנטית ובכללים כמו שנקבעו – גם את חובות דוחות החנייה שלו, אף אחד לא - - -
יעל גרמן: אתה מוותר לו על מס הכנסה?
<קריאה: אני מאפשר לו קודם שתהיה לו הכנסה.
דוד אמסלם: הוא לא מתנה את תשלום מס הכנסה ברישיון העסק.
יעל גרמן: אז אני אסביר מה הקשר.
יעל גרמן: אני מאוד מאוד בעד ללכת לקראת עסקים, אבל אני לא חושבת שזה צריך להיות על חשבון הרשויות.
יעל גרמן: החכמה הגדולה שהיא תמיד לוקחת את הכל על העיריות.
יעל גרמן: אם באמת רוצה השלטון המרכזי ללכת לקראת בעלי העסקים אז בבקשה שיתנו בבקשה פטור ממס הכנסה לשנה.
יעל גרמן: אתם עושים את זה?
יעל גרמן: אל תבקשו מהרשויות לקחת על עצמן את המטלות האלה.
<עפר בן אליעזר: צריך לזכור, כבוד היושב-ראש, שהדבר הזה הוא על בעל הנכס ולא על בעל העסק בהכרח.
<עפר בן אליעזר: בעל העסק הוא לא תמיד בעל הנכס.
רועי פולקמן: אני רק רוצה לבקש ממך, כי אתה מכיר את הנושא הזה טוב, עסקת בו ואתה מכיר אותו.
רועי פולקמן: זה לגמרי, באחוזים אדירים, על השלטון המקומי.
רועי פולקמן: יש רשויות שיודעות להתמודד עם זה, רשויות גדולות שעשו פעולות לקיצור, אבל מה לעשות?
רועי פולקמן: רוב השלטון המקומי אין לו לא את הידע ולא את המשאבים להתמודד עם מה שצריך כדי לטפל.
רועי פולקמן: ואז, מה שקורה זה שההליך הטכני הזה שבו לא מצליחים להוציא רישוי – לך להג"א, לך לכיבוי אש, ואתה בא לפקיד בעירייה והוא רק אומר לך: צריך להביא את הטופס הזה.
רועי פולקמן: אתם מכירים את זה.
רועי פולקמן: יש כמה עיריות שהצליחו לעשות שולחנות עגולים, גם זה בדחילו ורחימו.
רועי פולקמן: זה כן בשלטון המקומי, ואז, מה שקורה – אחד, הציבור מסתכל שאין רישיונות.
רועי פולקמן: כי עסק יודע שאם מקימים היום מסעדה או פאב, לא יכולים לקבל רישיון עסק.
דוד אמסלם: אני אתן לך נתון.
דוד אמסלם: אני עשיתי דיון כאן לפני כמספר חודשים לגבי אולמות שמחות.
דוד אמסלם: כמעט כולם בלי רישיון עסק.
דוד אמסלם: הם רוצים להוציא.
רועי פולקמן: לכן חייבים להקל על הצד הזה, בוודאי.
רועי פולקמן: אם לא נגדיר מה אנחנו מבקשים מהשלטון המקומי שום דבר לא יקרה.
רועי פולקמן: הדבר השני שהוא כן מהצד של המדינה והוא קריטי, ואני מאוד מבקש שנעשה את המאמץ לגמור את זה עכשיו – סיפור כיבוי אש.
רועי פולקמן: זה תהליך שאנחנו מתעסקים אתו כבר תקופה ארוכה.
רועי פולקמן: זה אחד החסמים הכי גדולים והיו הבנות, בעזרה מאוד גדולה של הכבאות, שאמרו – על קבוצות הסיכון הנמוכות נקל לפי המפרט שנאמר כאן.
רועי פולקמן: זו מהפכה אדירה לעסקים בישראל.
<תומר רוזנר: אנחנו נקרא את סעיף 13 – כפי שאתם רואים בנוסח שלפניכם יש "עקוב אחר השינויים".
