GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אני מצביע - - -
דוד אמסלם: אני מצביע פה על הרבה חוקים שאני לא מסכים איתם באופן חלקי או מלא.
דוד אמסלם: אבל זה חלק מהעניין.
דוד אמסלם: אז אני קובע שהחוק עבר.
דוד אמסלם: נביא את זה, ואעשה דיון, ושמה נעשה קצת זום יותר גדול, בסדר?
דוד אמסלם: על סדר-היום: הצעת חוק שהד התעופה דב הוז (הוראות מיוחדות), התשע"ז-2017.
<תומר רוזנר: אני רק אומר בקצרה.
<תומר רוזנר: כפי שאמרתי בישיבה הקודמת, לוח הזמנים הצפוף והאינטנסיבי שבו מטופלת הצעת החוק הזאת לא מאפשר לנו לימוד יסודי של הדברים.
<תומר רוזנר: אנחנו ניסינו לעשות כמיטב יכולתנו בנוסח שמונח לפניכם, לפחות בשיח עם משרדי הממשלה, כדי להבין.
<תומר רוזנר: כפי שאנחנו מבינים, הממשלה מתנגדת להצעת החוק.
<תומר רוזנר: לפחות מסרו לנו מידע ונתונים שסייעו לנו בהכנת נוסח שמונח בפניכם.
<תומר רוזנר: הנוסח בעצם מנסה לשקף את בקשותיהם של חברי הכנסת בכל הנוגע להמשך הפעלתו של שדה התעופה דב הוז למטרות אזרחיות, כל עוד השדה הצבאי פועל.
<תומר רוזנר: בנוסח אנחנו ניסינו לשקף כמיטב הבנתנו את המהלך שמבקשים לעשות.
<תומר רוזנר: כפי שאנחנו מבינים, הכוונה לאפשר או לחייב את המשך הפעילות האזרחיות כל עוד מתקיימת פעילות צבאית בשדה התעופה.
<תומר רוזנר: הפעילות אזרחית תסתיים יחד עם הפעילות הצבאית ותימסר על-כך הודעה 60 יום מראש לשר התחבורה.
<תומר רוזנר: בעצם החוק אומר את מה שאמרתי עכשיו.
<תומר רוזנר: הוא מסדיר את הקניית זכויות השימוש והחזקה בשטחים שבשדה התעופה, שהם שטחים שהם בבעלות גורמים שאינם גורמי המדינה ואת מנגנון הפיצויים ונוסחאות הפיצויים, כפי שביקש יו"ר הוועדה, הדרכים שבהם יחושבו הפיצויים, מהם מנגנוני הפרוצדורה של הבירור של הפיצויים שיקבלו בעלי הזכויות בקרקע, לגבי השימוש והחזקה שתעשה המדינה באותו מקרקעין בתקופה ששדה התעופה ממשיך לשמש גם למטרות אזרחיות.
<תומר רוזנר: בעצם, אתם תראו בנוסח שבפניכם, שאנחנו אימצנו, או, לפחות לפי בקשת המציעים, אומצו המנגנונים של דיני ההפקעה, ככל שהם מתייחסים לזכויות החזקה והשימוש ובעצם המתווה שידוע בציבור כ"מתווה כחלון" בא לידי ביטוי בהצעה הזאת.
<תומר רוזנר: המתווה אומר ששדה התעופה ימשיך לשמש לתעופה אזרחית כל עוד נמשך השימוש הצבאי.
<תומר רוזנר: יש גם התייחסות להריסת הטרמינל הקיים ומעבר למסוף חדש לשם מתן אותם שירותים.
<תומר רוזנר: הנוסח בפניכם הופץ וגם מצורף לו תשריט, שבו בעצם מפורטים האזורים השונים בשטח שדה התעופה שנוגעים לשדה התעופה.
<תומר רוזנר: אנחנו מציעים שהתשריט הזה יצורף כתוספת לחוק, עם מתן אפשרות לשר האוצר, באישור הוועדה, לשנות את התוספת, או לשנות למעשה את התשריט.
<תומר רוזנר: אלה בעצם עיקרי ההצעה.
<תומר רוזנר: כיוון שהיא הופצה הבוקר, אני מניח שנצטרך לדון לפרטיה בהמשך.
דוד אמסלם: תומר, תודה.
דוד אמסלם: הרי עשינו את הדיון לקראת הקריאה הראשונה.
דוד אמסלם: אני דווקא רוצה לשמוע יותר את הנציגים של בעלי הקרקע הפרטית.
<רחל זכאי-נוימן: בוקר טוב אדוני ותודה.
<רחל זכאי-נוימן: אני עורכת דין, אחת מהמנהלים.
<רחל זכאי-נוימן: אני לא אחזור על מה שאמרתי לפרוטוקול בשבוע החולף.
<רחל זכאי-נוימן: אותיר לחבריי בהקשר הזה לחזור בדרכם השונה ובהדגשים שונים על אותה פגיעה בלתי מדתית בעליל, שלעניות דעתנו עושים.
<רחל זכאי-נוימן: אני רק אבקש לומר, שאם מישהו חושב שאנחנו פה משום שאנחנו לא מסכימים להצעות של המדינה, אני רוצה לומר שזה לא המצב.
<רחל זכאי-נוימן: אני רוצה לומר שכנראה ייקח זמן, ייקח הרבה זמן, אבל בסופו של יום יהיו עובדות עלי ספר או עלי פסיקה, שיראו איך הגענו עד הלום ולמה אנחנו עומדים פה.
<רחל זכאי-נוימן: אם צריך שניים לטנגו, אנחנו הצד הנגרר ולא הצד המוביל.
