GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: צריך להבין, גם אמהות לילדים קטנים עם עגלות - - -
<מנחם מושקוביץ: זו הנגשה של כל המרחב.
אילן גילאון: יש הנגשה ל-90% מהציבור שלא מבין מה מתרחש איתו וה-10% האחרים זה עורכי דין, לבנת פורן ומתווכים.
אילן גילאון: הם מסבירים לנו.
יעקב אשר: אדוני יושב הראש, קודם כל אני מודה לך על קיום הישיבה הזאת.
יעקב אשר: אני מודה גם לאילן על העבודה רבת השנים בעניין הזה.
יעקב אשר: ראינו גם בקדנציה הקודמת, בוועדות כאלה ואחרות.
יעקב אשר: אדוני יושב הראש, אני חושב שאפשר לקחת דוגמא ממקום אחד שזה כן עובד נכון, והנה, הבאתם עכשיו למשל הנגשה לאמהות.
יעקב אשר: יש פרויקט שנקרא הנגשת תחנות, שמשרד התחבורה הקציב לזה כסף במצ'ינג מול רשויות, עם פרמטרים כאלה ואחרים והדבר הזה עובד.
יעקב אשר: הדבר הזה עובד, אילן.
יעקב אשר: זאת אומרת אנחנו רואים שסוד, בעצם כדי להגיע לביצוע, חייבת להיות פה איזו שהיא שותפות כזו או אחרת.
יעקב אשר: המדינה לא יכולה לשחק עם הזמן הזה בצורה כזאת ואני לא חושב שכל ראשי הרשויות הם פושעים ולא כל ראשי הרשויות הם צדיקים.
אילן גילאון: יש עוד מלא נושאים שזה עובד.
יעקב אשר: נכון, נכון.
יעקב אשר: אני נותן לך דוגמא קלאסית של שיתוף פעולה של רשות מקומית מול משרד ממשלתי, שמדבר על מקומות ציבוריים.
יעקב אשר: שנבין את הדבר הזה, אנחנו חייבים – ואני מצטרף למה שאתה אומר – צריך להביא את כל הטרקטורים מה שנקרא, שנמצאים בכנסת - - -
דוד אמסלם: השופלים.
יעקב אשר: את כל השופלים, אולי את יוגב גם כן.
אילן גילאון: D-9.
יעקב אשר: D-9.
יעקב אשר: באמת את חברי הכנסת הדומיננטיים, כדי באמת להגיע לסוף הסאגה הזאת, כי מה שקורה היום, שבסופו של דבר הרשויות לקחו גם אחורה, לא רק שלא התקדמו, כמו שאמרה הגברת מקודם, שיכול להיות שאם היו מחלקים את זה לכמה שנות תקציב היה אפשר יותר, אבל אי אפשר לחלק - - -
קארין אלהרר: נזכרו רק ברגע האחרון.
קארין אלהרר: איזו הפתעה, הרגע הגיעה.
יעקב אשר: ממש ככה.
יעקב אשר: כמו שאנחנו מופתעים מהגשם הראשון תמיד.
יעקב אשר: ולכן אני חושב שבאמת אנחנו צריכים להקים קול זעקה בעניין הזה וללחוץ בנושא הזה, כי בסופו של דבר כולם רוצים את זה, רק השאלה האם תהיה פה שותפות נכונה וברגע שגם תהיה שותפות בין הרשויות לבין המדינה, היא גם תהיה שותפות ריאלית.
יעקב אשר: זאת אומרת רשויות חלשות יותר יקבלו את הסיוע היותר רחב, רשויות חזקות יותר, שיודעות לקבל ארנונה על בתי מלון ליד הים וכו', יכולות להשקיע גם מכספן קצת יותר ובסופו של דבר נגיע לזה.
יעקב אשר: אני רוצה לציין עוד נקודה אחת, שאילן מכיר את זה.
יעקב אשר: במסגרת החוק הזה ישנם מוסדות ציבור שאין להם כל כך אבא ואמא.
יעקב אשר: לפעמים בהרבה דברים, אם זה מבני דת כאלה ואחרים שאינם בבעלות העירייה או ישיבות שאינן מוכרות לצורך זה במשרד החינוך או הדברים הללו, ואנחנו לא רוצים שחלילה מישהו ידלג על המקומות האלה, כשכל המרחב הציבורי יונגש.
יעקב אשר: אנחנו צריכים לקחת את זה לתשומת לב בדיונים כשנגיע אליה, אני מקווה ולהכליל את כל המקומות הציבוריים.
יעקב אשר: כל המרחב הציבורי, לתת לו דין אחד לכולם, כדי שבאמת נוכל לתת לאנשים האלה ולכולנו את ההרגשה שעשינו את זה בצורה הכי טובה.
<דרור אטרי: דרור אטרי, לשכת המסחר ירושלים.
דוד אמסלם: דרור, בבקשה, בקצרה.
<דרור אטרי: תודה קודם כל לאדוני יושב הראש.
<דרור אטרי: אין ספק שהישיבה היא חשובה מאד ואנחנו מברכים עליה.
<דרור אטרי: אני ברשות
<דרור אטרי: כם רוצה לומר מספר מילים בשם המגזר העסקי.