דוד אמסלם: יש לי רק שאלה – אתם ישבתם עם השלטון המקומי?
<מרדכי כהן: יש פורום של רישוי עסקים ברשויות המקומיות.
<מרדכי כהן: ישבנו אתם.
<מרדכי כהן: יותר מזה, הקדשנו לזה יום שלם.
<מרדכי כהן: רק לאחרונה סיימנו שלושה ימים מלאים עם כל נציגי הרשויות המקומיות שעוסקים ברישוי עסקים.
<מרדכי כהן: יושב פה היושב-ראש שלהם.
<מרדכי כהן: הקדשנו לזה זמן, מחשבה, כולל שר הפנים בעצמו שהגיע לימי העיון האלה להבין מה ההסתייגויות והשאלות, החששות והפחדים.
<מרדכי כהן: אני חושב שלא היה מרתון כזה מפורט.
<קריאה: היה מרתון אבל היו הרבה פערים.
<קריאה: יש הרבה פערים בתחום הזה.
<קריאה: לא דיברו עם מרכז השלטון המקומי.
<קריאה: לא דיברו עם ארגו המעסיקים של - - -
<תומר רוזנר: בנוסח המוצע מופיעים שינויים לפי ההבנות שהושגו בינינו ובין משרדי הממשלה.
<תומר רוזנר: יתווספו גם מספר שינויים שייאמרו בעל-פה בעקבות הסכמות נוספות.
<תומר רוזנר: נפנה את תשומת לבכם, חברי הכנסת, לאותם שינויים שייאמרו בעל-פה.
<רוני טיסר: "תיקון חוק התכנון והבנייה 13.
<רוני טיסר: בחוק התכנון והבנייה התשכ"ה-1965 1.
<רוני טיסר: אחרי סעיף 145ד' כאן היה לנו שינוי.
<רוני טיסר: בהסכמה עם הממשלה הוחלט שהאישור לשינוי שימוש יינתן רק במקרה שהבקשה תואמת תוכניות חדשות ולא במקרה שהיתר ניתן אחרי - - -
יעל גרמן: זאת אומרת – לא תב"ע מאושרת אלא תוכנית מתוכננת - - -
<תומר רוזנר: תוכנית שאושרה לאחר 1965.
<תומר רוזנר: החוק חל רק על תוכניות בתוקף.
<תומר רוזנר: התאריך המוצע הוא 1965.
<תומר רוזנר: כמובן - - - אם יש תוכניות ותיקות יותר שבהן לא נעשתה הקפדה כלשהי כמעט על ייחוד השימושים, לא ראוי לטפל בהן במסגרת הזו.
אני ממשיכה בקריאה: (3) הבקשה אינה כוללת עבודות הטעונות היתר בנייה.
אני ממשיכה בקריאה: (4) השימוש המבוקש אינו מביא לפגיעה בסביבה ובריאות הציבור או בבטיחותו והוא אינו מביא לשינוי משמעותי באופי הסביבה.
אני ממשיכה בקריאה: לעניין פסקה זו – אם השימוש המבוקש קיים כדין במגרש אחר בסביבה לא ייחשב השימוש המבוקש כשלעצמו כמביא לשינוי משמעותי באופי הסביבה.
<תומר רוזנר: אם יש פאב, אז אפשר לעשות עוד פאב.
יעל גרמן: ואם לפאב השני אין היתר, בניגוד לתב"ע קיימת?
דוד אמסלם: למה זה קשור?
דוד אמסלם: זה לא בניגוד לתב"ע.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה – למה לכם לצמצם את העניין הזה?
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר יש הנחיות כלליות, ובסוף – יש איזה מישהו שבא ובוחן את העניין בעירייה.
דוד אמסלם: אז אם למשל יש לפעמים הצדקה שבמקום מסוים זה בסדר, ו-100 מ' משם זה לא בסדר.
