GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תומר רוזנר: אם היא לא מחליטה תוך 30 ימי עבודה – הוא יכול לבקש להגיש את הבקשה שלו לוועדת ערר במישרין, וועדת הערר תחליט במקום רשות הרישוי.
דוד אמסלם: אז יש מנגנון.
דוד אמסלם: נגיד שמשרד הרישוי צריך לעשות לך טסט תוך חודש, ואם לא, אז מה, כאילו יש לך רישיון?
יעל גרמן: זה משהו אחר.
דוד אמסלם: מי בעד ההסתייגות של חברת הכנסת גרמן?
יעל כהן-פארן: בקשת הבהרה לגבי סעיף 1(4) לגבי הנושא הסביבתי: "השימוש המבוקש אינו מביא לפגיעה..." – מה הקריטריונים?
יעל כהן-פארן: העליתי את זה גם בישיבה ביום שני אבל נתנו תשובה שבעיני היתה קצת מתחמקת.
יעל כהן-פארן: מה הקריטריונים לפיהם נחשב שלא היתה פגיעה בסביבה?
יעל כהן-פארן: לטעמי הגורם הקובע - - - זה לא צריך להיות כתוב בחוק.
דוד אמסלם: קיבלת תשובה?
יעל כהן-פארן: התשובה היתה – כן, יש לנו יועצים סביבתיים - - -
דוד אמסלם: היות והשאלה נשאלה כאן, ואני לא הייתי בדיון כי ניהל אותו חבר הכנסת יעקב אשר – גם כאשר לא מקבלים תשובה מספקת, לא חוזרים על זה.
<תומר רוזנר: יש לנו נושא שעלה לדיון בפעם הקודמת, במהלך הדיון.
<תומר רוזנר: הממשלה הציעה בהצעה המקורית שלא יתנו היתר לשימוש חורג בתשלום היטל ההשבחה, ובמקום זה תהיה לרשות המקומית, לוועדה מקומית, אפשרות להשתמש בפקודת המסים – גבייה.
<תומר רוזנר: במהלך הדיון שונתה ההצעה כך שהמבקש יצטרך להפקיד סכום מסוים בכל מקרה, 25 או 40% מהסכום, ולגבי היתרה, אם הוא לא שילם במועד – יש לרשות המקומית שתי אופציות.
<תומר רוזנר: אחת, זה שימוש בפקודת המסים (גבייה) והשנייה – לבטל את ההיתר ובעצם לבטל - - -.
<תומר רוזנר: האופציה השנייה, של ביטול ההיתר מעוררת קשיים, גם לפי דעתנו וגם כאשר חשבנו עליה אחרי הדיון, כי זה התקבל במהלכו, גם בהיבט של המבקש וגם בהיבט של הציבור יש בעיות - - -
<תומר רוזנר: ביטול רטרואקטיבי של ה - - -
דוד אמסלם: לא רק ביטול.
<קריאה: זה לא ביטול רטרואקטיבי.
דוד אמסלם: אני אומר בגדול – כמעט אין קשר בין הדברים.
דוד אמסלם: לרשות יש - - - אני מקבל את הסיכום שעשיתם - - -
דוד אמסלם: סיפור הרישיון – סך הכל, בסופו של דבר ההצעה שלהם היתה לנתק את זה באופן מוחלט.
דוד אמסלם: אני מסכים שזה חלק מארסנל הכלים של הרשות לגבות חובות.
דוד אמסלם: לא שזה מוצדק, בעיקרון אני לא חושב שזה מוצדק.
<קריאה: אפשר להתנות את ההיתר.
דוד אמסלם: הוא מתנה את ההיתר – במה?
<תומר רוזנר: היום הוא לא נותן את ההיתר אם הוא לא משלם.
<תומר רוזנר: למה אתם רוצים להתנות את ההיתר?
<תומר רוזנר: אם אדם חייב היטל השבחה, הוא מממש אותו.
<אריאל יוצר: אם הוא חייב היטל השבחה, שישלם, מן הסתם.
<אריאל יוצר: אני לא חושב שיש קשר בין רישיון העסק או השימוש החורג, לצורך העניין, לבין העניין הזה.
<אריאל יוצר: אנחנו כממשלה מעוניינים לשחרר - - -
דוד אמסלם: אני מסכים שאין קשר בין הדברים, אבל זה היה כלי של הרשות.
דוד אמסלם: הרשות יודעת לגבות באמצעות הכלים הרגילים.
דוד אמסלם: גם המדינה עושה את זה.
דוד אמסלם: אבל בסוף הם רוצים לשחרר את הנתיב הזה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שבאיזון, כשהם אמרו שאדם יפקיד ערבות - - -
<תומר רוזנר: המצב היום ברשויות המקומיות, הנוהג שרווח הוא שאם יש מחלוקת על ההיטל הוא משלם 50% כערבות - - - וזה הנוהל הרווח.
<תומר רוזנר: את זה הממשלה ביקשה לשנות.
<תומר רוזנר: ההצעה המקורית היתה – הוא לא ישלם כלום ויגבו ממנו בעיקולים ובפקודת המסים – גבייה.
<תומר רוזנר: הפשרה שהתגבשה כוללת שני חלקים.
<תומר רוזנר: החלק הראשון, שאתו אין בעיה, שהוא צריך לשלם סכום מסוים מההיטל בכל - - -
דוד אמסלם: מה זה מסוים?