<רחל זכאי-נוימן: אנחנו הגענו להסכמות עם נציגים בכירים ביותר של המדינה בשבוע שעבר.
<רחל זכאי-נוימן: אז מדינה שלא מגיעה איתנו להסכמה, מצד אחד, ואחר-כך גורמת לזה שכולם יחשבו שזה אנחנו, הבעלים הסחטניים.
<רחל זכאי-נוימן: לא ארבה במילים בהקשר זה, זה פשוט לא המצב.
<רחל זכאי-נוימן: אבל בנושא הזה אני אומר שבעזרת השם אני מקווה שזה גם יהיה לנו כתוב את זה עלי ספר.
<רחל זכאי-נוימן: לא נחכה להתנצלויות, לא צריך את זה.
<רחל זכאי-נוימן: חבל על כל הדרך באמצע.
<רחל זכאי-נוימן: לגופו של עניין.
<רחל זכאי-נוימן: אמר ראש העיר אילת בישיבה הקודמת, שהוא מבקש שהדיון יהיה דיון אנושי חמלתי.
<רחל זכאי-נוימן: אהבתי את המינוח, באמת מינוח יפה.
<רחל זכאי-נוימן: הוא נכון גם לגבי הבעלים שלנו.
<רחל זכאי-נוימן: כאשר כנסת באה בהליך – ישנה שאלה שלא תוכרע פה: האם מדובר בחקיקה עוקפת בג"צ?
<רחל זכאי-נוימן: לא בחקיקה עוקפת בג"צ?
<רחל זכאי-נוימן: גם את זה ימים יגידו.
<רחל זכאי-נוימן: אנחנו נמצאים פה והחקיקה מתקדמת.
<רחל זכאי-נוימן: השאלה: האם היא זוכרת מספיק את אותם אנשים, אותם אלפי בעלים שעל גבם חורשים החורשים כל השנים האלה?
<רחל זכאי-נוימן: אני אומרת את זה לא משום שאני חושבת שמישהו ישנה את דעתו ויבטל את החקיקה.
<רחל זכאי-נוימן: לא, ממש לא.
<רחל זכאי-נוימן: אני כן חושבת, שגם למי שחושב שנכון שהטיסות תמשכנה עד שתופסק הפעילות הצבאית ולכן נכון לאמץ את הצו שמקדם שר האוצר וקיבל לגביו את המלצת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, טרמינל זמני עם דרך גישה באורך של 67 מטר שעוברת בקרקע שלנו.
<רחל זכאי-נוימן: גם מי שרוצה להגיע לתוצאה הזאת, ואין לי ספק שזאת התוצאה שאליה אתם רוצים להגיע, צריך לחשוב האם הכלי שהוועדה הוסיפה, כנראה מתוך כוונה, אני מניחה, מקווה להטיב עם הבעלים, לא עשה את ההיפך?
<רחל זכאי-נוימן: עיון בהצעת החוק מעלה שאחרי שמגדירים שדה תעופה ואחרי שמגדירים את הטרמינל הזמני, סעיף 2 וסעיף 3, המחוקק מבקש לומר בסעיף 4 ש"החל ממועד שלגביו תפורסם הודעת שר אוצר ברשומות ועד למועד הפסקת פעילותו של שדה דב או עד מועד המעבר, יהיו לקניין המדינה זכויות חזקה ושימוש".
<רחל זכאי-נוימן: תומר, אני אומרת לך, "וכן, כל זכות אחרת שתהיה כסעיף סל לגבי המקרקעין בשדה דב הנדרשים לצורך מימוש האמור בסעיפים".
<רחל זכאי-נוימן: אני רוצה לומר.
<רחל זכאי-נוימן: המדינה 60 שנה משתמשת בשדה הזה ולא הפקיעה אותו, עכשיו החליטה להפקיע אותו.
<רחל זכאי-נוימן: לדעתי, הפעילות כשלעצמה בשלב הזה היא מרחיקת לכת מידי.
<רחל זכאי-נוימן: ניחא, כשרוצים להפקיע, ולא שאני מסכימה, אבל אם לצורך הטרמינל הזמני צריך דרך גישה, כי הרי לא יבואו במסוק לשם והדרך עוברת אצלנו ואין זמן, הזמן דוחק.
<רחל זכאי-נוימן: אני יכולה להבין את הוראת ההפקעה על זה כדי לקצר זמנים.
<רחל זכאי-נוימן: אני לא יכולה להבין מה גורם לוועדה הנכבדה לחשוב שברגע זה הופכים את רכושם של האנשים לרכוש מופקע?
דוד אמסלם: את לא מכירה את ההליך?
דוד אמסלם: יש הליך כזה במדינת ישראל הפקעה לטובת הציבור?
בצלאל סמוטריץ': מפקיעים את המינימום שנדרש.
דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין מה הבעיה.
בצלאל סמוטריץ': הוועדה עוד דייקה את הנוסח.
<רחל זכאי-נוימן: זה לא כתוב, כתוב פה שמפקיעים את הכול, לא את הדרך.
דוד אמסלם: את בעצם משיגה על ההליך, שבמדינה מתוקנת מפקיעים שטח לטובת הכלל?
<רחל זכאי-נוימן: כבודו, היתה לי הזכות להיות היועצת המשפטית של המנהל ולהיות בוועדה המייעצת לשר האוצר להפקעות.
<רחל זכאי-נוימן: באמת ראיתי שני דברים בחיי בהקשרים האלה.
