GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אני על עצמי לוקח שני דברים.
דוד אמסלם: אני כבר דיברתי עם בינת שוורץ, אני חושב שבמדינת ישראל אל"ף, צריך להקים תכנית אב למתקנים של אנרגיה חלופית.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מדינת ישראל כמדינה, היום נפגשים אתי יזמים פרטיים וכל אחד מספר לי איפה הוא רוצה לעשות מתקן והוא נתקע דווקא בבירוקרטיה שהמדינה עוצרת אותו.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה אינטרס של המדינה, קודם כל לנתח את כל הקרקעות של המדינה מהצפון ועד הדרום, כפוף לכל התנאים הסביבתיים ולהחליט, כמדינה, איפה אנחנו רוצים לעשות או איפה נכון לעשות אנרגית רוח ואיפה נכון לעשות אנרגיה סולרית.
דוד אמסלם: אנחנו משופעים באנרגיה סולרית, בשמש, זה משאב מבחינתי מבוזבז כמו כל משאב אחר ולכן אנחנו צריכים להשקיע ולנצל אותו לטובתנו, בגלל שהוא קיים אצלנו.
דוד אמסלם: ברוב מדינות אירופה אין להן כל כך שמש כמו שיש לנו כאן.
דוד אמסלם: לכן אני לוקח על עצמי את הנושא הזה ואת הנושא השני שזה הנושא ששמעתי עכשיו, כל הנושא של החסמים בניצול של הגגות, גם בהיבט של המיסוי, אני לא ידעתי שמשלמים על זה מס שבח, חשבתי שכל מי שעושה את זה על הגג צריך להגיד לו תודה רבה, ואם זה שטח גדול מאד אז בואו נתן לו גם להדליק משואה בהר הרצל, אז במקום זה כל עיר מחפשת רק איפה לקחת עוד כמה לירות מהארנונה ועל מה.
דוד אמסלם: זה בדיוק הסיפור שבעצם מפריעים.
דוד אמסלם: במקום לעזור אז בעצם מפריעים.
דוד אמסלם: אני חושב שזה לא נכון לעשות את זה ובוודאי בכל הנושאים של התכנון וכו', אני אכנס ואעשה zoom בעניין הזה.
דוד אמסלם: גם פה אני חושב שבוודאי במבני ציבור גדולים צריך להכניס את זה כחלק מתכניות הבנייה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, גם להכריח יזמים לעשות את זה.
דוד אמסלם: זה לא אם הם רוצים או לא רוצים.
דוד אמסלם: אם מישהו רוצה לבנות מתקן כזה או אחר אנחנו יכולים לאלץ אותו להשתמש בפאנלים סולריים בגלל שכפי שאמרתי, זה אינטרס של המדינה.
דוד אמסלם: דרך אגב, בירושלים, כשעבדתי בעירית ירושלים, ב"מוריה", לקחנו המון כסף, הלוואה גדולה מאד והתחלנו להתקין פאנלים על כל בתי הספר.
דוד אמסלם: יש בירושלים המון בתי ספר שיש להם ודרך אגב, המדינה לא תמכה בכלום ולא רצינו שקל.
דוד אמסלם: זה בהיבט הכלכלי משתלם והכל בסדר, רק צריך לא להפריע.
דוד אמסלם: לכן בשני הדברים האלה אני לוקח על עצמי לעשות דיונים בוועדה ולנסות ולקדם את זה.
דוד אמסלם: בסופו של יום אני רוצה להודות למי שעשה את היום אז אל"ף, אני רוצה להודות לאיתן פרנס, שהיה שותף מרכזי לכל יום העיון הזה, לשאול גולדשטיין, לאלעד הוכמן, לפעמים אני אומר, יש אנשים מאחורי הקלעים שעושים, בדרך כלל אנשים מגיעים לאולם, הכול מוכן, מתיישבים, אוכלים ושוכחים שיש שם כמה שפים מאחור שמהבוקר טורחים על הארוחה, אז אני מודה לכם.
דוד אמסלם: כמובן שאני מודה לצוות הוועדה, אני מודה ללאה, לשושי, רחלי, וכמובן לאיה.
דוד אמסלם: איה המקסימה, איפה היא איה?
דוד אמסלם: שבאמת עם כל האנרגיות שלה השקיעה המון אנרגיות ביום העיון הזה.
דוד אמסלם: אני מודה לכולם על ההשתתפות ואני מבטיח לכם, בע"ה, זה לא יהיה יום העיון האחרון שאני עושה, כל עוד אני יושב ראש ועדת הפנים, בלי נדר כמובן, אז תודה רבה לכולם.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו הולכים לסיור, יש לנו את דר' שמואל חן שהוא ראש תחום איכות הסביבה בכנסת והוא ייקח אותנו לסיור בכנסת, מה שנקרא כנסת ירוקה.
דוד אמסלם: תודה, הישיבה נעולה.
דוד אמסלם: המשך דיון בפרק ו' כולו (רישוי עסקים), מתוך הצעת חוק התכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, מ/1083.
<תומר רוזנר: סיימנו את הדיון למעט הסתייגויות והצבעות לגבי שני חלקים בהצעה ואנחנו עוברים לחלק השלישי שהוא החלק שעניינו מכוני בקרה.
דוד אמסלם: תציגו את הנושא.
<סיון להבי: אני אציג את עיקרי הדברים.