<דרור אטרי: קודם כל נקדים ונאמר שהייתה לנו הזכות לקדם את הנושא של שילוב אנשים עם מוגבלויות במקומות העבודה, בהסכם שהיה לנו זכות לעשות בשם הארגונים הכלכליים, ביחד עם ההסתדרות, וכמו שאתם יודעים בעבר גם בצו הרחבה וזה חל על כולם.
<דרור אטרי: מכאן האמירה הבאה היא לא בשביל להגיד כמה אנחנו נחמדים, אלא להדגיש את החשיבות שהמגזר העסקי רואה בנושא הזה שלדעתנו הוא נושא מאד מאד חשוב.
<דרור אטרי: ברשותכם, אני קודם כל מצטרף לחברי בלשכת עורכי הדין.
<דרור אטרי: אנחנו חושבים שהחוק הוא חשוב וצריך לקדם אותו, אבל יש לנו דבר משותף שהוא בעייתי וצריך לתת עליו את הדעת.
<דרור אטרי: אני חושב שאנחנו צריכים לתת את הדעת על כל חקיקה שאנחנו עושים, מאיפה מביאים את התקציבים ולתקצב אותם.
<דרור אטרי: יש לא מעט חוקים שלפעמים היום זה הרשות המקומית, מחר זה מכיל על המגזר העסקי ואנחנו מכירים לא מעט חוקים שעוברים על המגזר העסקי ואף אחד לא שואל את העסק הקטן או את העסקים בכלל, מאיפה התקציב.
קארין אלהרר: לעסקים קטנים יש - - -
אילן גילאון: לעסקים קטנים יש פטור מנטל כבד, זה לא - - -
דוד אמסלם: לא, לא, אני לא נכנס לזה עכשיו, אילן.
אילן גילאון: לא, אבל נאמרות עובדות שהן לא נכונות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני תמיד אומר את זה, אני לא מתקן אף אחד בישיבה, זה בסדר.
אילן גילאון: אנחנו עובדים בצורה מידתית כל הזמן ולא מבקשים להמאיס את הנושא, להיפך.
דוד אמסלם: אילן, יש לי עוד 25 דקות.
קארין אלהרר: אילן, חבל על הזמן.
דוד אמסלם: ברשותכם, לא, לא, לא, מספיק.
אילן גילאון: יושב הראש לא מרשה לי, אני לא אענה לך.
דוד אמסלם: ישראל זינגר, ראש עיריית רמת גן, קודם כל תודה שהגעת לדיון הזה.
<ישראל זינגר: כרגיל יש חלוקה "צודקת".
<ישראל זינגר: פה מחליטים והרשויות צריכות לשלם.
דוד אמסלם: אתה פספסת הפתיחה שלי.
<ישראל זינגר: לא, לא השתנה כלום.
<ישראל זינגר: באתי מוועדת החינוך - - -
דוד אמסלם: אני תמיד אומר ככה, יש חלוקת עבודה – ההכנסות פה, ההוצאות שם.
<ישראל זינגר: יפה.
<ישראל זינגר: אז אתה מכיר את זה מכל הכיוונים.
<ישראל זינגר: דבר דומה בוועדת החינוך, יום לימודים ארוך וכך הלאה, אין כסף – הרשויות.
<ישראל זינגר: כל הדברים הללו בעצם, כמו שאמרו פה וכן נכנסתי אז, בסוף יגדילו את הפערים.
<ישראל זינגר: כי נכון שיש רשויות שיכולות וצריכות לעשות יותר ויש רשויות שפחות, אבל איזה שהוא בסיס, המדינה, חוץ מלחוקק, גם היא צריכה לקחת על עצמה.
אילן גילאון: זו השיטה, מותק.
אילן גילאון: הערבים שורפים, הרשויות משלמות.
אילן גילאון: ככה זה.
דוד אמסלם: אבל אתה ממשיך.
דוד אמסלם: אתה לא יכול להתאפק.
אילן גילאון: לא, חצי מהנכדים שלי גרים אצלו - - -
דוד אמסלם: אבל אתה לא יכול להתאפק, תבין, כל הערה שלך זה פחות דובר.
עבד אל חכים חאג' יחיא: לא, לפחות תחנות אוטובוסים - - -
דוד אמסלם: עורכת הדין טליה דוד, בבקשה.
<טליה דוד: אדוני, אני מודה שבמקרה הזה יש לי כמה כובעים.
<טליה דוד: אני עובדת 15 שנה בעיריית ירושלים ואני חיה את הדין המוניציפאלי ואת החובות ואני בליבי שם.
<טליה דוד: מצד שני אני גם חברה בלשכת עורכי הדין בוועדה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות וברור שאני חיה את זה מיום לידתי.
<טליה דוד: אבל אני רק רוצה להגיד משפט אחד כאישה עם מוגבלות פרטנית שלא עובדת בעיריית ירושלים ולא חברה בלשכת עורכי הדין בוועדה.
<טליה דוד: אני לפני 25 שנה, 30 שנה, כעוד לא התניידתי עם כסא גלגלים, כשעוד הלכתי טוב, נסעתי לחברים באופן עצמאי, לא בטיולים מאורגנים של אנשים עם מוגבלות ולא בהתאמות, כאדם מן השורה.
<טליה דוד: נסעתי לארצות הברית לפני 25-30 שנה.