<רחל זכאי-נוימן: אבל אני יודעת גם שנקיטה בהליך של הפקעה, שהוא ההליך הדורסני ביותר של זכויות במדינת ישראל, נעשה כשאין ברירה ובמשורה.
<רחל זכאי-נוימן: ויכוח גדול בעיניי, האם אין ברירה, או האם אי אפשר להחליט באותו משטר של חקיקה, שתינתן זכות שימוש למדינה.
<ארז קמיניץ: יש פה חוסר הבנה.
<ארז קמיניץ: אנחנו לא מפקיעים בעלות, אנחנו מקפיאים את החזקה והשימוש.
<ארז קמיניץ: אגב, זה לא בדיוק חזקה.
<רחל זכאי-נוימן: מה זה כל זכות אחרת?
<ארז קמיניץ: עד היום אתם הסכמתם שהמדינה תעשה שימוש בכל זכות שיש לכם, שהיא בעצם זכות של נהנה בנאמנות בכלל, כי הבעלות רשומה על שם מדינת ישראל בלשכת רשום המקרקעין.
<ארז קמיניץ: עד היום הסכמתם שההנאה שאתם יכולים ליהנות מהזכות במסלול ובמקומות נוספות בתוך השדה הצבאי, עד היום אתם הסכמתם שהמדינה תשתמש בהם.
<ארז קמיניץ: היום אתם לא מסכימים.
<ארז קמיניץ: אגב, פה המקום להגיד, שבשום שלב לא היתה הסכמה עם המדינה.
<ארז קמיניץ: למרות מה שאמרת, לא היתה הסכמה עם המדינה.
<ארז קמיניץ: אנחנו ניסינו להגיע להסכמה, ניסינו להגיע להסכמה איתכם, אני אומר את זה ליושב הראש ואני אומר את זה לוועדה.
<ארז קמיניץ: ניסינו להגיע להסכמה.
<ארז קמיניץ: אפילו אני בעצמי ניסיתי עוד אתמול להגיע להסכמה ולא הצלחנו.
<ארז קמיניץ: אז אין לומר הסכמה במקום שלא היתה הסכמה עם המדינה.
<ארז קמיניץ: מאוד רצינו שתהיה הסכמה עם המדינה.
<ארז קמיניץ: גם אנחנו מאוד מעוניינים בקיום ההסכמה איתכם.
<ארז קמיניץ: מאוד רוצים לקיים את הפרויקט.
<ארז קמיניץ: ממשלת ישראל מתנגדת להצעת החוק.
<ארז קמיניץ: ניסינו להגיע להסכמה ולא הגענו ולכן האמירה שלך שהיתה הסכמה אינה נכונה.
<ארז קמיניץ: לצורך ה עניין לשאלה שנשאלה פה, רק להבהיר שאין בכוונתנו להפקיע שום זכות, לא בעלות ולא אחרת שלא נדרשת לצורך המשך הפעילות עד שת 2019.
<ארז קמיניץ: כל זכות שנדרשת לצורך המשך הפעילות עד שנת 2019..
דוד אמסלם: עורכת דין זכאי.
דוד אמסלם: אתם נכנסים כבר לפרטים לרזולוציה של ההקראה.
דוד אמסלם: כשאני אתחיל להקריא סעיף סעיף אני אשמע את ההסתייגות והערות לגבי הסעיף הספציפי.
דוד אמסלם: ביקשתי שתדברי באופן כללי מספר דקות.
דוד אמסלם: אחרי זה אנחנו ניכנס להקראה ואז תוכלי למקד אותנו בסעיף.
דוד אמסלם: כשאת מדברת, חלק מהאנשים לא מבינים על מה את מדברת.
<רחל זכאי-נוימן: תודה, אדוני.
<ארז קמיניץ: אני אומר שוב.
<ארז קמיניץ: לפני ההקראה, אני מדייק את הנוסח: אין למדינה שום רצון להפקיע שום סוג של זכות במקרקעין, בוודאי לא בעלות אבל גם לא זכות הנאה אחרת שלא נדרשת.
דוד אמסלם: ארז, אנחנו מדברים על 2019.
דוד אמסלם: אם היינו מובילים חקיקה, ויכול להיות שנחשוב על זה בטקט הבא, להוראת קבע, אז תבוא עם הפקעה קבועה.
<ארז קמיניץ: מוסכם לגמרי.
דוד אמסלם: כרגע אנחנו לא שם.
דוד אמסלם: זה לגיטימי וזה בסדר וזה גם התפקיד של המדינה.
דוד אמסלם: זה לפי ראות המדינה.
דוד אמסלם: לכל אחד יש לו את הזווית שלו, בגלל זה יש את המדינה והיא מחליטה בעצם מה נכון ומה לא נכון.
דוד אמסלם: אם מישהו רוצה לערער, תמיד יש בתי משפט לעניין.
דוד אמסלם: זה התפקיד של המדינה וזה התפקיד של חברי הכנסת.
דוד אמסלם: אנחנו באים מהצד הציבורי, לא מעניין אותנו מה תיתן לו ומה לא תיתן לו.
דוד אמסלם: זה גם מעניין, אבל זה התפקיד.
<רחל זכאי-נוימן: אני מוכרחה לומר, שעם כל הכבוד ויש הרבה כבוד לארז, אני בהחלט חושבת שהגענו להסכם עם המדינה.
<רחל זכאי-נוימן: לא כי חלמנו על זה בלילה.
<רחל זכאי-נוימן: גם זה לצערי יתברר.
<עדיאל שמרון: להפסיק להגיד את זה כל הזמן.
<רחל זכאי-נוימן: אני באמת שבעתי מצעקות, חבל.