<סיון להבי: הממשלה מעוניינת להקים מכוני בקרה שיסייעו במתן האישורים לעסקים על מנת לקדם רגולציה, לטייב רגולציה ולקדם פיתוח כלכלי ברשויות המקומיות.
<סיון להבי: המהות שעומדת מאחורי מכוני הבקרה היא למעשה שהבקרים שעובדים במכוני הבקרה יקבלו את הסמכתם מהמשרדים נותני האישורים כאשר עסק שרוצה לפתוח עסק ולקבל רישיון עסק יסתכל בצו רישוי עסקים מאיזה משרדים הוא צריך לקבל את האישורים, יפנה לרשות המקומית, הרשות המקומית תעשה אתו תהליך של פתיחת כרטיס או איך שזה מתנהל ברשויות ותפנה אותו בהתאם למכון הבקרה, שם הוא ימשיך את התהליך.
<סיון להבי: הרשות תפנה את היזם שפותח את העסק אל מכון הבקרה על מנת לקבל את האישורים הנדרשים בכפוף לכך שצריך לבחון מאיזה משרדים הוא צריך לקבל אישורים ומה סוג העסק, מכיוון שבשלב הראשוני אנחנו צופים שלא כל האישורים יינתנו על ידי מכון הבקרה.
דוד אמסלם: איזה אישורים נדרשים במסגרת רישוי עסקים?
<אריאל יוצר: יש שבעה נותנים.
<אריאל יוצר: יש את כיבוי אש, בו טיפלנו אתמול.
<אריאל יוצר: הגנת הסביבה, בריאות, חקלאות.
דוד אמסלם: על מה חקלאות?
<אריאל יוצר: פה וטלפיים.
<אריאל יוצר: משטרה – מצלמות, אבטחה.
<אריאל יוצר: משרד העבודה.
דוד אמסלם: עבודה, על מה?
<אריאל יוצר: בטיחות בעבודה.
<קריאה: בטיחות בעבודה ושל יתר הנמצאים בבית העסק.
<קריאה: זה לא רק בטיחות בעבודה.
<אריאל יוצר: ותכנון ובנייה, שיש להם חוק למכוני בקרה ואתמול גם טיפלנו בהם בשימוש החורג.
<תומר רוזנר: מכוני הבקרה לא בודקים התאמה לתכניות.
דוד אמסלם: מי זה השביעי?
<אריאל יוצר: תכנון ובנייה, שזאת למעשה הוועדה המקומית.
דוד אמסלם: זאת אומרת, העירייה.
דוד אמסלם: במסגרת המכונים שאתם רוצים להשתמש בהם, אתה אמרת שחלק מהאישורים.
דוד אמסלם: איזה חלק אתם רוצים?
<אריאל יוצר: בסופו של דבר החוק שמונח לפניכם קובע שכל פריט רישוי שמועבר למכון בקרה על ידי שר הפנים, הוא עובר אך ורק אם יש הסכמה של אותו נותן אישור להעביר את הפריט הזה.
דוד אמסלם: אם העירייה - - -
<אריאל יוצר: לא העירייה.
<אריאל יוצר: נותן האישור.
<אריאל יוצר: קרי, המשרד הממשלתי הרלוונטי.
<אריאל יוצר: זה תנאי ראשון.
דוד אמסלם: אבל אני עוד לא שם.
דוד אמסלם: אתה בא לפוליטיקה ואני בא למהות.
<אריאל יוצר: חלילה פוליטיקה.
<אריאל יוצר: רק מקצועית.
דוד אמסלם: לא הצבענו על החוק לגבי הנושא של המסתננים בגלל ששלושת השרים עדיין לא קיבלו החלטה עם מי הם מתייעצים ומי מחליט, אם זה שר האוצר, אם זה שר הפנים או שר העבודה.
<אריאל יוצר: בעיני המנגנון כן תפור אבל מה שקורה זה שכדי להכניס פריט רישוי - - -
דוד אמסלם: אתה צריך את ההסכמה של השר.
<אריאל יוצר: חד משמעי ובעיני זה גם הגיוני.
<אריאל יוצר: דבר שני שאנחנו צריכים זה שיהיה מפרט אחיד לאותו פריט רישוי כדי שהוא ייכנס למכון הבקרה.
דוד אמסלם: הארצי.
<אריאל יוצר: חד משמעי.
<אריאל יוצר: אחיד, ארצי לכולם.
<אריאל יוצר: למה?
<אריאל יוצר: בסוף אנחנו לא רוצים - - -
דוד אמסלם: אתה צריך אחידות ארצית.
דוד אמסלם: ודאי, כי אחרת מה המכון יבדוק?
דוד אמסלם: הוא צריך לדעת מה הוא בודק.
<אריאל יוצר: תיאורטית הרי היום אין אחידות ארצית.
<אריאל יוצר: עובדים עליה ועדיין בודקים.
דוד אמסלם: היות ומדובר על משהו ממלכתי, יש לך שוטר א' ושוטר ב'.
דוד אמסלם: יש שוטר בעפולה שיש לו שיקול דעת א'.
<אריאל יוצר: ודאי.
<אריאל יוצר: ברגע שזה יוצא כביכול מהממשלה.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לצמצם את שיקול הדעת של אותו בודק כדי להכניס אותו לתוך תוואי.
<קריאה: על מנת לאפס אותו.
דוד אמסלם: כיבוי אש, ישבתם אתם וסגרתם.
<אריאל יוצר: לכן הם בחוץ.