דוד אמסלם: זה התנאים.
דוד אמסלם: יכול להיות ששם הפאב הוא למטה, מתחת למדרכה - - - אני שואל למה לא להשאיר את זה לשיקול דעת שלהם?
דוד אמסלם: תשאיר לו מרחב, ככל שאתה מפרט יותר אתה בעצם מצמצם את שיקול הדעת.
<תומר רוזנר: אתה מצמצם את שיקול הדעת, זה נכון.
דוד אמסלם: פה אני חושב שזה לא נכון.
דוד אמסלם: הרי שככל שאתה נכנס לפירוט אתה מצמצם את שיקול הדעת.
דוד אמסלם: אתה עושה עבודה קשה ליהודה זמרת.
דוד אמסלם: לכן אני יוצא מנקודת הנחה שהרשות יודעת מה טוב לרשות.
דוד אמסלם: הם גם רואים את הדברים יחד אתנו עין בעין כי גם הם רוצים עסקים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מוטיבציות יש.
<יהודה זמרת: זה סעיף שנועד להקל על רשות הרישוי.
<יהודה זמרת: אם אתם מפרשים את זה כצמצום וכפוגע – זו לא היתה הכוונה.
<קריאה: כל המטרה של ההליך שמוצע כאן זה ייעול הליך הרישוי.
<קריאה: יש לנו המון הערות שמראות שזה הולך לעשות דבר הפוך.
<קריאה: אחת מהן היא סעיף קטן (4).
<רוני טיסר: אני מסבירה את מהות השינויים בפסקה (5), מכיוון שבעקבות הסכמה עם הממשלה, ההוראות לעניין הסכמת בעלי הזכויות במקרקעין והליך השמעת ההערות ייקבעו בתקנות.
<רוני טיסר: אני אקרא נוסח שונה: (5) רשות הרישוי החליטה בהערות שהוגשו לה על ידי בעלי הזכויות במקרקעין, ככל שהוגשו לה, בתוך התקופה שנקבעה.
<רוני טיסר: סעיף קטן (ב) יימחק.
<תומר רוזנר: הרעיון הוא שכל העניין הזה של ההתנגדויות של השכנים בבניין – זה יוסדר בתקנות, כפי שזה מוסדר בבקשות רגילות להיתרי בנייה.
<קריאה: מה זאת אומרת, תהיה להם אפשרות להתנגד והם יקבלו הודעות?
<תומר רוזנר: לשכנים בבניין.
<קריאה: רק לשכנים במקרקעין עצמם.
<תומר רוזנר: כפי שנהוג לגבי היתר בנייה רגיל.
אני ממשיכה בקריאה: (ג) ניתן אישור לשינוי שימוש כאמור בסעיף (א) לא יידרש כל אישור נוסף של מכון בקרה ולא יהיה צורך בקבלת היתר נוסף על היתר הבנייה הקיים.
אני ממשיכה בקריאה: (ד) רשות הרישוי תחליט בבקשה בתוך 30 יום מיום שהוגשה.
אני ממשיכה בקריאה: (ה) על בקשה לשינוי שימוש כאמור בסעיף (א) יחולו, על אף הוראות פרק זה, הוראות סעיף זה וסעיף 152 בלבד.
אני ממשיכה בקריאה: (ו) שר האוצר רשאי לקבוע בתקנות הוראות בדבר אופן הגשת בקשה לאישור לשינוי שימוש ותנאים מוקדמים להגשתה, לרבות בדרך מקוונת, פרטי הבקשה - - -
דוד אמסלם: תסבירו לנו את הסעיף.
אחזור ואסביר: יש פה מהות, אין ספק שיש פה מהות.
דוד אמסלם: התקנות באות לאישור הוועדה?
<תומר רוזנר: לפי המוצע על ידי הממשלה – לא, אבל אתם מוזמנים - - -
יעל גרמן: אני חושבת שתקנות צריכות להגיע לוועדה.