<אלי מינקוביץ: זאת כבר ישיבה שנייה שאדוני דופק על השולחן.
<אלי מינקוביץ: זה לא מתאים לנו.
דוד אמסלם: אתה מדבר אלי?
<אלי מינקוביץ: לא, אל מר עדיאל.
<רחל זכאי-נוימן: אנחנו פשוט לא רגילים.
<אלי מינקוביץ: עורך דין אלי מינקוביץ.
דוד אמסלם: עורך דין מינקוביץ, אני אסביר לך איך זה הולך כאן.
<אלי מינקוביץ: ישבתי כיועץ למיכה רייסר לפני 30 שנה.
דוד אמסלם: אני לא מיכה רייסר, זיכרו לברכה, יש לי את האופי שלי.
דוד אמסלם: כאן, מי שלא מתאים לו חוץ ממני, קם ויוצא.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, כבד את עדיאל, גם אם הוא דפק.
דוד אמסלם: גם אם אתה היית דופק ככה לא הייתי אומר כלום.
דוד אמסלם: אם יש לך סגנון אחר ואתה סובל מהישיבה הזאת, אתה לא חייב לשבת כאן.
<רחל זכאי-נוימן: אנחנו פשוט לא רגילים לממדים אבל אנחנו מתאימים את עצמנו.
דוד אמסלם: עורכת דין זכאי, קחי עוד דקה וחצי לארגומנט המרכזי.
דוד אמסלם: אחרי זה נשמע עוד מישהו מטעמכם ונתחיל בהקראה.
דוד אמסלם: אם הוועדה מבקשת ללכת בדרך של הפקעה, ואני באמת חושבת שזה דורסני בכדי לנקוט בקשר הזה.
דוד אמסלם: נדבר על הפרטים בהקראה.
דוד אמסלם: עדיין, נושא הפיצוי הוא נושא אחר.
דוד אמסלם: אין שום סיבה בעולם שלאנשים האלה, שלא מקבלים גרוש מהשימוש האינטנסיבי שעושה המדינה, צבא וגם גופים פרטיים, בקרקע שלהם, לא יקבלו את מה שמקבל אדם בישראל, שהמדינה לא עשתה לו כך עם הפקעה, אלא פשוט בהגינות על-פי הדין והפסיקה משלמת לו דמי שימוש.
דוד אמסלם: אז אני מאוד מבקשת שהפיצוי שתשלם המדינה יהיה לא לפי מה שאנחנו רוצים אלא יהיה לפי הדין והפסיקה.
<רחל זכאי-נוימן: אני מבקשת לומר רק דבר אחד.
<רחל זכאי-נוימן: שמעתי בישיבה קודמת שהמדינה מתנגדת לחקיקה.
<רחל זכאי-נוימן: כנראה נשמע גם היום שהיא מתנגדת לחקיקה.
<רחל זכאי-נוימן: כנראה למדינה יש דרכים משלה לגלות איך היא מתנגדת לחקיקה, קטונתי.
<רחל זכאי-נוימן: הם כנראה לצורך הפרוטוקולים, כדי להראות שהם התנגדו לחקיקה.
חיים ילין: היא לא כל-כך מתוחכמת המדינה, כמו שאת אומרת.
<רחל זכאי-נוימן: לא כולם, חלקים ממנה.
דוד אמסלם: אני אענה לך תשובה קצרה לעניין.
דוד אמסלם: אנחנו פה לא מתחכמים הרבה.
דוד אמסלם: החקיקה היא חקיקה פרטית.
דוד אמסלם: למדינה היה סיכום איתכם והיא התכוונה לעמוד בו.
דוד אמסלם: מי שהתנגד לזה זה אנחנו כחברי כנסת.
דוד אמסלם: מי שהוביל והכניס אותנו לתמונה זה ראש העיר אילת.
דוד אמסלם: ביקרנו שם כבר לפני חצי שנה או שנה.
דוד אמסלם: אנחנו נכנסנו לתמונה וחשבנו שזה יסתדר.
דוד אמסלם: גם אם המדינה תעמוד על הראש שלה, אנחנו נקדם את החקיקה.
דוד אמסלם: זה לא משנה לנו, אנחנו לא באים מהצד של הפיצוי כן או לא, אנחנו באים מהצד האזרחי.
דוד אמסלם: אם צריך להפקיע, שתפקיע המדינה.
דוד אמסלם: אם צריך לשלם לכם 2 מיליון דולר, שתשלם.
דוד אמסלם: זה לא מעניין אותנו כרגע.
דוד אמסלם: אנחנו באים מהזווית הזאת.
דוד אמסלם: אנחנו מבושלים עם הסיפור הזה כולנו כבר לפני שנה.
דוד אמסלם: לפני כמעט שנה השתתפתי בישיבה של מועצת אילת בנושא.
דוד אמסלם: הייתי בשטח, בישיבה, באוהל שהוא הקים ליד הטרמינל באילת.
דוד אמסלם: מבחינת המדינה, אני אומר לך: עזבו אותנו חבר'ה, אל תבלבלו לנו את הראש, תנו לעסק להמשיך כמו שסיכמנו ותעזבו אותנו יש לנו מספיק צרות.
דוד אמסלם: אנחנו גוררים אותם.
דוד אמסלם: הם היו שמחים לא לשבת פה.
<רחל זכאי-נוימן: המדינה היתה שמחה לא לשבת פה?
דוד אמסלם: גברת זכאי, תאמיני לי.
דוד אמסלם: אני לא חייב תשובה כזאת.