<קריאה: הם לא יהיו במכוני בקרה.
דוד אמסלם: הוצאתם אותם.
<אריאל יוצר: הוצאנו בגלל התיקון.
דוד אמסלם: משרד הבריאות, מה אתו?
<אריאל יוצר: הוא לא מתנגד.
<אריאל יוצר: הוא חלק מהממשלה והממשלה תמכה בחוק.
<תומר רוזנר: נכון, אבל הוא מתנגד מקצועית.
<קריאה: תומר, אין דבר כזה.
דוד אמסלם: מותר לו להתנגד.
<אריאל יוצר: תקנון הממשלה אוסר עליו.
דוד אמסלם: נשמע מה אתם מציעים למשרד הבריאות.
<אריאל יוצר: אנחנו מציעים למשרד הבריאות את אותו הסדר כמו שאנחנו מציעים לכל נותני האישור.
<אריאל יוצר: אני אחדד.
<אריאל יוצר: הם אלה שמסכימים איזה פריטי רישוי הם מעבירים, הם אלה שקובעים מה התנאים של אותם בקרים מורשים שיושבים במכוני הבקרה, מה ההכשרה שלהם, מה תנאי הסף שהם צריכים כדי להיות בקרים מורשים, והם באופן אישי פרסונלי מאשרים כל בקר מורשה כזה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר בגדול זה שהם מכינים את המפרט של הבדיקה.
דוד אמסלם: והם מאשרים את הבודק.
<אריאל יוצר: והם קובעים מה אותו פריט רישוי שעובר למכון הבקרה.
דוד אמסלם: אם הם לא מסכימים?
דוד אמסלם: אתה אומר לי שהם לא מסכימים?
<תומר רוזנר: אני אומר לך שאנחנו שאלנו את משרדי הממשלה.
<אריאל יוצר: אם יש ממשלה, יש לה עמדה.
דוד אמסלם: אני מסכים אבל אתה אמרת קודם שהתנאי הראשון הוא שהם יסכימו.
<אריאל יוצר: נכון, שהשר יסכים.
דוד אמסלם: השר, אני מניח שזאת עמדת המשרד.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שכדאי לשבת עם הדרג המקצועי ולהבין מהם למה הם לא מסכימים.
<אריאל יוצר: בסופו של דבר מן הסתם לפני שהבאנו את הנושא להחלטת ממשלה במסגרת התכנית הכלכלית, ואחר כך הפכנו אותו לחקיקה, היו לא מעט שיחות והם העלו, כמו שכל משרד עשה לגבי כל הצעה בחוק ההסדרים, הסתייגויות ואנחנו התאמנו אותם והגענו לכאן.
דוד אמסלם: אנחנו אומרים שכל המשרדים האלה, גם משרד הבריאות, הגנת הסביבה, חקלאות, המשטרה גם מסכימים?
<אריאל יוצר: כולם.
<תומר רוזנר: מה זה מסכימים?
<תומר רוזנר: אנחנו שאלנו שאלה ספציפית.
<אריאל יוצר: מה זה מה פתאום?
<אריאל יוצר: סליחה, אני לא מבין.
<אריאל יוצר: כל הממשלה עומדת מאחורי זה.
דוד אמסלם: כולם.
<אריאל יוצר: לראיה אתה רואה כאן הצעת חוק ממשלתית.
<תומר רוזנר: אנחנו שאלנו בישיבה מקדימה את משרדי הממשלה האם יש צפי, לא עכשיו, בעוד חצי שנה, בעוד שנה, לעסקים שהם יסכימו שילכו למכוני הבקרה – אף משרד מהמשרדים נותני האישור לא אמר שיש לו איזשהו צפי.
דוד אמסלם: אני רוצה לחזק משהו בדבריו של יוצר.
דוד אמסלם: בסופו של דבר כמעט כל גוף לא רוצה להשתחרר מהסמכויות שיש לו.
<אריאל יוצר: ראית את הכבאות.
<אריאל יוצר: זה נדיר שבנדיר.
<אריאל יוצר: למה כולם מוחאים להם כפיים?
דוד אמסלם: אני באמת אומר לך, באופן בסיסי, יש גופים במדינת ישראל שהסתיים תפקידם אבל הם ממשיכים עוד לחיות הרבה מאוד שנים.
דוד אמסלם: אני לא מכיר הרבה גופים שמחסלים את עצמם גם כשהסתיים תפקידם.
דוד אמסלם: אני גם לא מכיר הרבה גופים שמעבירים סמכויות גם כשצריך.
דוד אמסלם: השאלה היא איך אתם רוצים להתקדם בסיפור הזה.
<אריאל יוצר: אני לא יודע אם סיון אמר את זה אבל בעיני הרציונל של החוק הזה הוא שהוא מניח תשתית חוקית להקמת אותם מכוני בקרה.
<אריאל יוצר: הסדר בעינינו שהיה נכון כדי להתקדם הוא להניח את אותה תשתית חוקית בהינתן והכנסת מאשרת לנו אותה ולאחר שיש תשתית חוקית, המנגנון החוקי נקבע, אנחנו עוברים לשלב הבא שהוא הכנת מפרטים אחידים, שזה כבר תהליך שהוא באמצע - - -
<אריאל יוצר: קורה בקצב מהיר יותר או מהיר פחות והקמת מכוני הבקרה.
דוד אמסלם: יש לי עוד שאלה.
דוד אמסלם: משהו שאני לא מצליח להבין.