<טליה דוד: ואני רוצה להגיד לאדוני שיום אחד החלטתי לנסוע לבד.
<טליה דוד: החברים שלי הלכו לעבודה, אלה שגרו שם, ואני החלטתי לטייל לבד באחת הערים.
<טליה דוד: עליתי על רכבת, נסעתי, ירדתי, אני זוכרת שהייתי בלייבררי קונגרס ואותו יום הייתי בערך 12-14 שעות מטיילת לבד בעיר ואני זוכרת שבערך כל שעה הייתי מתקשרת מטלפון ציבורי לחברים שלי, כשהיה טלפון ציבורי לפני 30 שנה, בגובה שלי וכל כך התלהבתי וכל כך הרגשתי כאילו נתנו לי את החיים פעם נוספת, שכל שעה-שעתיים הייתי מתקשרת אליהם – אני פה, וואי, איזה כייף, אני יכולה לעשות את זה.
<טליה דוד: אני כאן בלייבררי קונגרס, יש לי מדף.
<טליה דוד: הכל זמין.
<טליה דוד: הכל נגיש.
<טליה דוד: הכל קרוב, הכל מכובד, הכל מוערך.
<טליה דוד: שלא לדבר על חנויות וזה משהו מדהים.
<טליה דוד: אז ברור שבסוף צריך לעשות מערכת איזונים בין תקציבי עתק לבין הצרכים שלנו, שהם צרכים קיומיים והרבה מעבר לכך, אבל צריך לזכור שזה לא רק אנשים עם מוגבלות, כמו שאדוני אמר, זה אנשים, זה גם אנשים מבוגרים, זה גם כל אחד מהלכאורה הלא מוגבלים פה, שבסופו של יום יגיע למקום הזה בדרך כזו או אחרת, במוקדם או במאוחר.
<טליה דוד: ולכן אדוני, צריך כל הזמן לחשוב שמדובר באוטונומיה הפרטית של בני אדם, שהם צריכים להיות בני חורין.
<טליה דוד: לעשות מה שהם רוצים, מתי שהם רוצים, בלי להיות תלויים באף אחד.
דוד אמסלם: אני מכיר את טליה הרבה שנים, עבדנו ביחד, אבל היא פייטרית.
דוד אמסלם: היא באמת אוהבת לטייל לבד, הכל.
דוד אמסלם: חבל על הזמן, יש לה יוזמה.
דוד אמסלם: רות דיין, המרכז לשלטון המקומי, בבקשה.
<רות דיין מדר: תודה.
<רות דיין מדר: אני שמחה על הדיון הזה, זה דיון חשוב מאד.
<רות דיין מדר: זה נושא שאני מלווה אותו למעלה משבע שנים ופעם, כשדיברנו על נגישות ברשויות, הרשויות לא בדיוק הבינו מה אנחנו רוצים מהן.
<רות דיין מדר: היום המצב הוא לא כזה.
<רות דיין מדר: היום יש ועדת נגישות, שמנהל אותה מנכ"ל העירייה ויושבים כל אנשי המקצוע של הרשות המקומית, אם זה רישוי עסקים, אם זה המהנדס, מחלקת חינוך, כל המחלקות, כדי לדון ולראות את התהליך הזה.
<רות דיין מדר: פעם אחר פעם ניגשנו לאוצר ואמרנו והצענו מודלים ואמרנו בואו יחד איתנו ונציע מודל, כדי להביא ליישום של החוק.
<רות דיין מדר: לא לדחות את היישום של החוק, כמו שאמרה חברת הכנסת קארין אלהרר, אלא להביא ליישום של החוק בשנת 2021 והלוואי אפילו לפני כן, כדי שהיום אנשים עם מוגבלות יוכלו להנות מכל מה שהרשות המקומית יכולה להציע בתרבות, בספורט, בפנאי.
קארין אלהרר: לא ביקשתם לצמצם את הסמכויות של הנציבות?
קארין אלהרר: לא, תהי כנה.
<רות דיין מדר: לא, אני כתבתי את העתירה לבג"ץ.
קארין אלהרר: תהי כנה, ביושר.
קארין אלהרר: לא ביקשת לצמצם?
<רות דיין מדר: מאחר שאני כתבתי את העתירה לבג"ץ, אני יכולה לומר לך מה כתוב בעתירה.
<רות דיין מדר: העתירה הזאת אומרת ככה – מרכז השלטון המקומי והרשויות המקומיות מבקשות שמדינת ישראל תקצה תקציבים על מנת שעד שנת 2021 כל הרשויות המקומיות תיישמנה את חובות הנגישות שלהן.
<רות דיין מדר: דבר נוסף - - -
קארין אלהרר: איפה הייתם עד היום?
דוד אמסלם: לא חשוב, קארין.
<רות דיין מדר: אז זה מה שאני מספרת, שבמשך 7 שנים הנציבות, גם משרד - - -
דוד אמסלם: קודם כל זה לא משנה.
דוד אמסלם: העיקר אתם פה היום.
<רות דיין מדר: גם משרד הפנים וגם הנציבות וגם האוצר, יעידו על אין סוף דיונים לשעות הלילה, שגם אני נכחתי בהם פעם אחר פעם כדי להגיע להסכמות ולהבנות, אבל מאחר שלא הגענו לשום דבר והבנו שאנחנו מדברים עם עצמנו, אמרנו שרק עתירה לבג"ץ תרים את הדגל גבוה ואולי, הלוואי, משהו יקרה מתוך זה.