<תומר רוזנר: 25%.
דוד אמסלם: במקום 50.
דוד אמסלם: זאת אומרת – במקום 50, 25 ו-40.
<תומר רוזנר: החלק השני הוא מה הסנקציה אם הוא לא משלם את החלק הנותר.
דוד אמסלם: וזה אחרי שהוא קיבל כבר את הרישיון?
<תומר רוזנר: כן, נכון.
<תומר רוזנר: ההצעה שהתגבשה פה במהלך הדיון היא לתת לרשות המקומית שתי אופציות מצטברות – שיהיו לה את שתי האופציות גם יחד, והן: להשתמש בפקודת המסים – גבייה, כלומר עיקולים וכו', וכן גם לבטל לו את ההיתר בהודעה שתשלח לו.
<קריאה: בתוך 30 ימים מהחלוט.
<עופר בן אליעזר: אבל תציין שמדובר רק אחרי שהכסף - - -
דוד אמסלם: הביטול לדעתי הוא בעייתי, יש, לכאורה, היגיון קטן, אבל לדעתי הוא בעייתי ברמה החוקתית, לקשור אירועים שלא קשורים.
דוד אמסלם: אבל בואו נגיד שעשינו את זה.
דוד אמסלם: לאחר שכבר יש לך את זה – לשלול לך את זה?
דוד אמסלם: זה דבר הרבה יותר דרמטי.
יעל גרמן: היתר בלתי ניתן לביטול.
דוד ביטן: אדם קיבל היתר הרי ברוב העיריות נותנים לך רישיון בכמה תשלומים, את ההיטלים.
דוד ביטן: אם הוא לא עמד, חזרו לו צ'קים – לא עמד בתשלום - - -
דוד אמסלם: שזה חלק מההיתר.
דוד ביטן: יש סעיפים שמתייחסים לזה שהוועדה מוסמכת.
דוד ביטן: הוועדה שומעת את מבקש ההיתר, אבל היא רשאית לבטל את ההיתר, נקודה.
<עופר בן אליעזר: שני האירועים קשורים.
דוד אמסלם: אני אסביר למה הדוגמה היא לא זהה.
דוד אמסלם: היתר הבנייה היא בסופו של דבר חלק מכל הליך הבנייה.
דוד אמסלם: אז אל"ף, התשלומים הם חלק מתנאי ההיתר.
דוד אמסלם: כשיש הפרה בתנאי היתר בבנייה – אתה יכול לעצור את זה, הוא צודק, בגלל שהתכלית היא הבנייה.
דוד אמסלם: כאן, ההיתר זה הסיפור של העסק, זה כבר העסק עצמו.
דוד אמסלם: אם הייתי עושה את ההקבלה כאן זה אחרי שהוא גמר לבנות, הוא לא שילם ואני אומר לו: תוריד את הבית, אתה לא יכול לגור.
דוד אמסלם: זה נראה לי סנקציה חריפה לדעתי, גם.
דוד אמסלם: יש את הכלים – אנחנו דנים כאן על מקרה קצה.
דוד אמסלם: אני לא רואה את זה ברמת המהות.
דוד אמסלם: בואו נתקדם, אני חושב שהפשרה של התשלומים היא נכונה.
דוד אמסלם: אני חושב שפקודת המסים היא נכונה.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם רישיון עסק הוא מחודש.
<עופר בן אליעזר: אז יש לי בקשה – בוא נקשור את זה ברישיון עסק.
דוד אמסלם: ברגע שרישיון העסק יחודש, אז אם הוא חייב ארנונה באותה נקודת זמן, מה אתה עושה?
<עופר בן אליעזר: היום אני לא יכול לא לתת לו בגלל אי תשלום ארנונה.
<עופר בן אליעזר: אין קשר.
<עופר בן אליעזר: אז בוא נעלה את האחוזים כדי שרמת הסיכון תרד.
<עופר בן אליעזר: אבל היה פה דיון שלם.
<עופר בן אליעזר: אני מקבל את ההערה הזו ובסוף – חוק המסים- גבייה הוא חוק שעולה לרשות הרבה מאוד כסף.
<עופר בן אליעזר: יש הוצאה כדי לעשות את זה.
דוד אמסלם: אבל אתם יכולים להטיל עליו גם את הוצאות הגבייה.
<עופר בן אליעזר: אז תחזיר את זה ל- 50-50 מה שהיה, ונוותר על ה - - -
דוד אמסלם: בוא נעשה דבר כזה: גם על הסעיף הזה אני אעשה רביזיה, ואחרי זה נשב ונדבר.
דוד אמסלם: אבל אני בכלל רוצה להציע לשלטון המקומי, ככלל – תראו, בגדול, תעשו טפל ועיקר.
דוד אמסלם: כשיש בעיה מרכזית מז'ורית – בסדר.
דוד אמסלם: כשיש משהו צדדי, לפעמים לא כדאי להתעקש עליו.
דוד אמסלם: השעות הנוספות שאנחנו מדברים פה לא שווה בכלל את האירוע.
דוד אמסלם: בסוף יש את ההיגיון של החיים.
<עופר בן אליעזר: קיבלתי את הצעתך לרביזיה.
יעל גרמן: על הנקודה הזו – אני חושבת שלא ירדו לסוף הדברים.
יעל גרמן: הרי כל החוק הזה יועד כדי לייעל את מתן ההיתר.