דוד אמסלם: תראה, יותר נוח לי לקחת את המשטרה.
דוד אמסלם: יש שני סוגים שהייתי קורא להם שני סוגי הפרטות.
דוד אמסלם: יש סוג הפרטה שאתה מפריט משהו טכני, מחר אתה רוצה להפריט ניקיון, אתה רוצה להפריט בדיקת מעליות, ויש הפרטה של סמכות שלטונית ושיקול דעת.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה דווקא להתמקד במשטרה.
דוד אמסלם: בוא נניח שמישהו רוצה לפתוח מועדון, באה המשטרה וקודם כל בודקת את המועדון.
דוד אמסלם: מסתכלת ואומרת לו שהיא רוצה ארבע מצלמות כאן, היא רוצה כך וכך.
<תומר רוזנר: או שהיא אומרת לו לא במקום הזה.
דוד אמסלם: או שהיא פוסלת את המקום.
דוד אמסלם: השוטר מגיע והוא מפעיל גם שיקול דעת מעבר לקטעים הטכניים.
דוד אמסלם: הוא נותן לו את ההנחיות ואז הוא שוב בודק, כשהוא חותם לו, האם הוא ביצע אותן כן או לא.
דוד אמסלם: ברגע שהוא חותם, הוא בא לעירייה והעירייה, כשהוא אוספת את טופס הטיולים הזה, מבחינתה יש לה חתימת משטרה.
דוד אמסלם: נניח כאן יבוא המכון, המשטרה תנחה אותו, תגיד לו לבדוק מצלמות, למרות שיש כאן שיקול דעת נוסף מעבר לדברים הטכניים, אבל בוא נניח כך.
דוד אמסלם: הוא יבוא ישר לעירייה או שהמשטרה תעשה לו גם איזושהי בקרה לראות שהוא בסדר?
<אריאל יוצר: הרציונל כאן הוא שהוא לא עובר גם וגם.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הבן אדם ישר הולך לעירייה.
<אריאל יוצר: אחרי שהוא עבר במכון הבקרה.
דוד אמסלם: מכון הבקרה, הרי יש לו סעיף משטרה.
דוד אמסלם: יש לו טופס משטרה.
דוד אמסלם: הוא גומר את טופס המשטרה, אני מניח שזה מכון שמבין בכל.
דוד אמסלם: בבוקר מוציאים מונית עם כל האנשים, אחד בנושא בריאות, אחד בנושא איכות סביבה, אחד בנושא חקלאות.
<קריאה: הם אפילו מדברים ביניהם.
דוד אמסלם: אתה אומר שברגע שהם חוזרים, כל הגופים האחרים יאצילו להם את הסמכות כמו אתמול ונגמר האירוע.
<אריאל יוצר: עכשיו אני רוצה להגיד על זה משהו.
<אריאל יוצר: אין לנו שום כוונה, גם בקצה, בהנחה שהמנגנון הזה יעבוד פרפקט, שכל פרטי הרישוי שנמצאים בצו רישוי עסקים, יועברו לתוך מכוני הבקרה.
<אריאל יוצר: לדוגמה, סתם כדוגמה גנרית שנתתי אותה הרבה פעמים, מפעל האמוניה.
<אריאל יוצר: הבדיקות שלו הן מורכבות מדי וכן נדרשת שם מידה רבה של שיקול דעת.
דוד אמסלם: מי יחליט על זה?
<אריאל יוצר: אותם נותני אישור, קרי, משרדי ממשלה.
<אריאל יוצר: בסוף שר הפנים מחליט.
דוד אמסלם: כל מקום שהמשרד מחליט שבאירוע הזה הוא מתערב באופן אישי, הוא בעצם גובר על המכון?
<קריאה: הוא קובע את הכללים.
<קריאה: הוא לא מעביר אותו מראש למכון הרישוי.
<יהודה זמרת: צריך להיות גם מכון וגם מפרט.
<תומר רוזנר: וגם הסכמה.
<יהודה זמרת: גם הסכמה.
<יהודה זמרת: המשרד צריך לקבוע.
<יהודה זמרת: לגבי מפעל האמוניה כנראה לא יהיה.
<יהודה זמרת: זה אחד החריגים.
<יהודה זמרת: הרי נקבעו מפרטים ואם יגיעו לדברים מסוימים פחות מורכבים, מלכתחילה מה שנקרא מפעל האמוניה, לא יהיה לו מפרט.
<יהודה זמרת: הוא באמת ייחודי לשלו ולכן הוא לא יהיה.
<יהודה זמרת: אחרי שיהיו מפרטים, זה כבר שלב א' של הרפורמה.
<יהודה זמרת: שלב ב' אומר כרגע, בסדר, יש לנו את המפרטים, עדיין מישהו צריך לעבור ולבדוק אותם.
<יהודה זמרת: אומרים שבמקום שאתה תעבור עוד משרד ועוד משרד ועוד משרד, הציפייה היא שמכון הבקרה יש לו את המפרט, הוא יעבור מול המבקש ובעצם יחתום בשם נותני האישור על כל האישורים, יעביר אותם חזרה לרשות המקומית שתקבל את האישור שלו.
<יהודה זמרת: מבחינתה זה כאילו שווה ערך לאישור שניתן על ידי המשרד.
יעל כהן-פארן: אפשר לשאול מה השוני בין מה שקורה היום לבין ההצעה?