<תומר רוזנר: נמשיך בהקראה, אנחנו באמצע משפט.
אני ממשיכה: - - וכן תקופת תוקפו של אישור לשינוי שימוש חידושו או ביטולו.
<תומר רוזנר: אני רק רוצה לעשות שני שינויים כאן – לא "שר האוצר רשאי לקבוע" אלא – "חייב לקבוע".
<תומר רוזנר: ייקבע.
<תומר רוזנר: אנחנו מציעים שהתקנות הראשונות בעניין הזה ייקבעו בתוך שלושה חודשים מיום תחילתו של החוק.
דוד אמסלם: בחקיקה הכללית אנחנו מדברים על שר האוצר אבל החקיקה הכללית מסדירה את זה בחוק אחר, וזה עובר.
דוד אמסלם: יש לי רק שאלה קטנה, ברשותך, לגבי סעיף (ד)- כתבת "תוך שלושים יום".
דוד אמסלם: ואם לא, מה קורה?
<תומר רוזנר: כרגע לא מוצע שום מהלך במצב כזה.
<קריאה: אם הוועדה לא דנה תוך שלושים יום רואים את זה כאישור?
דוד אמסלם: תחשוב.
דוד אמסלם: לא חשבתם על זה.
דוד אמסלם: תחשבו על פתרון.
<פזית שלמון ברץ: אני מנהלת אגף הכנסות מבנייה ופיתוח בעיריית תל אביב.
<פזית שלמון ברץ: אני מדברת גם בשם עיריית תל אביב וגם בשם השלטון המקומי ופורום ה-15.
<פזית שלמון ברץ: אני אתחיל במילה אחת.
<פזית שלמון ברץ: הרי ההצדקה לכל התיקון הזה זה לנסות לייעל את הליכי הרישוי ולקצר הליכים.
<פזית שלמון ברץ: אני אנסה להראות כמה דוגמאות שאנחנו חושבים - - - ואני אציע לשקול לגבי כל אחת פתרון ביניים שהיה קיים בעבר ואפשר להחיל אותו.
<פזית שלמון ברץ: קודם כל, העניין של הודעות – מי זכאי לקבל הודעות על הליך כזה של שינוי שימוש.
<פזית שלמון ברץ: לפי ההצעה – רק בעלי הנכסים, בעלי הזכויות באותו בניין שבהם הולכים לעשות את השימוש.
<פזית שלמון ברץ: האחרים, שהם בעצם הסביבה, שעלולים להיפגע מאיזשהו שימוש – כמו שאנחנו מכירים היום, כי אם גן ילדים עומד להתנהל באיזשהו בניין אז בניין ליד לא שומע?
<פזית שלמון ברץ: לא רואה?
<פזית שלמון ברץ: או אם פאב שעומד להיות פתוח - - - בעצם ההשתקה ואי האפשרות לטעון במסגרת ההליך התכנוני – הרי בחוק התכנון והבנייה, אי מתן אפשרות לשכנים, לסביבה הקרובה לטעון - - -
<קריאה: אבל זה שימוש שהותר בתוכנית, לא?
דוד אמסלם: שימוש שמותר בתוכנית.
דוד אמסלם: הרי זה לפי התנאים של התב"ע, הייתם צריכים לחשוב על זה לפני.
<פזית שלמון ברץ: אז אני אסביר.
<פזית שלמון ברץ: אנחנו מדברים פה על תוכניות ישנות.
דוד אמסלם: אם בעצם אלה השימושים התב"עיים – איך אתם יכולים לעצור אותם?
<פזית שלמון ברץ: יש איזשהו סטטוס קוו שנוצר באזורים מאוכלסים מזה שנים רבות.
<פזית שלמון ברץ: נכון, תוכנית מתירה למשל שימוש גם למגורים – זה בעיקר התוכניות המנדטוריות, ותוכניות אחרות.