דוד אמסלם: אני גם יכול לשמוע אותך, לנענע בראש ולעבור לנושא.
דוד אמסלם: אני אומר לך את האמת.
דוד אמסלם: אני אף פעם לא משקר.
דוד אמסלם: הסיפור הזה עלה מחברי הכנסת, לא מהמדינה.
דוד אמסלם: אם אנחנו שותקים, העסק רץ.
דוד אמסלם: הם רבו איתנו בהתחלה.
בצלאל סמוטריץ': רבתי עם רבים מחברי הטובים בעניין הזה.
דוד אמסלם: לכן, כשהממשלה הבינה שאנחנו נחושים בעניין - - -
בצלאל סמוטריץ': 72 חברי כנסת חתומים על החוק.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה קואליציה ואופוזיציה.
בצלאל סמוטריץ': זה עבר אתמול פה אחד.
דוד אמסלם: כשהם הבינו שאנחנו נעביר את זה בניגוד לעמדתם גם, אז הם התחילו לדבר איתנו.
דוד אמסלם: ככה התחילה הדינמיקה.
איציק שמולי: רציתם 50 חברי כנסת, קיבלתם 61 חברי כנסת.
דוד אמסלם: עוד שני דוברים.
<משה ליפקא: אני אחד מהמנהלים של הגוש הגדול.
<משה ליפקא: אדוני היושב ראש, דיברת על ההיבט הציבורי ואני אמשיך בזה.
<משה ליפקא: בהיבט הציבורי קורה כאן דבר מאוד קשה לעיכול.
<משה ליפקא: זה לא רק שיש לנו פסק דין וזה לא רק שיש לנו הסכם עם המדינה.
<משה ליפקא: מצד אחד יש את אילת.
<משה ליפקא: מצד שני, יש פה חברה, למשל, שהיא הפסידה את כל המשפטים והיא יושבת בשקט.
<משה ליפקא: קוראים לה "ארקיע", אני חושב שהמנכ"ל שלה נמצא פה.
<משה ליפקא: ההון הולך ל"ארקיע".
<משה ליפקא: יש 3,000 בעלים.
<משה ליפקא: דיברתי אתמול רק עם שניים מהבעלים.
<משה ליפקא: גברת שגרה בשלושה חדרים בחולון וזה כל מה שיש לה והיא מחכה.
<משה ליפקא: אין לה יאכטה, אין לה פנטהאוז.
<משה ליפקא: לוקחים את רכושה ומעמידים אותו לרשות חברה ענקית שתעשה הרבה מאוד ותמשיך לעשות ברכושה שלא בתשלום.
<משה ליפקא: עכשיו אני רוצה להתמקד בקצרה בדבר אחד.
<משה ליפקא: ניסו פה למכור משהו.
<משה ליפקא: אני קראתי את זה רק בתקשורת שאנחנו לא מסכימים להגיע להסכם עם המדינה.
<משה ליפקא: אני רוצה להגיד על זה שלושה דברים וכדאי שתקשיבו בעניין הזה כי זה חשוב מאוד.
<משה ליפקא: אנחנו ויתרנו על דמי שימוש, דמי חכירה.
<משה ליפקא: אם אתה משכיר דירה בתל-אביב או בירושלים, אתה מקבל 3,000-4,000 שקלים לחודש.
<משה ליפקא: ויתרנו על ה-470 דונם שיש לנו שם בשדה על דמי שימוש.
<משה ליפקא: זה מצטבר היום לסכום שבין 1.1 מיליארד ל-2.5 מיליארד - ויתרנו.
<משה ליפקא: אני רוצה לדבר על המשא ומתן שהיה לנו עם המדינה ועם נציגי המדינה, נציגי האוצר, אנשים בכירים.
<משה ליפקא: לצערי שמעתי מאחד החברים פה, שאמר שכאילו לא ניהלנו משא ומתן ואפילו לא הגענו להסדר.
<משה ליפקא: אני אגיד מה ההסדר שהסכמנו כדי שתקשיבו ותדעו.
<משה ליפקא: אנחנו ויתרנו על דמי שימוש של 280 מיליון שקלים.
<משה ליפקא: ויתרנו, אמרנו בלי דמי שימוש.
<משה ליפקא: תוך כדי המגעים גילינו דברים שהפילו אותנו מהכיסא ואמרנו שזה לא יכול להיות.
<משה ליפקא: אני אגיד לך מה זה: יש לנו איקס יחידות דיור וכידוע לך צריך לשלם היטל השבחה.
<משה ליפקא: התחלנו לתת למדינה מתנה ואין אף אחד שנתן כזאת מתנה, 1.1 מיליארד דולר, 4.5 מיליארד שקלים.
<משה ליפקא: הנה אני שומע, במו אוזני, שהמדינה או מישהו מנציגי המדינה אומר:
<משה ליפקא: תשלמו את היטל ההשבחה על כל ה-100%, זאת אומרת שייקחו מאיתנו 50% ואת ה-50% שייוותרו תיתנו לנו.
<משה ליפקא: אז אמרנו: מה, נישאר עם אפס?
<משה ליפקא: אמרו: זאת בעיה שלכם.
<משה ליפקא: איך להגיד?
<משה ליפקא: השערות סמרו לי כששמעתי את זה.
<משה ליפקא: לא רק אני, גם חברי.
<משה ליפקא: אז אנחנו דרשנו שיהיה כתוב ברחל בתך הקטנה שכל אחד ישלם את היטל ההשבחה שלו.
<משה ליפקא: זה לא הגיוני שאנחנו נשלם ונישאר בלי כלום.
<משה ליפקא: מה עשינו פה?