דוד אמסלם: חברה, לא צריך להרים ידיים, מי שרשום רשום.
דוד אמסלם: אני הולך לפי הזמן והסדר.
דוד אמסלם: חברת הכנסת קורן בבקשה.
נורית קורן: אז אני רוצה להודות לך אדוני יושב הראש על קיום הישיבה הזאת, זו ישיבה חשובה.
נורית קורן: אני כיושבת ראש השדולה, יחד עם חברי אילן גילאון וקארין אלהרר וגם ועדת נגישות שעובדת שעות נוספות על הנושא של הנגישות, הנגישות חשובה ביותר והעיריות, מה לעשות, אתן הגורם שצריך להנגיש לאזרח הפרטי בכל רשות ורשות.
נורית קורן: נכון, אין מספיק תקציבים, אנחנו יודעים, אבל אם יהיו אנשים שמתכננים את העיר, אנשים שאחראים בבית הספר על כל הדברים הקטנים עם חשיבה של אדם עם מוגבלות, האמינו לי שהכל ייראה אחרת.
נורית קורן: כמו שאמרה פה טליה על הנושא של טלפון נמוך, שהוא יכול להגיע לכל אחד, כך אנחנו צריכים, גם הבנקים למשל, שהכספומטים יהיו נמוכים ותהיה אליהם גישה.
נורית קורן: ברגע שיש חשיבה כזאת, תאמינו לי שהכל יהיה יותר קל.
נורית קורן: ואם אנחנו מהתחלה נחשוב בראש מונגש, בראש שאנחנו צריכים להתאים גם לאנשים עם מוגבלות, ברגע שבונים, אז הדברים האלה יהיו הרבה יותר קלים וגם הכסף יהיה בהתאם.
דוד אמסלם: שוב פעם, אני רוצה להודות באופן אישי גם לחברת הכנסת קורן, שהיא גם חלק מהשדולה.
דוד אמסלם: זה לא טריוויאלי, תאמינו לי, זה נטו נשמה, לא פוליטיקה.
דוד אמסלם: אז באמת כל הכבוד.
דוד אמסלם: אברמי, הגענו אליך.
<אברהם טורם: אברמי טורם, נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<אברהם טורם: ראשית, אני מצטרף לברכות על הדיון עצמו, כי בעיני הוא חשוב, אבל יחד עם זה אני אומר, אנחנו שוב קצת מדברים עם עצמנו, כי בעצם השם של הדיון זה מוכנות הרשויות המקומיות וכמעט ולא נמצאים פה רשויות מקומיות, וכל מי שנמצא פה בחדר ויותר ממסכים שמחר בבוקר המרחב הציבורי צריך להיות נגיש ובעצם מי שצריך להיות פה בחדר לא נמצא פה בחדר, וזו אחת הבעיות שלנו כל הזמן.
<אברהם טורם: אנחנו מדברים על 20% מהאנשים בתוך הערים, לא מאוכלוסיית מדינת ישראל הכללית, בתוך כל רשות ורשות יש 20% של אנשים שלא מסוגלים להשתתף בתוך הפעילות במרחב הציבורי וכולם, כבוד יושב הראש, חשוב לי רק - - -
דוד אמסלם: שומע, שומע.
<אברהם טורם: אני עושה לא מעט שיחות עם ראשי רשויות ועם ארגונים פרטיים וכולם באמת עם בעיה כלכלית.
<אברהם טורם: זו בעיה אמיתית.
<אברהם טורם: אנחנו באמת חושבים שצריך למצוא פתרונות.
<אברהם טורם: אני לא חושב שצריך למצוא את זה לכולם, אבל יחד עם זה אני יכול לספר לכבוד יושב הראש, שהוקצו 80 מיליון שקלים לרשויות 1 עד 4 ואני משוכנע שבניחוש פרוש כולנו לא נצליח לשכנע כמה נוצל עד כה.
<אברהם טורם: נוצלו 2 מיליון שקלים מתוך ה-80.
<אברהם טורם: עכשיו השגנו את העניין שהם לא יצטרכו לעשות מצ'ינג למנה הראשונה והשנייה ובואו נראה אם שם יש התקדמות.
<אברהם טורם: אני חושב שיש פה מעבר לסיפור של תקציבים, יש גם את הסיפור של סדרי עדיפויות.
<אברהם טורם: אני יכול לתת דוגמא.
<אברהם טורם: רק לאחרונה היו ימי זיכרון, ימי עצמאות, אנשים היו מודרים מהטקסים האלה ושם לא מדובר בעלויות ענקיות.
<אברהם טורם: מדובר יחסית בעלויות נמוכות, וגם שם ראשי הרשויות לא עשו את מה שהן היו צריכות לעשות.
<אברהם טורם: לא הנגישו חנייה מתאימה, לא הנגישו שירותים, לא הנגישו תמלול.
<אברהם טורם: לא עשו את מה שיחסית במעט מאד כסף היו יכולים לפתור את הנושא הזה.
<אברהם טורם: ואנחנו רואים שזה לא סדרי עדיפויות.