יעל כהן-פארן: היום אותו בעל עסק צריך לרוץ מאחד לשני?
<יהודה זמרת: חמישה משרדי ממשלה, הוא עובר אחד אחד.
יעל כהן-פארן: ואז הוא יבוא למקום אחד.
יעל כהן-פארן: האם יהיה מישהו שיעשה עבורו את העבודה.
דוד אמסלם: היום אתה בא לעירייה ואתה אומר להם שאתה רוצה לפתוח מסעדה.
דוד אמסלם: אומר לך רישוי העסקים, שהוא בעצם האינטגרטור, שאתה צריך את כל הרשימה הזאת.
יעל כהן-פארן: ללכת לכולם.
<קריאה: מה שרלוונטי.
יעל כהן-פארן: נגיד שאלה כולם.
דוד אמסלם: אתה צריך את הרשימה הזאת המקסימלית.
דוד אמסלם: אפשר גם פחות, אבל.
דוד אמסלם: הוא אומר לך ללכת.
דוד אמסלם: אתה קובע, מתקשר לכיבוי אש, שואל אם אפשר לקבוע, אומרים לך כן.
דוד אמסלם: הוא מחכה.
דוד אמסלם: אתה מתקשר, קובע.
דוד אמסלם: בא אליו, הוא אומר לך שאין בעיה, אתה מתאם אתו סיור במקום וכן הלאה וכן הלאה עם כולם.
דוד אמסלם: אז אתה בא, הולך, חוזר, עד שתתקן פה ותעשה שם.
דוד אמסלם: בסוף, אחרי שיוצאת לך הנשמה, אתה מקבל את האישורים האלה.
דוד אמסלם: עברו שנתיים, אתה בא לעירייה מרוצה.
דוד אמסלם: אומרים לך שם, עכשיו חסר לך עוד משהו.
דוד אמסלם: לפעמים משרד החקלאות עוד לא מדבר עם משרד הבריאות ואתה הרי צריך לתווך ביניהם.
דוד אמסלם: הוא אומר לך שהוא לא מסכים, והשני אומר לך שהוא מסכים.
<תומר רוזנר: הוא אומר לך יותר גרוע.
<תומר רוזנר: אומר לך אחד שהוא צריך קיר עם עשרים סנטימטרים והשני אומר פחות משלושים לא בא בחשבון.
דוד אמסלם: אז אתה עושה ארבעים סנטימטרים כי זה שעוד לא שאלת אותו, יכול להיות שגם הוא ירצה הרחבה.
דוד אמסלם: אלה חייו של בן אדם שרוצה לפתוח עסק.
יעל כהן-פארן: מכון הבקרה יהיה מקום בו אדם עושה הכול.
דוד אמסלם: אני באופן אישי רואה את זה כדבר מאוד מאוד חיובי.
דוד אמסלם: בסופו של דבר זה לא בא מרוע אבל זה אירוע שקשה להשתלט עליו.
דוד אמסלם: בא המכון ואומר, אתה צריך דבר כזה?
דוד אמסלם: אין בעיה, יש לי מומחה בנושא בריאות, יש לי תברואן שאני מעסיק, יש לי נושא איכות סביבה, והוא אומר להם לקבוע עם הבן אדם וחשוב לו שזה ייעשה מהר כי הוא רוצה להיפטר מאותו אדם, הוא רוצה שהוא ישלם וילך.
דוד אמסלם: לכן לא יקבעו אתו בעוד חודש או בעוד חצי שנה או בעוד שבעה חודשים אלא מחר הוא מבקש מכולם ללכת לשם.
דוד אמסלם: בעצם העסק תחת קורת גג אחת.
דוד אמסלם: קודם צחקנו, אבל כולנו נוסעים באותה מונית, כל אחד עושה את הקטע שלו.
דוד אמסלם: אני חושב שזה בקטע יעיל.
יעל כהן-פארן: אבל אלה לא נציגי משרדי הממשלה.
<קריאה: מיופי כוח.
דוד אמסלם: משרדי הממשלה, כל משרד בתחומו, הוא בעצם ייתן את ההנחיות איך לעשות וגם הוא יהיה בקר.
<תומר רוזנר: הוא נותן את ההנחיות והוא מסמיך את הבקרים.
<תומר רוזנר: המכון חותם.
דוד אמסלם: אבל הוא עושה את הבקרה.
דוד אמסלם: הוא הסופר וייזר של העסק מאחור.
דוד אמסלם: נניח שלמשרד הבריאות מסתבר שאותו תברואן לא עושה את העבודה שלו, אז יש לו פיקוח.
<תומר רוזנר: יש לו פיקוח.
דוד אמסלם: לכל אחד יש את הפיקוח שלו.
דוד אמסלם: למשטרה פתאום מסתבר שהבן אדם הזה לא עשה את מה שהיא אמרה לו, היא נתנה הנחיות כאלה וכאלה וביום אחד הסתבר לה שהבחור בכלל לא מגיע או הבחור מחפף.
דוד אמסלם: אז בוודאי שהיא תתערב ותאמר שהיא לא מסכימה.
<רחל בציה: אם אני מבינה נכון, מילוי התנאים על ידי העסקים יכול לעשות נותן האישור ולא המכון.
<רחל בציה: המכון נעצר במתן האישור הראשוני.
<יהודה זמרת: הפיקוח הפלילי ואם מישהו מפר תנאים וכולי, המשרדים נשארים אחראים.