<פזית שלמון ברץ: תראו, המון שימושים.
<פזית שלמון ברץ: לא חשבו בזמנו, או כך רצו לתת אפשרות להמון שימושים.
<פזית שלמון ברץ: אבל נוצר איזשהו סטטוס קוו.
דוד אמסלם: גם היום, אם השימושים התב"עיים מאפשרים לבן אדם, לכם אין בעיה לעצור אותם, גם אם זו טעות.
<פזית שלמון ברץ: אני לא חייבת לאשר לו.
<פזית שלמון ברץ: היום מדובר על שימוש חורג ואני שוקלת ברמה התכנונית את הסביבה, את הנכסים מסביב – הרי מה יעשו האנשים האלה?
<פזית שלמון ברץ: הם לא ישתקו.
<פזית שלמון ברץ: ברגע שהם יידעו - - -
דוד אמסלם: אני עדיין רוצה להבין את הסמכויות.
דוד אמסלם: היום, באופן בסיסי – לאדם יש בניין שהשימושים התב"עיים מאפשרים לו מסחר ומגורים, או אפילו מעורב.
<פזית שלמון ברץ: והיום הוא בניין מגורים, זה שנים רבות.
דוד אמסלם: היתה שם מכולת למטה, התפנתה, והיום הוא מחליט לעשות שם מספרה.
דוד אמסלם: איך אתה יכול לעצור אותו?
<פזית שלמון ברץ: הוא צריך שינוי היתר חורג להיתר שלו.
דוד אמסלם: הוא צריך לעשות שימוש חורג להיתר.
דוד אמסלם: דרך אגב, לחלק מהעניין לא דורשים היתר בנייה בכלל.
<פזית שלמון ברץ: המילה "בנייה" קצת מבלבלת.
<פזית שלמון ברץ: היתר בנייה כולל גם את המקרים האלה בחוק התכנון והבנייה.
דוד אמסלם: חלקם לא דורש בכלל רישוי עסק.
דוד אמסלם: לכן, באופן בסיסי אנחנו הולכים על השימושים התב"עיים.
דוד אמסלם: נניח שלפי התב"ע מותר לו לפתוח שם חנות נעליים ואתם חושבים שזה יעשה רעש לשכנים.
דוד אמסלם: תהיה בעיה לחסום אותו ברמה העקרונית.
<פזית שלמון ברץ: שומעים את השכנים, שומעים את הסביבה, מתחשבים מבחינה תכנונית בסטטוס קוו של שנים.
דוד אמסלם: הרגיל שאני מכיר זה השימוש החורג מהתב"ע.
דוד אמסלם: אני מסביר לך איפה הבעיה.
דוד אמסלם: רוב השימושים שאנחנו מתמודדים אתם בעירייה זה השימוש החורג מהתב"ע.
דוד אמסלם: אם זה רק במסגרת ההיתר זה שטויות, זה עובר ככה.
יעל גרמן: אבל איך זה מייעל?
יעל גרמן: היא אמרה שזה מייעל.
<קריאה: הצעת החוק הממשלתית יוצרת מסלול ירוק בתנאים מאוד מאוד מסוימים לעסק שעומד בתוכנית, בהנחיות מרחביות, שהתוכנית היא החל משנת 65, שהעבודות בתוכו לא טעונות היתר, שנבדקים כל ההיבטים הסביבתיים, ולכן זה - - - מאוזן, זה לא משהו - - -
דוד אמסלם: אני מבין מה שאת אומרת.
דוד אמסלם: תראי, הרי מצד אחד אנחנו רוצים לייעל את התהליך, כי אחרת לא היה פה דיון – הרי אם היינו במקום הראשון במדד הכל היה בסדר.
דוד אמסלם: מצד שני את צודקת במובן הזה שאנחנו שבוודאי אנחנו מעדיפים גם לשאול את הסביבה, ודרך אגב, השאלה היא גם כמה בסביבה.