<אברהם טורם: אני רק רוצה לומר לסיום, כי אני רואה שאנחנו בלחץ של זמן ואני לא אצליח להגיד את כל מה שהכנתי.
<אברהם טורם: הנגישות היא הבסיס הראשוני, וכולנו מדברים פה קצת גבוהה, אבל הנגישות היא הבסיס הראשוני.
<אברהם טורם: אם אנחנו לא נדאג לנגישות, אז אנחנו לא נמצא את האנשים עם מוגבלות בתעסוקה ולא נמצא אותם בתוך השילוב הנכון בחברה.
<אברהם טורם: אנחנו שמים רגליים או שמים מקלות בגלגלים לצורך העניין, בעצמנו.
<אברהם טורם: וכסף הוא לא תכלית הכל.
<אברהם טורם: אנחנו חייבים לדאוג שיהיו פה גם משאבים וגם האוצר, וכולם עוצמים את עיניהם.
<אברהם טורם: לאחרונה, לפני שבועיים הייתי גם אצל מנכ"ל ראש הממשלה בנושא הזה ולפני זה אצל מנכ"ל משרד הפנים וכולם אומרים כמה הרעיון הוא חשוב וכמה הנושא משמעותי ובזה נגמרת הישיבה.
<אברהם טורם: אני מאד אשמח אם כבוד יושב הראש ימשיך את הטיפול מפה וביחד אנחנו נמצא גם תקציבים לרשויות שצריכות, אבל אסור בשום פנים ואופן להאריך את מועד ההנגשה ביום אחד.
<אברהם טורם: זו תהיה השלכה של דומינו על כל השאר.
דוד אמסלם: א' אנחנו עדיין לא מאריכים, אף אחד לא ביקש מאיתנו.
אילן גילאון: אלא אם כן יהיה חוק הסדרה לעניין.
דוד אמסלם: שנייה, דקה, אילן.
רויטל סויד: רטרואקטיבית.
דוד אמסלם: קודם כל תודה לך, אברמי.
דוד אמסלם: דבר שני, אני רק אתקן משהו כדי להתקדם.
דוד אמסלם: בגדול אני מכיר את הנושא, כמו שאמרתי, מקרוב.
דוד אמסלם: אני עסקתי בו למעלה מ-20 שנה.
דוד אמסלם: הסיפור בראש ובראשונה הוא אצל המדינה.
דוד אמסלם: דרך אגב, המדינה לא מנגישה בית ספר.
דוד אמסלם: הכל דרך הרשויות.
דוד אמסלם: צריך להבין, כל מה שמתנהל במדינה זה דרך הרשויות.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על אלה, העגולים האלה שכתוב עליהם 1 שקל, אתה מכיר?
דוד אמסלם: המדינה לא מקצה את זה, הרשויות, דרך אגב, מינו לפני מספר שנים ממונה נגישות, כמעט בכל רשות יש.
דוד אמסלם: הרשות נרתמת, אולי היא לא מספיקה, כשזה האינטרס שלה.
דוד אמסלם: האוצר, המדינה, לא מזרימה.
דוד אמסלם: אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.
דוד אמסלם: אני אחרי זה, בסיכום, אגיד לך מה אני רוצה לעשות.
דוד אמסלם: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לנתי.
<נתי ביאליסטוק כהן: קודם כל תודה רבה אדוני על הדיון.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני אדם עם מוגבלות, אבל אני באמת מוגבל רק כשהמרחב לא מונגש לי.
<נתי ביאליסטוק כהן: וכשאנחנו מדברים על נגישות, אז אדוני, במחילה מכבודך, אנחנו לא מדברים רק על רמפות והנגשה לגלגלים, אנחנו צריכים לדבר גם על הנגשה ללקויות אחרות, על הנגשה לאנשים עם עיוורון ולקויות ראייה, שאגב, לפעמים גם אפשר לפתור את זה רק עם מברשת צבע.
<נתי ביאליסטוק כהן: לפעמים, אבל לא תמיד.
<נתי ביאליסטוק כהן: ואנחנו מדברים על לקויות נוספות.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני חושב שהרשויות פשוט מפספסות פה בגדול, מכיוון שבסוף זה משתלם גם להן.
<נתי ביאליסטוק כהן: אם 20% מהציבור שחי בקרבן יכול לצאת יותר בחופשיות לבלות ולהוציא כסף ולהגיע לפסטיבלים, מכיוון שאני מדיר עצמי מכל מיני פסטיבלים גם בעיר שלי וגם בערים אחרות, מכיוון שזה פשוט בלתי אפשרי לאדם עם עיוורון להתנהל בהם, אז הם מפספסים הכנסות.
<נתי ביאליסטוק כהן: ובסוף בסוף - - -
דוד אמסלם: אני לא רוצה לבוא מהזווית הזאת.
<נתי ביאליסטוק כהן: לא, אני אומר שזה גם - - -
דוד אמסלם: ברשותך, עזוב, עזוב.
<נתי ביאליסטוק כהן: בסוף בסוף, כשראש רשות אומר לי שכמדיניות הוא החליט שהוא לא מבצע אכיפת חנייה, כי אין מספיק מקומות חנייה לרכבים ובגלל זה הוא כולא בעיר שלו כ-600 עיוורים בבתיהם או מחוץ לבתיהם, זה אומר מבחינתי שהוא קיבל החלטה שיש תושבים בעיר שלו ששווים יותר ותושבים בעיר שלו שווים פחות וקשה לי לחיות עם העניין הזה וזה לא עולה כסף.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה פשוט עניין שמסביר לי שזה לא בראש שלהם.