יעל כהן-פארן: אבל הבקר נותן את האישור הראשוני בתוך המשטרה.
<רחל בציה: נכון.
<אסנת רוזן קרמר: אם יורשה לי להסביר את המודל כי הוא קיים כבר בחוק התכנון והבנייה ועבדנו עליו.
<אסנת רוזן קרמר: העתקתם ממנו?
<תומר רוזנר: הוא לא דומה.
דוד אמסלם: אני כרגע רק בקטע של ההסבר הכללי.
<אסנת רוזן קרמר: כן.
<אסנת רוזן קרמר: זה כללי.
<אסנת רוזן קרמר: כללית, מכוני בקרה זה מונח שהוטבע בחוק התכנון והבנייה בפרק ה'3.
<אסנת רוזן קרמר: המונח הזה יובא מהעולם כ-בילדינג קונטרול בודיס והוא מאוד מאוד ברור ולצערי הרב הוא גם גורם בלבול כי אתמול שמענו מעיריית תל ביב שיש להם כביכול מכון בקרה.
<אסנת רוזן קרמר: מכוני הבקרה הראשונים יוקמו ב-1 ביוני אחרי שיקבלו את ההסמכה של הרשות הלאומית להסמכת מעבדות, מינהל התכנון ושר האוצר כמובן.
<אסנת רוזן קרמר: לכן יש כאן קודם כל איזשהו בלבול.
<אסנת רוזן קרמר: זאת הערה מקדימה.
<אסנת רוזן קרמר: לגבי הבקר המורשה, יש מנגנון שעובד יפה ואנחנו עבדנו גם עם משרד הבריאות, גם עם הגנת הסביבה, גם עם כיבוי אש וגם עם פיקוד העורף, שלהם יש בקרים מורשים מטעמם במכוני הבקרה, חלקם כבר עשו הסמכות לבקרים מורשים מטעמם והם ישבו במכוני הבקרה האלה.
<אסנת רוזן קרמר: אנחנו כבר יודעים מי האנשים.
<אסנת רוזן קרמר: הם הזרוע הארוכה - - -
<יהודה זמרת: אלה דברים שונים.
<תומר רוזנר: זה לתכנון ובנייה.
<אסנת רוזן קרמר: נכון.
<אסנת רוזן קרמר: אבל אנחנו מדברים על בניינים ועסקים נמצאים בבניינים.
<אסנת רוזן קרמר: אני רוצה לומר משהו לעניין הבקר.
דוד אמסלם: אני אסביר משהו עקרוני.
דוד אמסלם: בדיון מהסוג הזה, זה טיעון טכני.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים לדבר רק על הטכניקה במשך עשר שעות ואין לי כוונה לעשות זאת.
<אסנת רוזן קרמר: לא טכני.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני אשאל אתכם אם אני לא מבין.
דוד אמסלם: אם לא שאלתי, כנראה הבנתי.
דוד אמסלם: אז אני אתחיל בהקראה ובהקראה אני אעצור כל כמה סעיפים ונעשה סבב ספציפי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, נאומים לאומה אני לא צריך.
דוד אמסלם: בגדול אני מכיר את המעטפת.
יעל כהן-פארן: הכול יהיה פרטי?
יעל כהן-פארן: מכוני הבקרה יהיו פרטיים?
יעל כהן-פארן: יעבדו על רווח עסקי?
<נפתלי קאיקוב: כבוד היושב ראש, אפשר משפט אחד לפתיח שאמרת בהתחלה?
<נפתלי קאיקוב: אתה דיברת על שבעה נותני אישור אבל אלה לא שבעה אלא הרבה יותר משבעה.
<נפתלי קאיקוב: אנחנו ברישוי עסקים עובדים כמעט עם 15 נותני אישורים.
<נפתלי קאיקוב: שווה בנפשך, יש מלון בירושלים ואנחנו עובדים לא עם עסקים אלא אנחנו עובדים עם פריטים ברישוי עסקים.
<נפתלי קאיקוב: המספרה בבית מלון תלך למכון בקרה, אבל אולם השמחות לא ילך למכון בקרה כך שבעל העסק יהיה עם עוד איזה גוף מסוים שהוא יעבוד מולו.
<נפתלי קאיקוב: הדברים האלה עדיין לא מבושלים.
דוד אמסלם: אתה אומר שאני מניתי שבעה גורמים אבל יש גורמים נוספים.
<נפתלי קאיקוב: נכון.
יעל כהן-פארן: למשל?
דוד אמסלם: שהם לא נמצאים באירוע הזה?
<נפתלי קאיקוב: לא נמצאים.
<נפתלי קאיקוב: נגישות לא נמצאים.
<נפתלי קאיקוב: אנחנו מוציאים את הנשמה.
<נפתלי קאיקוב: תחבורה נמצא בחיקוק אחר וחיקוק אחר בכלל לא מופיע כאן.
<נפתלי קאיקוב: אני אומר שקודם כל אני בעד להקטין חסמים לעסקים.
<נפתלי קאיקוב: אנחנו רואים את זה כל יום וחווים את זה כל יום.
דוד אמסלם: אבל מה אתה מציע?
<נפתלי קאיקוב: אנחנו חושבים שאנחנו צריכים להיות בשולחן עגול יחד עם משרדי הממשלה, לשבת עם הרשויות המקומיות, כי גם הרשויות המקומיות הן חלק מהמסלול הזה.
<נפתלי קאיקוב: רשות מחויבת לכתוב את המדיניות הרשותית שלה.