<משה ליפקא: זאת נקודה אחת.
בצלאל סמוטריץ': למה זה קשור לשדה התעופה?
בצלאל סמוטריץ': דרך האירוע הזה אתה רוצה לשפר את מעמדך בהסכם ההוא?
בצלאל סמוטריץ': לא מכיר אותו, לא מבין בו, לא יודע אם הוא צודק או לא צודק.
בצלאל סמוטריץ': מה זה קשור?
<משה ליפקא: שלוש דקות, שלוש דקות.
<משה ליפקא: דבר שני, כדאי לדעת על מה היה המשא ומתן ואיך הוא התפוצץ.
דוד אמסלם: לפי החוק הייתם אמורים לשלם 50% השבחה.
דוד אמסלם: מבקשים מכם 100% השבחה?
<משה ליפקא: כן.
<רחל זכאי-נוימן: על החלק שלהם גם.
<משה ליפקא: אמרנו: רגע אחד, פה לא מתקדמים עד שהעסק הזה לא יורד מהשולחן.
<משה ליפקא: מה, אנחנו ניתן לכם 100%?
<משה ליפקא: השתגעתם?
<עדיאל שמרון: אמרתי ליושב ראש שאם הוא ירצה אנחנו נגיב.
<משה ליפקא: אני רוצה להזכיר לך מה היה.
<משה ליפקא: אני רוצה להסביר לכם כדי שתבינו.
<משה ליפקא: אנחנו אמרנו באופן עקרוני שאנחנו מוכנים שימשיכו לטוס עד 2019.
<משה ליפקא: אני רוצה שתבין.
<משה ליפקא: זה לא שאמרנו לא.
<משה ליפקא: אתם באתם עם הדבר הזה של היטל השבחה?
<משה ליפקא: דבר שני.
<משה ליפקא: מצפון לשדה התעופה יש תכנית שנקראת 3700.
<משה ליפקא: מ-18,000 יחידות דיור שיש בתכנית של שדה התעופה, לנו יש שם 324 יחידות דיור.
<משה ליפקא: זה לא קשור לפינוי השדה, זה לא קשור לתמריץ לתכנון, כי זה התחיל קודם.
דוד אמסלם: הם רוצים שתעבירו להם את זה?
דוד אמסלם: תזדרז ליפקא.
<משה ליפקא: אמרנו להם: תיראו, זה לא שלכם, זה מעולם לא היה שלכם.
דוד אמסלם: אמרו: שלנו.
<משה ליפקא: אמרנו להם: אתם יודעים מה?
<משה ליפקא: אל תיתנו לנו דמי שימוש, אבל רק תודו.
<משה ליפקא: זה לא שלכם, אל תיקחו.
<משה ליפקא: נקודה שלישית.
<משה ליפקא: יש לנו ניסיון מר עם הבטחות של המדינה, עם התחייבויות של המדינה.
<משה ליפקא: אנחנו רוצים שיהיה תאריך שהטרמינל הזמני הזה נהרס.
<משה ליפקא: אנחנו רוצים תאריך להפסקת הטיסות.
<משה ליפקא: אנחנו רוצים תאריך לפינוי ואנחנו רוצים שזה יהיה בבית המשפט בפסק דין.
דוד אמסלם: אלה שלושת התנאים המצטברים שלכם?
<משה ליפקא: יש עוד דבר אחד קטן.
<משה ליפקא: אנחנו בתהליך של תכנון.
<משה ליפקא: אנחנו לא יודעים איפה אנחנו נמצאים בתוך העניין הזה מפעם לפעם, כי פעם זה כך ופעם זה אחרת.
דוד אמסלם: אתם מקדמים את הליך התכנון?
<משה ליפקא: זה לא אנחנו, יש ועדה משותפת.
<רחל זכאי-נוימן: אנחנו מקדמים אותו איתכם.
<משה ליפקא: יש ועדת היגוי משותפת למדינה, לעיריית תל-אביב ולנו והיא מקדמת את התכנון.
<משה ליפקא: פתאום התעורר ראש עיריית תל אביב, אחרי הבג"צ הראשון, התחיל לפרסם מאמרים וגם קרא לנו באמצעות נציגיו.
דוד אמסלם: הוא רצה לשנות את התכנון.
<משה ליפקא: מה זה לשנות?
<משה ליפקא: להוריד את כל התכנית ולהשאיר שדה תעופה.
<משה ליפקא: אמרנו: בסדר.
<משה ליפקא: המדינה מתנגדת, אנחנו מתנגדים.
<משה ליפקא: המדינה דרשה מאיתנו שאנחנו נתנגד לאורך כל הדרך ואמרנו בסדר.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה אינטרס שלכם עם המדינה.
<משה ליפקא: נכון.
<משה ליפקא: אמרנו רק דבר אחד: אנחנו מבקשים שאם התכנית הזאת תתקדם, אנחנו נוכל להגיש תכנית.
<משה ליפקא: זה כל מה שביקשנו, הסכמה.
<משה ליפקא: לצורך זה צריך גם חתימת המדינה כי מדובר בתכנית מתאר.
<משה ליפקא: יש לנו הסכם מוכן ששלחנו ושאפשר לחתום עליו בעוד רבע שעה.
<משה ליפקא: אדוני היושב ראש, אם תקרא לפה לשר האוצר וליועץ המשפטי, בעוד חצי שעה יש לך הסכם חתום על בסיס העקרונות האלה.
<משה ליפקא: עוד דבר אחד ואני מסיים.
<משה ליפקא: במשא ומתן עם אנשים מאוד רציניים ומאוד אחראיים, שלמדתי להכיר.