יעל גרמן: אין שום עיכוב בכך שבאמת מחייבים את האדם לשלם 50%.
יעל גרמן: הם צדקו.
יעל גרמן: כאשר בהתחלה אמרו שמעכבים את הכל עד שיש את ההערכה והשמאי – אז יש עיכוב.
יעל גרמן: אבל אין שום עיכוב.
יעל גרמן: באים ואומרים – אנחנו לא מעכבים שום דבר, אנחנו נותנים את ההיתר.
דוד אמסלם: לא קידמת אותי בכלום בדיון.
יעל גרמן: לכן ה-50% הוא הגיוני.
דוד אמסלם: אני אדבר אתם אחרי זה.
דוד אמסלם: אני מנהל דיונים כך שאם נגמר פרק לא חוזרים אליו, אחרת אף פעם לא נגמור.
דוד אמסלם: יעקב אשר ניהל את הדיון.
דוד אמסלם: מה שהוא גמר – אני לא רוצה לחזור, אני לא נכנסתי לזה.
דוד אמסלם: בגדול, אתם מתישים אותי.
דוד אמסלם: אמרתי כבר: אני אעשה רביזיה כדי שנוכל לדבר.
דוד אמסלם: היה סיכום, הבנתי שמישהו פה, בגלל קטע חוקתי, שינה אותו טיפה, בסדר.
דוד אמסלם: אבל חברה', לא בכל שנייה כל אחד יש לו מה לומר, וצועק.
<תומר רוזנר: בנושא שנדון בפעם הקודמת – נושא הערר.
<תומר רוזנר: אנחנו רוצים לקרוא את הסעיף שיבהיר את עניין הזכות לערר.
<רוני טיסר: "הרואה עצמו נפגע מהחלטת רשות הרישוי כמשמעותה בסעיף (ד) רשאי לערור בפני ועדת הערר בתוך 15 ימים מיום שהומצאה לו ההחלטה".
<לירון אדלר: במקום "הרואה עצמו נפגע..." - - -
דוד אמסלם: לא, אני לא מוכן.
דוד אמסלם: אני לא מוכן.
דוד אמסלם: מתי נגמר הדיון הקודם?
דוד אמסלם: אתה עכשיו שינית?
<תומר רוזנר: זו היתה בקשה של הממשלה להבהיר את הנושא הזה.
<תומר רוזנר: אין בשום מקום אחר בחוק התכנון והבנייה הוראה אחרת ו- - -
<קריאה: בשימוש חורג.
דוד אמסלם: אני רוצה עכשיו להצביע.
דוד אמסלם: ברביזיה – אני אעשה על כל הסעיף, כל הפרק.
דוד אמסלם: אחרי זה תשבו ותדברו.
דוד אמסלם: מה שתסכימו מקובל עלי.
דוד אמסלם: זה ביניכם, הניסוח פחות חשוב לי.
יעל כהן-פארן: מה שהערתי קודם לסעיף 4 שלא קיבלתי תשובה מספקת וגם לא עכשיו, אני רוצה להוסיף הסתייגות שאומרת: "לעניין פסקה זו תוגש חוות דעת של הממונה על נושא הסביבה ברשות הרישוי".
יעל גרמן: אני מצטרפת להסתייגות ומוסיפה הסתייגות שלי, שאני מבקשת שהתשלום יההי - - -
<תומר רוזנר: בשני המקרים?
יעל גרמן: זה מעכב בדקה את כל ההליך וזה רק שומר על הקופה של הרשויות המקומיות.
יעל גרמן: אבל אני מתנגדת לביטול ההיתר.
דוד אמסלם: אני רוצה להביא את ההסתייגות של חברת הכנסת פארן להצבעה.
דוד אמסלם: בעד ההסתייגות של חברת הכנסת יעל כהן-פארן – מיעוט
<תומר רוזנר: יש את ההסתייגות שהוסיפה עכשיו חברת הכנסת גרמן.
דוד אמסלם: בעד ההסתייגות של חברת הכנסת יעל גרמן – מיעוט
דוד אמסלם: אני עושה רביזיה על הכל.
דוד אמסלם: מי בעד סעיף 13 כולו?
דוד אמסלם: כולל השינוי שהוועדה קיבלה.
דוד אמסלם: בעד סעיף 13– 3
דוד אמסלם: סעיף 13 אושר ואני עושה רביזיה על כל הסעיף.
דוד אמסלם: אני אודיע לכם מה יהיה המועד של הרביזיה, זה לא יהיה היום.
דוד אמסלם: אני מבקש עד אז לשבת עם השלטון המקומי לגבי המסים – תגמרו את הסיפור הזה.
דוד אמסלם: שלושת הנקודות שהיו פה, ההערה שאני ביקשתי – נא לסגור את זה.
יעקב אשר: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, במסגרת יום לעידוד הצלת עודפי מזון בכנסת, על פי בקשת מספר חברי כנסת – חברת הכנסת שולי מועלם רפאלי שאני רואה שהיא עדיין לא כאן, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת חיליק בר וחבר הכנסת זוהיר בהלול.
יעקב אשר: רציתי לתת את רשות הדיבור לחברי הכנסת אבל אני לא רואה שמישהו מהמציעים הגיע.
יעקב אשר: לכן נתחיל עם מנכ"ל לקט ישראל ואחר כך נשמע את חברי הכנסת.
יעקב אשר: אני רוצה לומר שתי מלים בעניין הזה.