<נפתלי קאיקוב: רשות רוצה לנהל את העסקים בשטחה ולדעת איזה עסקים נמצאים בתוך האצטלה שלה ותחת האצטלה שלה והיא רוצה לתת את ההתייחסות שלה.
<נפתלי קאיקוב: יש דוגמאות מערים כמו תל אביב ותמיד אני חושב צפה פני עיר גדולה ותראה מה קורה בערים גדולות ואז תרד לערים קטנות.
<נפתלי קאיקוב: אז אתה אומר לעצמך שלדוגמה כיבוי אש הסמיך את הכבאי בתל אביב והוא עובד תחת האצטלה של הרשות המקומית.
<נפתלי קאיקוב: לדוגמה, בשריפות המשרד לביטחון פנים יטפל בכיבוי שריפות, אבל בתחום רישוי העסקים זאת מומחיות, זאת מקצועיות.
<נפתלי קאיקוב: אנחנו בעד להגיע לפריטים אחידים כי תמיד קורה מצב כמו שתיארת יפה, ואתה היית בעירייה ואתה יודע מה זה שכבאי מגיע ואומר שהוא רוצה את הדרישות האלה, והוא חוזר ואומר שהוא רוצה עוד דברים.
דוד אמסלם: רד לשורה התחתונה.
<נפתלי קאיקוב: אני אומר שהנושא הזה לא מבושל מספיק.
<נפתלי קאיקוב: אני מבקש לשבת עם אריאל יוצר, לתת רעיונות פרודוקטיביים איך לקיים את זה בצורה נכונה ולא לצאת עם דבר שהוא לא נבדק, לא מבושל וגם לא כל נותני האישור נמצאים תחת קורת גג אחת.
<נפתלי קאיקוב: בעל העסק ישתגע.
<נפתלי קאיקוב: הוא יאמר שהוא חשב שהוא פותר את כל הסיפור במכון הבקרה, אבל זה לא נכון כי יש עוד נותני אישור אחרים שלא נמצאים שם.
<קריאה: יש פריט למשל של ביטחון שיש בו גם גורמי חוץ וגם גורמי פנים.
דוד אמסלם: גם לא קיבלת רשות דיבור.
<סיון להבי: אני רוצה לחזק את הדברים שיוצר אמר.
<סיון להבי: מילה אחת.
דוד אמסלם: מה אתה אומר על מה שאמר נפתלי?
<סיון להבי: אני עונה.
<סיון להבי: הרפורמה ברישוי עסקים צריכה להתחיל.
<סיון להבי: יוצר אמר.
<סיון להבי: אנחנו יוצקים כאן בעצם את החקיקה ומתחילים ויוצאים לדרך.
<סיון להבי: לא ביום הראשון נדע בדיוק איזה כן ואיזה לא.
<אריאל יוצר: כמה פעמים.
<סיון להבי: לפני שבוע.
<נפתלי קאיקוב: אתה ישבת אתי, אריאל, פעם אחת ונתתי לך הרבה הערות והארות.
<נפתלי קאיקוב: אני אומר שוב, שב אתי לדיון רציני.
<נפתלי קאיקוב: יש כאן גם בעלי עסקים שבמקום שיעלה להם מיליארד שקלים, היום רישוי עסקים עולה מיליארד ומאתיים מיליון שקלים ועכשיו מכוני הבקרה האלה ירוויחו שני מיליארד שקלים ועל חשבון מי הם ירוויחו את הכסף הזה?
<נפתלי קאיקוב: על חשבון בעל העסק.
<נפתלי קאיקוב: בסופו של דבר אנחנו עובדי ציבור ואנחנו רוצים לתת את שיווי המשקל.
<שי ברמן: אדוני היושב ראש, אפשר להשמיע גם את קול בעלי העסקים?
יעל כהן-פארן: אדוני היושב ראש, שאלתי קודם שאלה ולא קיבלתי מענה.
יעל כהן-פארן: מה המודל העסקי של מכוני הבקרה?
יעל כהן-פארן: ממה הם מרוויחים?
<תומר רוזנר: מי מממן אותם.
יעל כהן-פארן: זה הרי פרטי.
יעל כהן-פארן: הם לא מקבלים מימון ציבורי.
דוד אמסלם: אותו בחור אני מניח במסגרת הרישיון, יצטרך לשלם להם.
יעל כהן-פארן: זאת בדיוק השאלה.
יעל כהן-פארן: האם זה לא מאוד ייקר את כל העניין של רישוי עסקים.
<אריאל יוצר: במקרה יש לי תשובה לא רעה.
<אריאל יוצר: בחוק כתוב מנגנון שבו שר האוצר ושר הפנים קובעים אגרות למכוני הבקרה האלה.
<אריאל יוצר: זאת אומרת, התחום לא יהיה פרוץ ולא כל אחד קובע כמה שהוא רוצה.
<אריאל יוצר: ברור שהמודל העסקי של מכון הבקרה ילך ויהפוך להיות יותר כדאי ולכן גם יותר זול לבעל העסק.
דוד אמסלם: לא שאלנו את זה.
דוד אמסלם: היום בעל העסק בא למשרד הבריאות, הוא משלם משהו?
דוד אמסלם: היום הוא יצטרך לשלם.
<אריאל יוצר: מה זה לא משלם?
<אריאל יוצר: מישהו עושה עבודה, נכון?
דוד אמסלם: אני אמרתי שהמכון יעבוד חינם?