דוד אמסלם: תקשיב, תגיש לי הצעת חוק, אני אגיש אותה באופן פרטי.
דוד אמסלם: אני עשיתי דיון - - -
אילן גילאון: על מה?
דוד אמסלם: על הנושא של החנייה על גבי מדרכות.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להכניס את זה לפה.
<נתי ביאליסטוק כהן: מדיניות של ראש עיר לא לאכוף חנייה.
<נתי ביאליסטוק כהן: כמדיניות.
דוד אמסלם: אבל אני לא רוצה.
דוד אמסלם: תראו, חברה, אני עשיתי כבר דיונים על הנושאים האלה במהלך השנה, אבל כאן זה חוזר על עצמו בגלל שדיברתי גם עם השלטון המקומי.
דוד אמסלם: תגיש לי הצעת חוק כזו ואחרי זה אני אלטש אותה, איפה אפשר ואיפה לא, אבל בוא תגיש לי אותה בגולמי.
רויטל סויד: קודם כל אדוני יושב הראש אני מברכת אותך על הדיון וגם כמובן את חברי, חבר הכנסת אילן גילאון ואת חברתי - - -
דוד אמסלם: הם יזמו, דרך אגב.
רויטל סויד: כמו שאני אומרת, חברי חבר הכנסת אילן גילאון וחברתי חברת הכנסת קארין אלהרר, על היוזמה גם ליום הזה וגם ל - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אני אפריע לה לשנייה.
דוד אמסלם: יש פה כמה אנשים – משה ודורון ועוד כמה, שמחה שהייתה בבוקר, שהם כל יום קמים בבוקר, באים לכנסת, גם אבנר, בראש ובראשונה, איך שכחתי אותו?
דוד אמסלם: זה העבודה שלהם כמעט כל יום.
דוד אמסלם: כל יום הם פה.
אילן גילאון: הם באים יותר מחברי הכנסת.
דוד אמסלם: הם צריכים להדליק משואה, בחיי.
אילן גילאון: לא, שישימו אותם בלוח הנוכחות.
רויטל סויד: לא צריך, כי הם תמיד פה.
דוד אמסלם: בהתנדבות האנשים האלה מגיעים כל בוקר לטפל רק בסוגיות הנכים.
דוד אמסלם: זו הזדמנות.
רויטל סויד: אני חושבת שיש משהו בתפיסה הכללית, שהוא בעייתי, כי אם התפיסה הייתה אחרת לחלוטין, לא היינו בכלל נמצאים פה בדיון.
רויטל סויד: אם היינו יוצאים מנקודת מוצא – ואני אומרת היינו – כמדינה – כממשלה, כציבור – תופסים את העובדה שאנשים עם מוגבלויות צריכים להתנהל באופן שגרתי ותקין לחלוטין, לא היינו נמצאים פה בכלל בדיון.
רויטל סויד: הכל היה מוסדר מראש, בלי צורך לא בחקיקה ולא בבג"ץ אחר כך כאשר החקיקה הזאת לא מיושמת ולא בשום דרך אחרת.
רויטל סויד: אז קודם כל צריך לשנות מסלול בחשיבה.
רויטל סויד: צריך לחשוב באופן אחר.
רויטל סויד: צריך להבין שאם אנחנו כחברה לא מאפשרים לבעלי מוגבלויות התנהלות שגרתית לחלוטין, אז יש לנו בעיה.
רויטל סויד: קודם כל לנו.
רויטל סויד: יש לנו בעיה חברתית בתפיסה שלנו.
רויטל סויד: כשאנחנו מנסים, באים ומדברים על הנגשה, כשזה צריך להיות דבר כל כך בסיסי, אבל לצערי הרב הוא כן צריך להיות מוסדר בחקיקה וכן יש איתו בעיות וכן צריך לנהל דיון בוועדה וכן אחר כך צריכים בג"ץ.
רויטל סויד: אני לא חושבת שזה דבר שצריך ליפול על הרשויות.
רויטל סויד: יש רשויות איתנות, יש רשויות שאינן איתנות.
רויטל סויד: יש רשויות שמסוגלות לשאת בזה, יש רשויות שאינן מסוגלות לשאת בזה ואני בכלל לא חושבת שיש פה עונש.
רויטל סויד: רשות לא צריכה להתמודד עם האנשים שבאים אליה.
רויטל סויד: המדינה צריכה לקבל החלטה שכל מוסדות הציבור, ובין היתר הרשויות ובין היתר בתי הספר ובין היתר כל הגופים הציבוריים, מונגשים למי שהוא בעל מוגבלויות והדבר הזה צריך להיות עם סדר עדיפות ראשוני כשמנהלים דיונים ולהקצות לזה את הכספים.
<רות דיין מדר: אבל יש גם תקציבים והרשויות מפרות.
דוד אמסלם: שנייה, שנייה, לא, לא, פה זה לא - - -
רויטל סויד: תראי - - -
דוד אמסלם: בבקשה, עוד 30 שניות.
דוד אמסלם: יש לי עוד שני דוברים ואני מסיים.