יעקב אשר: אני חושב שהנושא הזה הוא נושא בחשיבות עליונה.
יעקב אשר: מדברים על זה הרבה מאוד ונעשים דברים בנושא הזה אבל אני חושב שהמדינה, הממשלה, ואולי בלחץ שלנו ואולי גם בחקיקה שלנו, יכולה הרבה מאוד לתרום לנקודה הזאת ויכולה להביא בסופו של דבר לאנשים הנזקקים, לאנשים החלשים, מזור וגם מיצוי מיטבי של מזון שקיים בשוק ושלא ילך סתם להשמדה ולעשות זאת בלי לפגוע בכלכלה ובלי לפגוע בפרנסה של אנשים אחרים.
יעקב אשר: צריך לדעת את נקודות האיזון.
יעקב אשר: המטרה היא מטרה נעלה וחשובה ואני חושב שבאמת טוב שמדברים על זה ואני מבין שיש מספר דיונים בכמה ועדות, כל אחד מההיבט שלה.
יעקב אשר: אני חושב שאנחנו באמת ניתן למנכ"ל לקט ישראל גידי כרוך להציג את הדברים ואולי גם לכוון מבחינתנו לדיון בוועדה כאן את הנקודות הפרקטיות איך אנחנו כחברי כנסת או כוועדה יכולים להמשיך את הפעילות החשובה הזאת.
<גידי כרוך: תודה רבה אדוני.
<גידי כרוך: ברשותך, אני מבקש לחלק את ההצגה שלנו לשניים-שלושה חלקים.
<גידי כרוך: חן הרצוג, הכלכלן של BDO שערך את הדוח יציג את עיקרי הדוח.
<גידי כרוך: אחר כך אני אציג קצת נושאים של מדיניות ומה קורה בשטח וחברת הוועד המנהל שלנו, אלונה שפר קארו, תציג מהמומחיות שלה את ההיבט של הגנת הסביבה.
יעקב אשר: גם מהניסיון שלה.
<גידי כרוך: מהניסיון שלה.
<חן הרצוג: צהרים טובים.
<חן הרצוג: אני הכלכלן הראשי של חברת הייעוץ BDO שערכה את הדוח הזה יחד עם לקט ישראל.
<חן הרצוג: אני חושב שקודם כל ממצאי הדוח הם ממצאים שצריכים לזעזע כל אחד.
<חן הרצוג: הממצאים מראים שבשנה האחרונה הלך לאיבוד בישראל מזון בשווי של 19.5 מיליארד שקלים.
<חן הרצוג: שליש מהיקף ייצור המזון בישראל הולך לטמיון.
<חן הרצוג: העובדה שהמזון הזה הולך לטמיון, זה מחדל.
<חן הרצוג: זה מחדל מבחינה כלכלית כי לקחנו משאב בשווי 1.7 אחוז מהתוצר ובעצם זרקנו אותו לפח.
<חן הרצוג: זה מחדל מבחינה סביבתית כי בעצם לקחנו את המשאב הזה והפכנו אותו לפסולת שממשיכה לזהם את הסביבה וזה מחדל מבחינה חברתית כי יכולנו לקח את המשאב הזה ולהשתמש בו לצמצום פערים והקטנת בעיית אי הביטחון התזונתי.
<חן הרצוג: החידוש המרכזי של הדוח שלנו השנה הוא בחינת אובדן המזון גם במקטע המוסדי.
עבדאללה אבו מערוף: כמה היה בשנה שעברה?
<חן הרצוג: בשנה שעברה התמקדנו בנושא החקלאות.
עבדאללה אבו מערוף: כמה כסף?
<חן הרצוג: 18 מיליארד שקלים.
<חן הרצוג: השנה עלינו ל-19 וחצי מיליארד שקלים.
<חן הרצוג: זה גידול בהיקף האובדן.
יעקב אשר: בגלל שהוספתם דברים נוספים.
<חן הרצוג: נכון.
יעקב אשר: זה לא איזשהו גידול לעומת שנה שעברה.
יעקב אשר: הוספתם עוד תחום ולכן זה גדל.
<חן הרצוג: התחום של המזון המבושל במטבחים של בתי המלון, של אולמות האירועים, של הצבא, של בתי החולים.
<חן הרצוג: המטבחים המבושלים, שם יש את המזון עם הערך הכי גבוה, מזון שכבר לא רק גודל אלא גם הושקעה בו כל העבודה והמשאבים לבשל אותו, הולכות לאיבוד בשנה 64 מיליון ארוחות.
<חן הרצוג: 1.1 מיליארד שקלים של מזון שאפשר היה לקחת אותו ובעצם להעניק אותו לאוכלוסיות המוחלשות.
<חן הרצוג: מזון בריא, מזין ואיכותי.
יעקב אשר: מה ההגדרה של אוכל מבושל שנשאר?
יעקב אשר: זה אוכל שלא יצא מגבולות המטבח וחזר.
<חן הרצוג: לא מסתכלים על מה שנכנס לך לצלחת.
<חן הרצוג: אם היית מכניס גם את האובדן בצלחת, היית מגיע למספר פי שלוש.
<חן הרצוג: אנחנו מדברים לא על הבזבוז.
יעקב אשר: רציתי לדעת מה הקריטריון מבחינתך.
<חן הרצוג: הקריטריון הוא מזון שנשאר במטבח או בעצם לפני שהוא הוגש לשולחן.