<משה ליפקא: ערן ניצן, סגן ראש אגף התקציבים שאחראי על כל נושא הנדל"ן - - -
דוד אמסלם: אותו כהגדרת כאדם רציני, אני מבין.
<משה ליפקא: גם בכיר.
דוד אמסלם: אני מסכים איתך, דרך אגב.
<משה ליפקא: גם אמיר ברקן, סמנכ"ל משרד ראש הממשלה שעשה מאמצים עילאיים להגיע להסכם.
<משה ליפקא: אנחנו יושבים איתם כמעט שישה שבועות.
<משה ליפקא: הייתי אתמול אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה - - -
<ארז קמיניץ: שכחת להזכיר את הגברת רינה מיוחס, שגם היא אישה רצינית וגם איתה קיימת לנהל משא ומתן רק שאותה שכחת לציין.
<משה ליפקא: נכון, לא שכחתי.
דוד אמסלם: אם היית שואל אותי, אל תיכנס לרציניים.
<משה ליפקא: כולם רציניים.
דוד אמסלם: נתת לי נאום של רבע שעה, אמרת שלוש דקות.
דוד אמסלם: כל הדברים שאמרת לא קשורים לשדה.
דוד אמסלם: אני לא עוצר אותך בגלל כבוד, אבל תסיים.
<משה ליפקא: חצי דקה, ובזה סיימתי.
<משה ליפקא: אנחנו נפגשנו איתם בפגישה לילית ושר האוצר החליט, לא אני, שהסדר יהיה מבוסס על זה שהמדינה תכיר בזכות שלנו על 3,700 ואנחנו נוותר על דמי השימוש.
<משה ליפקא: לצערי, אתמול באתי לפגישה ושמעתי ששר האוצר אין לו מה להגיד.
<משה ליפקא: תודה.
דוד אמסלם: אני מצטער, הוא דיבר גם בשמך כי הוא לקח הרבה מאוד זמן.
דוד אמסלם: מר שפטלר, שתי דקות.
<מיכאל שפטלר: אני אחד המנהלים.
<מיכאל שפטלר: בית המשפט העליון דן לפני שנה בכל הטענות של חברת "ארקיע" ושל עיריית אילת.
<מיכאל שפטלר: הוא דן בהן בפרוטרוט, ענה לכל אחת ואחת מהטענות.
<מיכאל שפטלר: אני מזמין את חברי הכנסת, לפני שהם הולכים להצביע, לקרוא את החלטת בית המשפט העליון.
<מיכאל שפטלר: שמעתי אתמול בקשב רב - - -
<קריאה: קראנו.
<מיכאל שפטלר: סליחה, אם היית קורא את זה, לא היית נואם כפי שנאמת.
דוד אמסלם: איציק, אני מבקש שלא תפריע.
<מיכאל שפטלר: בית המשפט העליון, שאינו מושפע מאינטרסים פופוליסטים, נתן החלטה מאוד יסודית בנושא הזה.
<מיכאל שפטלר: והנה, אתם חברי הכנסת, לא אוהבים כאשר בית המשפט מתערב בהחלטות שלכם ובחקיקה שלכם.
<מיכאל שפטלר: אבל כשבית המשפט העליון החליט, שאכן, על-פי כל ההסכמים של המדינה היא מחויבת ב-30 באפריל לעצור את הטיסות, אתם מחליטים שבית המשפט העליון הוא לא צד רלוונטי בכלל.
<מיכאל שפטלר: אדוני, הטענה היא מאוד פשוטה.
<מיכאל שפטלר: צריך להעמיד את הדברים על מקומם.
<מיכאל שפטלר: יש לעיריית אילת ולאילת בעיה מסוימת, אבל לא צריך להגזים בבעיה הזאת.
<מיכאל שפטלר: החולים של אילת יכולים לטוס לנתב"ג.
מאיר יצחק הלוי: די, נ ו, אדוני.
מאיר יצחק הלוי: סליחה אדוני, אתה מטעה פה ואתה יודע שהם לא יכולים.
<מיכאל שפטלר: עיריית אילת, שטוענת שמאריכים לה את הגישה לתל-אביב, היא החליטה לפנות את השדה שלה.
מאיר יצחק הלוי: ממשלת ישראל החליטה.
<מיכאל שפטלר: לבנות עליו ולהעביר את השדה מרחק של 30 דקות.
<מיכאל שפטלר: אבל על קרקע פרטית של הבעלים מותר להפקיע, מותר לעשות הכול.
<מיכאל שפטלר: אדוני, אני רוצה רק לתת לך דוגמה פשוטה.
<מיכאל שפטלר: לפני 60 שנה לקחו לך את הדירה ואמרו לך שמכניסים דייר חלופי לשם.
<מיכאל שפטלר: במשך 60 שנה ממשיך הדייר החלופי להיות בדירה.
<מיכאל שפטלר: הדייר החלופי הזה משלם למדינה דמי שימוש ואחרי 60 שנה, כאשר הבעלים מגלה שלא מחזירים לו את הקרקע, הוא עושה הסכם עם המדינה ואומר: אני נותן לכם מתנה 50% מהקרקע.
<מיכאל שפטלר: אחרי 10 שנים באה הכנסת ואומרת: אדוני, גם נתת את המתנה וגם כן אנחנו עכשיו נבטל לך את כל הקרקע.
בצלאל סמוטריץ': לא ביטלנו לך כלום.
דוד אמסלם: כל מה שאמרת, אנחנו הבנו את זה מלכתחילה.