רויטל סויד: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכים לגלגל את הכל חזרה לממשלה ולגלגל את הכדור הזה חזרה למקבלי ההחלטות ולבוא ולומר להם, עם כל הכבוד, תתכבדו בבקשה.
רויטל סויד: תסתכלו על כל האזרחים ועל כולם כשווי זכויות, בפרט כאשר באים לקבל את השירותים ממוסדות הציבור ומהגופים הציבוריים האלה.
דוד אמסלם: אני מבקש להעביר את רשות הדיבור לדורון יהודה, בבקשה.
<דורון יהודה: קודם כל תודה רבה.
<דורון יהודה: אני מאד שמח על הדיון.
<דורון יהודה: אני רוצה להגיד שאנחנו, כמו שאמרת, בוועדת עבודה ורווחה בראשותו של שאול יהלום ובראשותו של אילן גילאון, ישבנו ישיבות רבות ודיברנו על הנושא של ההנגשה ונתנו זמנים והכל, כדי שהדברים יתבצעו.
<דורון יהודה: לא שמעתי את הרשויות צועקות, לא היום, לפני כמה שנים.
<דורון יהודה: היינו באים כולנו ביחד, עושים אולי עבודה כדי לתקן את המעוות ולא לבוא ברגע האחרון וללכת לבג"ץ ועכשיו להתחיל מחדש למשוך עוד כמה שנים.
<דורון יהודה: מה שאני בא להגיד, יש דבר שהרשויות מבצעות אותו, כבר היום עושות כבישים, עושות מדרכות ועושות את כל התקנים, דבר שהיו צריכים לקחת בחשבון שהדברים האלה צריכים להיעשות מסודרים מראש.
<דורון יהודה: ואני אומר לכם שיש עיר שלמה שאתה לא יכול לעלות על המדרכה.
<דורון יהודה: אתה לא יכול לרדת ממדרכה שעשו אותה כבר בשנים האחרונות.
<דורון יהודה: לא צריך בשביל זה תקציב.
<דורון יהודה: אתה עושה את זה עכשיו, למה?
<דורון יהודה: ואתה מתריע ואתה מזהיר את ראשי הרשויות ואת מהנדס העיר ובכל זאת מבצעים לך דברים שאין לך הנגשה.
<דורון יהודה: לא מדובר פה בכסף.
<דורון יהודה: מדובר פה שמישהו לא עושה חשבון לנכים ולמוגבלים ואני חושב שזה הדבר החמור.
<דורון יהודה: זה לא רק כסף.
<דורון יהודה: זה דבר שצריך לעשות אותו.
<דורון יהודה: כשאתה עושה כביש – תחשוב מראש שהכביש צריך להיות מותאם.
<דורון יהודה: אל תעשה אותו 25 ס"מ, מדרכה בגובה שאתה יודע שהנכה לא יכול לעלות וגם האזרח הרגיל לפעמים לא יכול, הזקן לא יכול לעלות את הגובה הזה.
<דורון יהודה: אותו דבר שיפועים, אותו דבר הכל.
<דורון יהודה: מה שאני בא להגיד, התפיסה של ראשי הרשויות צריכה להיות קודם כל אני עושה משהו, בונה משהו, אני חייב לעשות אותו מראש מותאם.
<דורון יהודה: כאן לא מדובר בתקציב.
<דורון יהודה: מעבר לזה, אני לא חושב שצריך לתת כל הזמן אפשרויות לרשויות למשוך זמן ועוד זמן ועוד זמן.
<דורון יהודה: ואני הגבתי לבג"ץ של הרשויות וטענתי את הטענות שלנו ואנחנו נגד הניסיון לתת להן הארכות בלי הגבלה.
<דורון יהודה: צריך לעצור את התופעה הזאת.
<דורון יהודה: אי אפשר.
<דורון יהודה: יש אנשים שבאים לבית הספר, לאסיפת הורים ולא יכולים לעלות עם הילד והילד שואל למה אבא שלי לא מגיע, או למה צריך להרים את הילד למעלה?
<דורון יהודה: יש דברים שאתם צריכים להבין שזה גם מבייש את הילד, גורם בבית להרגשה מאד לא נעימה, ובזה אנחנו חייבים לצמצם את הזמנים ולתת גם לרשויות להבין שכאשר הם בונים משהו, שיבנו אותו מראש מותאם.
דוד אמסלם: אחרון הדוברים זה יואב קריים, בבקשה.
<יואב קריים: בית איזי שפירא.
<יואב קריים: אני אגיד כמה דברים קצרים.
<יואב קריים: אחד, אמרו פה כמה אנשים שזה נוגע לליבם.
<יואב קריים: אני מבקש שזה לא יגע לליבכם.
<יואב קריים: מדובר בזכויות אדם, אני לא מבקש לא רגשנות, לא רחמים ולא רגש.
<יואב קריים: מדובר בזכויות אדם ולנו מגיע להשתתף בכל מה שכל אדם אחר משתתף בו, באופן הכי מכובד ולא מדובר פה לא ברגשנות ולא בטובות ותוציאו את הלב מהסיפור.
<יואב קריים: יש פה זכויות אדם, יש פה חוק וצריך לקיים אותו.