<חן הרצוג: אלה 64 מיליון ארוחות בשווי 1.1 מיליארד שקלים.
יעקב אשר: חלקם אפילו מגשים סגורים ועטופים.
<חן הרצוג: האינטואיציה הראשונה להגיד היא למה הם מבזבזים כל כך הרבה, למה הם בעצם לא עובדים בצורה יעילה.
<חן הרצוג: זה נכון שצריך להקטין את הבזבוז אבל צריך לזכור שבסופו של דבר אפילו בצבא עברו היום בהרבה מאוד מקרים לקייטרינג, להסעדה עסקית שבעצם יש לה את השיקול למנוע אובדן אבל אין ברירה, כיוון שאנחנו לא מוכנים לסבול מצב של מחסור במזון, אתה לא מוכן שיהיה חסר לך אוכל, לא באירוע, לא בצבא ולא בבית החולים, וכיוון שיש חוסר ודאות, אתה לא יודע באמת כמה יגיעו לחדר האוכל, אין ברירה אלא ניהול כלכלי נכון מחייב יצירת עודף ממוצע כדי שגם ביום הקיצוני יהיה מספיק לכולם.
<חן הרצוג: השאלה היא מה עושים עם העודף הזה והעובדה שהעודפים האלה בעצם נזרקים לפח במקום להיות מנוצלים ומועברים למוחלשים, אני חושב שכאן יש איוולת וכאן יש מחדל, ובמיוחד כאשר מדובר במזון אבוד שמקורו בכספי המסים שלנו.
<חן הרצוג: אם נסתכל על המזון האבוד בחברות הממשלתיות, בצבא, במשטרה, בבתי הסוהר, זה מזון שנקנה מהכספים של כולנו, מכספי משלם המסים, והעובדה שלממשלה אין מדיניות שבאה ואומרת מה צריך לעשות עם זה, אני חושב שזה מחדל.
<חן הרצוג: אם נסתכל מה קורה במדינות מערביות אחרות, שם יש חובת הצלה ובעידוד הצלה כמדיניות ממשלתית.
<חן הרצוג: למשל בארצות הברית, החוק הפדרלי אומר שאם אתה רוצה להתקשר במכרז עם הממשלה לספק מזון, אתה חייב לתרום את העודפים.
יעקב אשר: תרמת את העודפים, אבל אני רוצה את הניסיון מהעולם.
יעקב אשר: הוא תרם את העודפים.
יעקב אשר: השאלה היא מי מטפל בהמשך, מנקודת הקצה הזאת.
יעקב אשר: האם שם המדינה מעורבת באיזשהו תהליך?
יעקב אשר: הרי בסופו של דבר התהליך יכול להיגמר בתרומה אבל מי מטפל בזה הלאה?
יעקב אשר: מי משנע את זה?
יעקב אשר: מי מביא את זה?
יעקב אשר: לאן זה הולך?
יעקב אשר: האם זה הולך למקומות הנכונים או שאולי מחר זה יגיע דווקא למישהו שהוא לא צריך את העזרה הזאת והוא יאכיל את עובדיו במקום לקנות בחברת הסעדה?
יעקב אשר: מה ההמשך של נקודת הקצה הזאת?
<גידי כרוך: אולי אני אספר בכמה מלים איך לקט ישראל פועלת.
יעקב אשר: אתה תוכל אחר כך להשלים.
<גידי כרוך: אני אספר מהניסיון של לקט ישראל, איך אנחנו עובדים.
<גידי כרוך: זאת שאלה מאוד מאוד נכונה, לאן בסופו של דבר מגיע המזון.
<גידי כרוך: לקט ישראל עובדת עם 185 עמותות בכל הארץ למזון כללי, בעיקר לפירות וירקות - זאת החוזקה של לקט ישראל – ועוד 22 עמותות בתחום של מזון מבושל.
<גידי כרוך: אנחנו הולכים ובודקים עם בתי תמחוי שמקבלים מזון מבושל, בודקים אותם בציציות.
<גידי כרוך: בודקים את היכולות שלהם לשמור על אותו איכות של מזון כפי שאנחנו קיבלנו אותו.
<גידי כרוך: אנחנו עובדים עם חברות בטיחות מזון שמייעצות לנו ויש לנו בצוות שתי תזונאיות, דיאטניות, שהן אחראיות על התחום של בטיחות מזון.
<גידי כרוך: הדבר האחרון שאנחנו רוצים שיקרה זה שבגלל שאנחנו רוצים לעשות משהו טוב, בסופו של דבר מישהו ייפגע חס וחלילה מאיזשהו אירוע של בטיחות מזון.
<גידי כרוך: לכן אנחנו מאוד מקפידים בתחום של בטיחות מזון.
<גידי כרוך: לגבי לאן זה מגיע.
<גידי כרוך: אנחנו עובדים מול העמותות.
<גידי כרוך: העמותות האלה עובדות מול לשכות הרווחה העירוניות.
<גידי כרוך: הלשכות אמורות לדעת מי האנשים שזקוקים למזון.
<גידי כרוך: לאחרונה התברר לי שלשכות הרווחה העירוניות לא פותחות תיקים רק אם יש צורך במזון אלא אם יש משפחות שזקוקות לדברים נוספים, אז נפתח תיק.
<גידי כרוך: על צורך או תמיכה במזון, על זה לא פותחים תיק ברווחה.