דוד אמסלם: 100 מ' זה עדיין הסביבה, או 2 ק"מ מהפאב?
<פזית שלמון ברץ: אבל באותה מידה לא מוגדר בסביבה נזק אחר שמותר לו לעשות שימוש - - -
דוד אמסלם: לכן אני שואל, ואל תעני לי עכשיו, תחשבי עד שנגמור את הסבב, מה לדעתך בעצם האיזון הנכון – שמצד אחד אנחנו שולפים את הפקק ומשחררים ומצד שני באמת, אם יש שם איזה מתנגד שזה באמת מפריע לו והורס לו את החיים ויש לו זכות לטעון, אז אנחנו גם רוצים לשמוע אותו.
דוד אמסלם: צריך לאזן את זה באיזשהו מקום, ולי אין תשובה כרגע.
<פזית שלמון ברץ: היה קיים פעם איזשהו הסדר שהיה לפחות בוועדה המחוזית בתל אביב.
<פזית שלמון ברץ: ההסדר אמר שיש סמכות לוועדה מחוזית לפטור מפרסום לשימוש חורג, ונדמה לי גם להקלה.
<פזית שלמון ברץ: מה קרה?
<פזית שלמון ברץ: לא לעשות פרסום בכלל.
<פזית שלמון ברץ: הכלל היה שמפרסמים לכל הסביבה אבל יש אפשרות לפטור במקרה מסוים.
<פזית שלמון ברץ: איך נהגו?
<פזית שלמון ברץ: איזה הסדר היה בתל אביב, לפחות?
<פזית שלמון ברץ: כשבקשה לרישוי עסק הגיעה לדיון במקום המתאים, גם מבחינת רישיון העסק וגם מבחינה תכנונית, הגורם המקומי עצמו חשב שבמקרה הספציפי הזה לא ראוי לפרסם לסביבה ולגובלים מכיוון שהסביבה לא תיפגע – או אפילו בגלל איזה שיקול תכנוני, ועשו את זה לא מעט.
<פזית שלמון ברץ: במקרים האלה העבירו את זה ליו"ר הוועדה המחוזית והיתה איזושהי הסכמה וכך זה עבד.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין – מה שאת מציעה זה שתהיה איזושהי פונקציה של מישהו שמבין בתחום שהוא יהיה בעצם הבן אדם שיחתוך האם אנחנו מתקדמים או שאנחנו שומעים עוד גורמים מעבר לבניין?
דוד אמסלם: את אומרת שלא נלך באוטומט.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים, בעצם, להשאיר את זה כמו שזה, אבל בחריגה שאם מהנדס העיר או פונקציה אחרת תכנונית יחשוב שכדאי במקרה הזה לשמוע עוד נכסים בגלל שהם רלבנטיים לעניין, אז הוא יכול להרחיב את זה.
<אריאל יוצר: תראה כמה תנאים מגבילים שמנו על האירוע – גם מועד התוכנית, גם מועד ההיתר, גם שהוא לא פוגע בבריאות ובבטיחות - - -
<קריאה: ובסביבה.
<אריאל יוצר: בסופו של דבר - - -
<אריאל יוצר: אבל אני חושב שהתנאים האלה מספיקים - - -
דוד אמסלם: אני רוצה דווקא להתחבר לשאלה, ותחשבו על האיזון הזה.
דוד אמסלם: בסך הכל אנחנו שחררנו את הפקק.
דוד אמסלם: החוק היום מתייחס לסוגיית ההתנגדויות.
דוד אמסלם: יש איזושהי תפוצה ואנחנו, באופן בסיסי אותה רק לבניין.
דוד אמסלם: אבל ברור לחלוטין שיש מקרים – נקרא לזה "מקרי קצה" – שגם אתה תבין שהבניין לבד לא רלבנטי.
דוד אמסלם: זה גם הבניין ליד.