<אריאל יוצר: אני אגיד לך מה אני רוצה לומר.
<אריאל יוצר: יש איזו תחושה שהפקחים של משרד הבריאות לצורך העניין עובדים בחינם.
<אריאל יוצר: הם לא עובדים בחינם.
דוד אמסלם: אני אמרתי שהם עובדים בחינם?
<אריאל יוצר: הם מקבלים משכורת מכספי המסים של כולנו.
דוד אמסלם: אתה עושה אותנו אהבלים?
<אריאל יוצר: חלילה.
דוד אמסלם: אנחנו בכלל דיברנו על האם הבודק מקבל כסף?
<אריאל יוצר: ברור שהוא מקבל.
דוד אמסלם: השאלה היא רק מי משלם לו.
<אריאל יוצר: גם היום משלמים לו.
דוד אמסלם: אני אמרתי שלא משלמים לו?
דוד אמסלם: חשבת שאני ראיתי את אותו אחד שנכנס למונית כדי לבדוק עושה זאת חינם?
<אריאל יוצר: נאמר שיש תחושה שקודם לא שילמו ועכשיו ישלמו.
דוד אמסלם: שאלנו משהו אחר.
דוד אמסלם: קודם הממשלה מימנה את השירות.
<אריאל יוצר: מכספי המסים.
דוד אמסלם: אז מה חשבת, שמישהו בא ומכר את הבית של חמותו?
<אריאל יוצר: מן הסתם לא.
דוד אמסלם: בוודאי, אז אל תגיד לי דברים שהם לא רציניים.
<אריאל יוצר: בסדר, לא לך.
<אריאל יוצר: אתה הבנת את זה.
דוד אמסלם: אתה אומר לי, וזו תשובה אינטליגנטית שהייתי מצפה לשמוע ממך, שהיות ובעצם הבן אדם חוסך זמן כי הפקידים לא יעילים כנראה, כי אחרת לא היינו עושים את המכון, אז שם הרווח שלו.
<אריאל יוצר: אני אומר, שנית, שתקציב מדינה משלם את העניין הזה.
<אריאל יוצר: מה זה תקציב מדינה?
<אריאל יוצר: אלה כספי מסים.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי לך, יוצר אומר שני דברים מובלעים.
דוד אמסלם: האחד, שהבן אדם חוסך את הזמן, כמו שאמרתי.
דוד אמסלם: דבר שני, הפקיד לא יפוטר, הוא יקבל את אותה משכורת אבל לא תהיה לו עבודה.
דוד אמסלם: זאת הכוונה שלו.
דוד אמסלם: לכן הם לא חוסכים כסף.
<אריאל יוצר: או שיעשה דבר אחר.
דוד אמסלם: או שיעשה דבר אחר, או שיעשה דבר אחר שכנראה לא עשה עד היום.
יעל כהן-פארן: פיקוח על הבקר.
יעל כהן-פארן: מישהו צריך לממן את מכוני הבקרה האלה ואלה יהיו בעלי העסקים.
יעל כהן-פארן: אבל תגידו את זה ואל תסתירו את זה.
יעל כהן-פארן: תגידו את זה בצורה גלויה.
<תומר רוזנר: יש לי הרבה מה להגיד בנושא אבל בנקודה הזאת אני אסביר מה הקושי שאנחנו רואים.
<תומר רוזנר: כיוון שאנחנו לא יודעים היום כמה סוגי עסקים יהיו, כמה מכוני בקרה יהיו, איזה נותני אישור יהיו, גם כפי שאמר סיון ייתכן מצב שבו אותו סוג עסק יצטרך בחלק ללכת למכון הבקרה ובחלק לא.
<תומר רוזנר: בחלק הוא ימשיך ללכת לנותני אישור קיימים.
<תומר רוזנר: למשל, עסק של כבאות.
<תומר רוזנר: זה אומר שאנחנו לא יודעים מה יהיו שיעורי האגרות.
<תומר רוזנר: האגרות יכולות להיות בשיעורים סבירים, מאות שקלים, אבל אם יש לנו מעט עסקים ויש לנו מעט מכוני בקרה שצריכים להחזיק אותם, האגרות יכולות פתאום לקפוץ לאלפי ועשרות אלפי שקלים.
דוד אמסלם: דרך אגב, האגרות יצטרכו לעבור את אישור הוועדה?
<תומר רוזנר: לפי הצעת הממשלה, לא.
דוד אמסלם: הן יעברו.
דוד אמסלם: זה השינוי הראשון שתרשמו.
דוד אמסלם: בסופו של עניין אני מבין את ההתייעלות, יש לה מחיר ואני מניח שאנשים בקצה ירצו לשלם.
דוד אמסלם: גם אם הממשלה הייתה צריכה לעשות את זה אבל היא שלומפרית והם מבינים את זה, בוודאי שגם האגרות צריכות להיות באיזושהי רמה הגיונית כך שבעל העסק ירגיש שלא עושים לו עוול במובן זה שגם שודדים אותו על הדרך.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם כל אגרה היא שונה והיא צריכה להיות ייעודית ומתאימה לאותו סוג עסק וכולי.
<תומר רוזנר: אבל זה משליך על כל המודל בו מדובר.
דוד אמסלם: אחרי שהבנו פחות או יותר את המתווה, בגדול, אני מבקש להתחיל בהקראה.
דוד אמסלם: בואו נעשה דבר כזה.