<גידי כרוך: זה קצת מחליש את היכולת שלנו להגיע לאותם אנשים.
<גידי כרוך: יחד עם זאת, עכשיו במכרז שמתברר בממשלה – משרד הרווחה הוציא מכרז בנושא של ביטחון תזונתי שיש בו חלק קטן ומסוים לנושא של הצעת מזון של פירות וירקות – שם אנחנו כבר הולכים לפי המדיניות הממשלתית ויש הגדרה, ממש תעודות זהות ושמות של אנשים – שוב, בשיתוף פעולה עם לשכות הרווחה העירוניות – מי האנשים שהכי נזקקים ולשם אנחנו עכשיו נכוון את התוצרת שלנו.
<גידי כרוך: זאת אומרת, בהחלט אנחנו יודעים להבדיל לאן ילך המזון הזה.
<גידי כרוך: מה שחשוב לי להדגיש בזה זה את נושא בטיחות המזון, שם אנחנו מאוד מאוד מקפידים.
<גידי כרוך: יש לנו צוות שבודק, וחלקן נמצא כאן אתי היום, בודק יום יום את המזון איך הוא מגיע ולא רק איך הוא מגיע אלא איך הוא נשמר בעמותות.
<גידי כרוך: גם מקום בו אנחנו נותנים רק פירות וירקות, אנחנו נבדוק את כל המזון שיש בו.
זוהיר בהלול: אין נגיעה ברגולציה, בעין המבקרת, למשרד הבריאות למשל?
<גידי כרוך: בהחלט יש.
<גידי כרוך: אנחנו משתפים פעולה עם משרד הבריאות בזה.
<גידי כרוך: עכשיו צריך לקבוע תקנים איך יעבדו העמותות בעקבות מה שנקרא חוק הקורנפלקס.
<גידי כרוך: יש הגדרה של תקנים איך העמותות צריכות לפעול.
<גידי כרוך: עדיין לא הוגדרו התקנים האלה.
<גידי כרוך: ייקח בערך ארבע שנים עד שיגדירו אותם כפי שהחוק מאפשר.
<גידי כרוך: אני רוצה לגעת בעוד כמה נקודות.
יעקב אשר: שאלה לגבי הפריסה של שירותי הרווחה.
יעקב אשר: האם יש היענות מלאה של כל שירות הרווחה?
יעקב אשר: האם מבחינת האג'נדה של הרשויות זה דבר שנמצא בתוך תהליך מוסדר?
<גידי כרוך: עד היום לא נתקלנו ברווחה שמתנגדת ישירות לפעילות שלנו.
יעקב אשר: צריכה להיות רווחה שיוזמת את זה.
<גידי כרוך: רווחות לא יוזמות את זה כי אין להן פתרון.
<גידי כרוך: אנחנו יודעים שלרווחות אין פתרון.
יעקב אשר: אני מכיר עירייה אחת, בה הייתי ראש עיר, שהרווחה הייתה יוזמת מאוד בדברים האלה ולא רק בדברים האלה.
<גידי כרוך: כן, אבל כפתרון.
<גידי כרוך: מה שאנחנו רואים היום זה שהרווחות מגיעות או מפנות את הזקוקים למזון, מפנות אותם עם פתק לאותן עמותות שיכולות לספק את המזון.
<גידי כרוך: זאת הפעילות שאנחנו מכירים.
<גידי כרוך: יכול להיות שלא הגענו לכל.
<גידי כרוך: ברשותך, עוד כמה נקודות.
<גידי כרוך: אנחנו לא מצילים את המזון לשם הצלת המזון.
<גידי כרוך: בסופו של בר המזון הולך לאותם נזקקים והפער של אי ביטחון תזונתי היום במדינת ישראל הוא כשלושה מיליארד שקלים.
<גידי כרוך: מה זה אומר שלושה מיליארד שקלים?
<גידי כרוך: אם נשתמש בשלושה מיליארד שקלים, נצטרך לקנות מזון, נוכל לקנות מזון בשלושה מיליארד שקלים.
<גידי כרוך: זה יחס של אחד לאחד בנושא הזה.
<גידי כרוך: היופי במזון הוא שיש כאן מינוף.
<גידי כרוך: לקט ישראל יודעת למנף לפחות פי 1.36, נקרא לזה 1.4, אחד לארבע.
<גידי כרוך: זאת אומרת, על כל שקל שמשקיעים בלקט ישראל, אנחנו יודעים לייצר ארבעה שקלים של מזון.
<גידי כרוך: אם הפער הוא שלושה מיליארד שקלים, בעצם אנחנו צריכים כ-810 מיליון שקלים כדי להתגבר על הפער הזה.
<גידי כרוך: מבחינת הצלת מזון, דיברנו קודם על מזון בשווי 19,5 מיליארד שקלים.
<גידי כרוך: אלה הרבה מספרים אבל אני הבהיר אותם.
<גידי כרוך: זה סך האובדן מזון.
<גידי כרוך: מתוך זה אנחנו מעריכים שמזון בשווי שמונה מיליארד שקלים הוא בר אכילה.
<גידי כרוך: זאת אומרת, 1.2 מיליון טון הוא בר אכילה מתוך ה-2.4.
<גידי כרוך: בערך חצי.
<גידי כרוך: אנחנו אומרים שיש מצד אחד שמונה מיליארד שקלים של מזון להציל, מצד שני יש פער של שלושה מיליארד שקלים לביטחון תזונתי.