דוד אמסלם: טענה את זה גם בדיון קודם עורכת דין זכאי.
דוד אמסלם: גם כשנכנסנו לנושא למדנו אותו.
דוד אמסלם: לא עכשיו התחלנו את הדיון כדי להבין מה זה שדה טוב.
דוד אמסלם: אנחנו מכירים את כל הטיעונים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לומר רק הערה אחת לגבי מה שאמרת.
דוד אמסלם: אין סימטריות בין הכנסת לבית המשפט.
דוד אמסלם: לבית המשפט יש תפקיד ולכנסת יש תפקיד לחוקק.
דוד אמסלם: בית המשפט אמור לקחת את החקיקה של הכנסת ולנהוג לפיה, לא הפוך.
דוד אמסלם: אתמול דנתי בהצעת חוק ששינינו אותה, שנוגעת לנושא של כתבי השיפוי.
דוד אמסלם: בית המשפט קבע שלא צריך.
דוד אמסלם: חוקקנו את החוק וצריך.
דוד אמסלם: זה התפקיד של הכנסת.
דוד אמסלם: בית המשפט קובע משהו.
דוד אמסלם: אם הכנסת חושבת שצריך לשנות את החוק כדי להביא החלטה אחרת, זה מה שאנחנו עושים.
איציק שמולי: אני רוצה לחזק את מה שאמרת.
איציק שמולי: בפסק הדין האחרון, כבוד השופטת חיות - אם הדבר היחיד שיש פה תזכיר הצעת חוק על השולחן, מבחינתנו זאת לא בעיה.
איציק שמולי: מי שרוצה לחוקק אין שום בעיה, נקודה.
דוד אמסלם: אם אני אתחיל ככה, אני לא אגמור אף חוק אף פעם.
דוד אמסלם: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור, אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לעדיאל.
דוד אמסלם: אין פה דיאלוג, יש מונולוג.
דוד אמסלם: אתה אומר שניים שלושה משפטים ונגמר.
דוד אמסלם: רק דברים שתורמים לעניין.
<עדיאל שמרון: אני מתנצל, לא הייתי בדיונים בשבוע שעבר כי הייתי בחו"ל אבל עודכנתי.
<עדיאל שמרון: מי שחתום על ההסכם עם מנהלי הקרקע היא רשות מקרקעי ישראל.
<עדיאל שמרון: רשות מקרקעי ישראל כחלק מרשות המבצעת רוצה לעמוד בהסכם הזה.
<עדיאל שמרון: היא רוצה שהטיסות יפסיקו באפריל 2017.
<עדיאל שמרון: האמירות על הממשלה וחוסר האמון בממשלה ובמדינה, לדעתי אסור שייאמרו.
<עדיאל שמרון: הכנסת סוברנית לחוקק את החוק, כמו שאמר יושב ראש הוועדה.
<עדיאל שמרון: אנחנו אומרים את עמדתנו וכמובן ננהג בהתאם לכל מה שייאמר.
<עדיאל שמרון: הממשלה, באמצעות האורגן שחתום על ההסכם, לא רוצה לדחות את הטיסות.
<עדיאל שמרון: אנחנו ניסינו להגיע להבנות עם המנהלים.
<עדיאל שמרון: אנחנו עדיין רוצים להגיע להבנות עם המנהלים.
<עדיאל שמרון: יש פה אמירות שנאמרו לגבי שר האוצר, שאני לא מבין מאיפה הם הגיעו.
<עדיאל שמרון: שר האוצר הוא המנהל הישיר שלי וכל אמירה ששר האוצר יגיד לי לעשות אני אעשה.
<עדיאל שמרון: לא היתה שום אמירה שנאמרה על ידי שר האוצר ולא נעשתה.
<עדיאל שמרון: ככל שיהיה, אנחנו כפקידי ציבור שאחראים על כספי הציבור, הגשנו הצעה מאוד מאוד נדיבה שהיא המקסימום שאליה אנחנו יכולים לגשת.
<עדיאל שמרון: אם תהיה הסכמה, תהיה.
<עדיאל שמרון: אם לא תהיה הסכמה, אנחנו נפעל בהתאם לחקיקה.
<ארז קמיניץ: באשר להתנגדות הממשלה לחקיקה.
<ארז קמיניץ: בניגוד למה שנאמר כאן, הממשלה מתנגדת לחקיקה.
<ארז קמיניץ: הממשלה מפצירה בכנסת, ככל הניתן, לחוקק מתווה שיאפשר את מימוש הבנייה או מימוש ההסכם החל משנת 2019.
<ארז קמיניץ: אני חושב שהנוסח שכרגע אנחנו רואים יאפשר את הדבר הזה אבל יהיו לי כמה הערות בהמשך.
<ארז קמיניץ: הערה שנייה.
<ארז קמיניץ: בניגוד למה שנאמר פה על-ידי חלק מהנאמנים, ההסכם בין המדינה לבין הנאמנים הוא הסכם חתום וגמור.
<ארז קמיניץ: אני לא מבין את הטענות ביחס להיפוך היוצרות שמנסים לייצר פה, כאילו הזכויות הן של צד אחד או צד שני.
<ארז קמיניץ: יש טענות חוזיות.
<ארז קמיניץ: אני מבין שהם רואים את ההסכם בצורה מסוימת.
<ארז קמיניץ: הם חושבים שההסכם מבחינתם הוא לא טוב.
<ארז קמיניץ: אבל ההסכם הוא הסכם שנחתם.
<ארז קמיניץ: אנחנו, מבחינתנו, רואים אחרת לחלוטין את האופן שבו הם מפרשים את ההסכם.