<יואב קריים: כשהרשויות מדברות על זה שזה עולה כסף ולכן הן פנו לבג"ץ, אני רוצה להגיד לכם שבעיני הבג"ץ הזה הוא אות קלון לשליחי הציבור במדינת ישראל, לא פחות.
<יואב קריים: משום שכאשר רשויות אומרים בזה - אנשים עם מוגבלות הם אינם תושבינו, והם אומרים את זה מכיוון שהם מסתכלים על הנגישות בפן מאד צר.
<יואב קריים: אדוני, רוב הנגישות לא עולה כסף.
<יואב קריים: מיעוט מהאנשים עם מוגבלות הם אנשים עם מוגבלות פיזית, שצריכים רמפות ומעליות ואת הדברים היקרים.
<יואב קריים: חלק גדול וניכר ממה שהוא נגישות, לא עולה כסף ואם עולה, הוא עולה מעט.
<יואב קריים: ולכן, כשראשי הרשויות באים ושמים הכל בסל אחד ולא ראינו שהם עושים גם את הדברים שלא עולים כסף, הם לא באים בניקיון כפיים והם לא רואים אותנו כתושבים שווי זכויות בעריהם.
<יואב קריים: אני מבקש גם לא לאפשר בשום פנים ואופן לדחות, ולו בשנייה, את החובה שלהם.
<יואב קריים: הם לא ביצעו את חובותיהם משנת 2005 ועד היום.
<יואב קריים: הרוב כאמור לא עולה כסף ולכן הבג"ץ הזה, מה שהוא חשף, זה שהרשויות לא רוצות ולא מתכוונות.
<יואב קריים: יתרה מכך, ואני מסיים, ראשי הרשויות הם אנשים פוליטיים ויש להם מנופים פוליטיים ואם הם היו רוצים להשיג תקציבים בדרכים אחרות, הם היו יכולים.
<יואב קריים: הפנייה לבג"ץ לבקש שלא יאכפו עליהם את החוק, אומרת אנחנו לא מתכוונים ולכן אל תענישו אותנו על כך.
דוד אמסלם: תודה, יואב.
דוד אמסלם: טוב, רבותי, ברשותכם אני סיימתי.
דוד אמסלם: קודם כל שוב פעם, אני מודה לחברי הכנסת, לקארין, לאילן ולנורית, שהם בעצם בשדולה שהובילה את כל היום הזה בכנסת, ובאמת שאפו.
דוד אמסלם: אני מסכים דרך אגב, גם עם כל מה שאמרתם, אבל עדיין אנחנו צריכים לקחת את זה למקום אחר.
דוד אמסלם: אני כמובן מודה לכל מי שהגיע לכאן וגם לאזרחים הרגילים, שדרך אגב, הנושא הזה לא נוגע אליהם באופן אישי, אבל הנושא העקרוני בוער בבטן שלהם ולכן הם באו.
דוד אמסלם: אני רואה פה למשל את-.
דוד אמסלם: טוב, לא חשוב, אני לא אכנס לשמות, אבל בסך הכל יש פה אנשים שבאמת הסיפור הזה בא אליהם והם באו לכאן בעיקר ברמה המוסרית.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה שזה שנוגע לי ללב זה לא אומר שאני מרחם עליך, אלא אני חושב שיש הרבה עיוותים במדינת ישראל וזה אחד הדברים שאסור שיהיה.
<יואב קריים: ועדיין - - -
דוד אמסלם: בגלל שגם אמרתי את זה בתחילת הדיבור שלי.
<יואב קריים: עדיין על נכים מדברים יותר מדי ברגשות.
<יואב קריים: מדובר בזכויות אדם.
דוד אמסלם: בסדר, יואב.
אילן גילאון: צריך לערב את הלב אם זה גורם למוגבלות.
דוד אמסלם: אבל בסופו של עניין יש פה גם אלמנט נוסף.
דוד אמסלם: אמרתי, יש הרבה קשיים במדינת ישראל לכל מיני אנשים ולכל מיני גופים, אבל יש אנשים שגם ככה קשה להם והמדינה מכבידה עליהם עוד יותר.
דוד אמסלם: המצב הטבעי שלהם הוא קשה ולדעתי פה אנחנו צריכים לתת יותר תשומת לב.
דוד אמסלם: תראו רבותי, מה שאני אעשה, בעזרת השם במהלך ינואר אני אקבע דיון בנושא של ההנגשה.
דוד אמסלם: רק הנגשה.
דוד אמסלם: אני אזמן את כל הגופים הרלבנטיים.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני אעשה את זה בדיון, כי בדרך כלל אני מנהל שני סוגי דיונים – אחד בוועדה ואחד דיונים מקצועיים עם אנשי המקצוע, עם צוות קצת יותר מצומצם.
דוד אמסלם: לדעתי אני אתחיל עם זה וכמובן שנזמין את החברים שלנו, שציינתי – את חברי השדולה, ואני אזמין את הדרג המקצועי במשרדים, על מנת לבוא ולהתחיל באיזו שהיא עבודת מטה.
דוד אמסלם: אני מאמין שבאמת העסק הזה לא נלקח ברצינות.
דוד אמסלם: זה לא שלאנשים לא איכפת.
דוד אמסלם: יש להם צרות אחרות לכאורה, ואני חושב שבסופו של עניין המדינה צריכה להישאב פנימה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לעשות חלוקה.