<גידי כרוך: זאת אומרת, אנחנו יכולים לחבר ביניהם.
<גידי כרוך: עד היום לא מחברים ביניהם וכאן זה נושא של מדיניות.
<גידי כרוך: אנחנו חייבים שתיקבע מדיניות ומדיניות יכולה לקבוע רק הממשלה.
<גידי כרוך: ברגע שהממשלה תתחבר לאומות העולם שהכריזו ב-2015, בספטמבר 2015, על יעד של צמצום אובדן המזון בחמישים אחוזים עד 2030 – זאת אומרת, נתנו לזה 15 שנים – הרבה אומות עולם הצטרפו לזה אבל ממשלת ישראל עדיין לא הצטרפה.
<גידי כרוך: אני חושב שחייבים לקבוע את המדיניות הזאת כי ברגע שקובעים את המדיניות, מכאן זה יחלחל למטה.
<גידי כרוך: בהתחלה אלה רק מלים, לא צריך לשלם כסף, לא צריך להיבהל מתקציבים אבל באיזשהו שלב כן נצטרך תקציבים.
יעקב אשר: אתה יודע איך זה עובד כאן בבניין הזה או בהחלטות של משרד האוצר.
יעקב אשר: כל דבר, גם אם הוא דיבור אבל בסוף יביא כסף, עוצרים אותו בשלב הדיבור.
יעקב אשר: זאת הבעיה ועם זה צריך להתמודד.
<גידי כרוך: אני מקבל גם את זה.
יעל כהן-פארן: אתה אומר את זה כחבר בקואליציה.
יעקב אשר: אני אומר את זה כחבר בקואליציה.
<גידי כרוך: אני צריך להיות אופטימי בקטע הזה ולהגיד שאני מקווה שזה כן יקרה.
<גידי כרוך: אני חושב שקביעת המדיניות הוא הכלי הכי חשוב שאנחנו יכולים כרגע לרצות והוא מופיע בדוח, בארבע מסקנות של הדוח.
<גידי כרוך: אחר כך יש המלצות נוספות והאחרונה בהן היא זאת שחן דיבר עליה לחייב חברות שמתקשרות עם הממשלה לתרום את עודפי המזון שלהן.
<גידי כרוך: בארצות הברית זה קיים משנת 2008 ועל סכומים מגוחכים כמו 25 אלף דולר מחייבים חברה שמתקשרת עם הממשל הפדרלי לתרום עודפי מזון.
<גידי כרוך: אני חושב שאנחנו חייבים את זה וזה מה שיקדם הכי הרבה את הנושא של הצלת מזון.
יעקב אשר: חן, אתה סיימת?
<חן הרצוג: רק לנושא שהעלית בנושא העלות התקציבית.
<חן הרצוג: למעשה הצלת מזון היא לא פילנתרופיה.
<חן הרצוג: זאת לא נדבה.
<חן הרצוג: זאת פעילות הכלכלית ביותר, לקחת פסולת ולהפוך אותה למשאב.
<חן הרצוג: לכן את אותם תקציבי רווחה שכבר יש לנו, אם היינו מנתבים אותם להצלת מזון, היינו יכולים להגדיל את האפקטיביות שלהם פי 3.6, כי במקום ללכת ולקנות מזון או לתת לנצרכים מזון בשקל, תן לו פי 3.6.
יעקב אשר: לקחתם בחשבון גם את עלויות הפסולת?
<חן הרצוג: בדיוק.
<חן הרצוג: אם תיקח בחשבון את ההשפעות הסביבתיות - - -
יעקב אשר: עזוב רגע את ההשפעות הסביבתיות.
יעקב אשר: קודם כל, דבר אתי כמו פקיד לאוצר.
<חן הרצוג: 3.6 לשקל בלי סביבתי.
<חן הרצוג: אילו הייתי אומר לך סביבתי, הייתי אומר לך שזה אחד לחמש אבל עזוב, עם זה לא הולכים למכולת.
<חן הרצוג: אמיתי זה אחד לחמש, אם תיקח את ההשפעה.
יעקב אשר: תכף נשמע על ההיבט הסביבתי.
<חן הרצוג: רק על ההוצאות התקציביות שקל לשקל, זה פי 3.6.
<חן הרצוג: אם תלך למזון המבושל זה עוד יותר כי זה מזון שהערך שלו גבוה יתר.
<חן הרצוג: לכן אפילו בלי עלות תקציבית, את אותם תקציבי רווחה שכבר יש לנו, אפשר לנתב אותם.
אורלי לוי אבקסיס: תקציבי רווחה שיש היכן?
<חן הרצוג: בכל מקום.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא תקציבי רווחה, איפה.
אורלי לוי אבקסיס: בתחום של המזון?
אורלי לוי אבקסיס: בתחום של ההאכלה במשרד הרווחה?
<חן הרצוג: כן.
אורלי לוי אבקסיס: בתחום של הגמ"חים.
יעקב אשר: בתי תמחוי.
אורלי לוי אבקסיס: כמה המדינה מוציאה היום על מזון?
אורלי לוי אבקסיס: רק על תקציבים של מזון, להאכיל פיות.
<חן הרצוג: מאות מיליונים.
<חן הרצוג: למשל מפעל ההזנה לבתי הספר.
<חן הרצוג: הולכים וקונים כריכים ונותנים אותם לילדים נזקקים אבל יכולתי להאכיל אותם – זה מפעל ברוך וחשוב מאין כמוהו.