דוד אמסלם: לכן אני חושש שאם כאן אנחנו גם נאשר למהנדס העיר לבנות את זה- - - זאת אומרת, יש את הכלל ועל היוצא מן הכלל הוא יחליט, אם כן או לא.
<מרדכי כהן: איך אתה שולט בזה שהיוצא מן הכלל לא מחזיר אותנו לנקודת ההתחלה?
<קריאה: כי הוא גר באותו בניין אתו.
דוד אמסלם: זה שהוא גר באותו בניין זה לא אומר כלום.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הוא גר באותו בניין זה עושה לו יותר רעש, מפריע לו יותר – זו הנחת העבודה.
דוד אמסלם: אתן סתם דוגמה: יכול להיות בכלל שהכניסה לבניין היא בכלל מצד אחד והחנות היא מהצד האחר, ואין קשר בכלל לבניין.
<תומר רוזנר: אני אסביר לך למה אני חושב שזה לא נכון.
<תומר רוזנר: נניח שעכשיו רוצים לקחת את אותו בניין, שיש בו את דירות המגורים ורוצים לעשות בו עסקים.
<תומר רוזנר: מגיע בעל הבניין למסקנה שהוא לא יכול להשתמש בבניין במתכונתו הנוכחית.
<תומר רוזנר: הוא אומר שהוא צריך להרוס את הבניין, להקים בניין שיש בו עסקים, מוסכים והכ – חדש.
<תומר רוזנר: במצב הזה אין לשכנים שהם לא בבניין שום זכות - - -
יעל גרמן: אלא אם כן הם באותה חלקה.
דוד אמסלם: אין להם זכות להתנגד?
<תומר רוזנר: אין להם זכות להתנגד.
יעל גרמן: מדובר על החלקה או על הבניין?
<תומר רוזנר: על החלקה.
יעל גרמן: אם מדובר על החלקה אז אתה צודק.
<קריאה: אבל כל העניין הוא שאנחנו לא מדברים על הריסה ובנייה.
דוד אמסלם: אני דווקא רוצה ללכת עם הדוגמה של תומר רוזנר.
דוד אמסלם: זה במסגרת ההיתר.
דוד אמסלם: היות ואתה אומר שההיתר שלו מאפשר לו גם שימושים אחרים - - -אין בעיה, יהרוס את הבניין.
דוד אמסלם: יש לו שימוש גם למסחר וגם למגורים והוא לא מעוניין במגורים.
דוד אמסלם: הוא הורס את הבניין ובנה למסחר.
דוד אמסלם: אני שוכר ממנו את החנות, ואני צריך רישיון עסק.
דוד אמסלם: עכשיו הם אומרים לי – זה עושה רעש - - -
<תומר רוזנר: אין מעמד לשכנים.
דוד אמסלם: אין מעמד לשכנים ברישיון עסק?
יעל גרמן: אם בחלקה ישנם שכנים – יש.
<פזית שלמון ברץ: אנחנו דנים פה בחוק התכנון והבנייה אבל לא ברישוי בנייה, אנחנו מדברים פה ברישוי עסקים.
<פזית שלמון ברץ: לעסקים יש את החיים שלהם, הדינמיקה שלהם, השינויים שלהם, וזה בדיוק העניין.
<פזית שלמון ברץ: לכן, להביא דוגמה מבנייה חדשה זה לא רלבנטי.
דוד אמסלם: בגדול, בסופו של דבר אני הולך למקור.
דוד אמסלם: אני לוקח מהמקור המחמיר.
דוד אמסלם: אם זה הנוהל היום, אז אנחנו נתקדם.
דוד אמסלם: אם היינו מרעים את מצבם הייתי אומר שאת צודקת.
יעקב אשר: אני חושב שהחשש פה הוא מועט, כי בסופו של יום זה מגיע לוועדת רישוי.
יעקב אשר: בוועדת הרישוי יש נציגי ציבור.