אורלי לוי אבקסיס: אתה לא מדבר על הפרויקט של הכריכים.
<חן הרצוג: לא.
<חן הרצוג: של הארוחות.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא כריך שנותנים להם.
אורלי לוי אבקסיס: לא ארחיב את הדיבור על האיכות.
יעקב אשר: צריך את מעורבות משרד הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: פיקוח.
<חן הרצוג: כמה מטרים או קילומטרים מבית הספר הזה יושב בסיס צבאי או בית חולים, שם יש עודף מזון שזורקים אותו.
<חן הרצוג: ניקח את זה משם ונעביר לבית הספר כך שנוכל להאכיל פי שלושה תלמידים.
יעקב אשר: הדברים ברורים.
יעקב אשר: אלונה שפר קארו תדבר על ההיבט הסביבתי.
יעקב אשר: אני רוצה לומר שמאחר שאנחנו נמצאים במדינת העם היהודי, רק הערך העליון של בל תשחית, הוא ערך כל כך חשוב והוא מתחבר להיבט הסביבתי.
יעקב אשר: אני חושב שאנחנו צריכים להיות אור לגויים בעניין הזה ולא הם להראות לנו שבארצות הברית יודעים להעריך גם משהו בהיקף של 25 אלף דולר בלבד וכאן אנחנו יכולים להשמיד דברים בהיקפים הרבה יותר גדולים.
<אלונה שפר קארו: מבחינה סביבתית יש כאן
<אלונה שפר קארו: גם את הנזק לסביבה שבתהליך ייצור המזון והאנרגיות שמתבזבזות, המים, הדשנים, הזיהום, הכימיקלים ועד לאחר הייצור שלו כך שאנחנו מגיעים למקום שאתה כראש עיר לשעבר מכיר מצוין.
<אלונה שפר קארו: העלויות האדירות של פינוי הפסולת.
<אלונה שפר קארו: אחר כך לוקחים אותם וזורקים אותם בבורות גדולים בדרום הארץ.
<אלונה שפר קארו: בינינו, אין במדינת ישראל היום, למרבה הצער - למרות היוזמות שהמשרד בזמנו הוביל – אין היום פתרונות לפסולת אורגנית.
<אלונה שפר קארו: כשאנחנו מסתכלים כאן על 2,4 מיליון טון מזון לאורך שרשרת הייצור והצריכה שמתוכם ניתן להציל לפחות חצי, העלויות הן אדירות.
<אלונה שפר קארו: כספים יש.
<אלונה שפר קארו: יש את קרן הניקיון במשרד להגנת הסביבה ורשויות משלמות היטלים אדירים על ההטמנה של הפסולת האורגנית הזאת.
<אלונה שפר קארו: זה מחזור של פסולת אורגנית והתקציבים צריכים ללכת גם לטובת הנושא הזה.
<אלונה שפר קארו: הפסולת הזאת היא חומר גלם שיש לו תועלת חברתית וכלכלית.
<אלונה שפר קארו: אין שום סיבה שזה יגיע להטמנה והרשויות המקומיות עוד ישלמו עליו מס הטמנה.
<אלונה שפר קארו: אני חושבת שהוועדה המכובדת הזאת צריכה לקרוא לכל הגופים – בעצם לעשות סוג של ביקורת - ממשלתיים שלמעשה אנחנו רואים שיש להם את הפוטנציאל להצלת מזון.
יעקב אשר: יש כאן מישהו ממשרד האוצר?
יעקב אשר: כמובן לא.
יעקב אשר: הגיעו המשרדים שהם בתוך העניין אבל לא הגיעו אלה שתוקעים את העניין.
יעקב אשר: החלק החשוב כאן הוא דווקא משרד האוצר וכדומה.
יעקב אשר: תודה רבה לשלישיית לקט ישראל.
<אייל וינשטוק: אם אפשר, הצעה.
<אייל וינשטוק: אני מציע שאדוני כבוד היושב ראש ייתן כאן החלטה להקים כאן תת ועדה שתתכלל את כל הדבר הזה.
יעקב אשר: תודה על הרעיון.
יעקב אשר: אנחנו צריכים לבדוק את זה עם היושב ראש הקבוע של הוועדה.
יעקב אשר: אני לא מקים תתי ועדת.
יעקב אשר: הרעיון הוא רעיון טוב.
יעקב אשר: נעבור לחברי הכנסת.
יעקב אשר: נתחיל עם חברת הכנסת אורלי לוי מיוזמות היום הזה והדיון הזה.
יעקב אשר: לאחר שחברי הכנסת ידברו, אני אאפשר אם מישהו ירצה רשות דיבור.
יעקב אשר: לאחר מכן נשמע גם את התייחסות משרדי הממשלה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב ראש, חבר הכנסת אשר, אני רוצה להגיד לך תודה רבה גם על הרצינות של הוועדה, גם על כך שאנחנו מוצאים כאן בית משנה לשנה בו אנחנו באים ומציגים את הנושאים, את האבסורד ואולי את האדישות הבלתי נתפסת של החברה הישראלית כאשר מצד אחד יש לנו 18 אחוזים מהאוכלוסייה הישראלית שנמצאים בחוסר ביטחון תזונתי ומצד שני אנחנו הולכים ושורפים וטומנים או משמידים כ-2,4 מיליון טון.