GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: ההיגיון שלך בריא.
דוד אמסלם: הייתי מתפלא אם היית אומר משהו אחר.
דוד אמסלם: אבל הרציונל, שאני לא מצליח להבין – הרי בסוף יושב לך פה אחד, לא כל כך טמבל.
דוד אמסלם: אז התחלנו בקומה וחצי.
<אמיר הלר: לא היו הרבה פרויקטים.
דוד אמסלם: אני זוכר.
דוד אמסלם: תמ"א 38 בכלל התחילה מחיזוק המבנים.
דוד אמסלם: זה היה לפני הרבה שנים, לא היתה מצוקת דיור בארץ, ערך הנדל"ן בארץ בכלל באופן כללי היה נמוך.
דוד אמסלם: בשום מקום לא היה כדאי.
דוד אמסלם: מה עשו – ראו ככה – עשו ניסוי וטעייה.
דוד אמסלם: ראו שקומה לא הולך – נוסיף עוד חצי קומה.
דוד אמסלם: אחרי זה קומה וחצי לא הולך – 2.5 .
דוד אמסלם: באיזשהו מקום זה התאזן.
דוד אמסלם: אני אומר, בסופו של דבר, הרי המדינה קבעה את זה.
דוד אמסלם: אם המדינה היתה נותנת שיפוי בגין הנגזרת לרשויות – אין בעיה.
דוד אמסלם: המדינה אומרת: הכול חינם, רק תבנה.
דוד אמסלם: כל הסיפור שאני עכשיו הטלתי כתוצאה מאותו פרויקט על הרשויות, אני אשפה אותן.
דוד אמסלם: אני בא מזווית הרשות.
דוד אמסלם: לא ייתכן שהמדינה קובעת משהו, והרשות משלמת.
<אמיר הלר: אני מסכים עם זה.
דוד אמסלם: לכן אני בא כרגע מההשבחה.
דוד אמסלם: אתה תבוא אליו אחרי זה, תגיד לו: תשפה אותי, לא תשפה אותי, בהסכמי גג אתה נותן לקבלנים, לא נותן.
<אמיר הלר: הם לא חלק מההסכמים.
דוד אמסלם: לכן אני לא נכנס לחבילה הזאת.
<אמיר הלר: אדוני היושב-ראש, הרשויות המקומיות – ושוחחתי עם רבות מאלה שהזכרת כאן – רוצות כ-50,000 שקל ליחידת דיור.
<אמיר הלר: הן לא רוצות להפיל את הפרויקטים, הן רוצות לקדם אותם, ואנחנו גם חושבים שהן צודקות, כי אנחנו רואים מה זה עושה לערים ואת הצרכים העירוניים.
<אמיר הלר: אין ספק שצריך לסייע, אבל השאלה היא האם זה צריך לבוא דרך היטל השבחה, האם זה נכון מבחינה לוגית כלכלית, ושתיים, האם זה אמור להיות לשיקול דעת- - -
דוד אמסלם: אתה אומר לי: אני מסכים אתך.
<אמיר הלר: במאה אחוז.
דוד אמסלם: אתה מסכים אתי שהנטל לא צריך ליפול על הרשות המקומית.
<אמיר הלר: בהחלט.
דוד אמסלם: אז בוא נביא את זה קודם כל בהיבט של ההשבחה, כי זה פלטפורמה קיימת, ומזה הם מתפרנסים בשוטף.
<אמיר הלר: אתה משנה הרבה פלטפורמות פה.
<אמיר הלר: אתה עושה חקיקה – אתה יודע איפה החוק מתחיל ולא יודע איפה הוא נסגר.
<אמיר הלר: אגב, שאפו.
<אמיר הלר: אני מעריך את זה, אבל אני יודע מה אתה מסוגל לעשות גם מול הממשלה.
<שלום זינגר: אנחנו כמובן תומכים בעניין.
<שלום זינגר: בעיקר אני רוצה להסתייג ממה שחברי הטוב אמיר אמר, אבל לגבי מה התמ"א עשתה – התמ"א הוסיפה הרבה זכויות.
<שלום זינגר: אנחנו עתרנו כנגד התמ"א, בין השאר כי לא נותנים לנו היטל השבחה בעניין הזה.
דוד אמסלם: הערה קצרה?
<אמיר בירנבויים: עו"ד אמיר בירנבויים, מטעם עיריית לוד.
<אמיר בירנבויים: מסכים לגמרי שהצורך קיים ופרויקטים מעמיסים על התשתית העירונית, וצריך מקור תקציבי.
<אמיר בירנבויים: עיריית לוד לא משופה בפרויקטים של תמ"א 38, והיא אפילו פונה למשרדי ממשלה מהקופה המדולדלת, ומוכנה לוותר על הכנסות - גם מהיטלי פיתוח וגם מאגרות בנייה כדי למשוך פרויקטים כאלה.
<אמיר בירנבויים: אני סבור שצריך למצוא פתרון שייתן מענה גם לעיריית לוד, שלא תיהנה מפלטפורמה כזו של היטל השבחה, ולמצוא פלטפורמה יותר מתאימה, וגם במקומות שבהם ערכי הקרקע לא מותירים שולי רווח שיאפשרו- - -
דוד אמסלם: אה אומר שאין לכם תמ"א 38 ושאין לכם הכנסות?
<אמיר בירנבויים: עושים מאמץ כדי למשוך, ושהפלטפורמה הזו שהוצעה לא תיתן מענה לעיריית לוד.
<אמיר בירנבויים: צריך למצוא את הפתרון, אבל לדעתנו בפלטפורמה אחרת.
דוד אמסלם: בגדול, התמ"א, מה שאמרנו עכשיו – יהיה רשות.
דוד אמסלם: לא חייבים.
<תומר רוזנר: הוא אומר שכשאין ערך קרקע, זה לא יעזור להם.
דוד אמסלם: זה במסגרת מענקי האיזון, תפנו למשרד הפנים.
דוד אמסלם: רבותיי, אנחנו בעצם נעשה דיון נוסף, נעשה דיון קצר והצבעה ביום שני לגבי החוק הזה.
דוד אמסלם: עד אז אני מבקש מהיועץ המשפטי שלנו לנסח את שני הסעיפים שדיברנו, גם לגבי הנושא של תמ"א 38 השבחה וגם לנושא השני של 119ד.
דוד אמסלם: תשבו עד אז – אני מבקש מכם, לקראת התיקונים, לשבת.
<תומר רוזנר: רק בחוק הזה?
דוד אמסלם: שבו עם הייעוץ של הוועדה לגבי התיקונים הרלוונטיים – רק לגבי הסעיף הזה.
דוד אמסלם: אל תפתחו עכשיו את כל הסעיפים, וכפי שאמרתי, ביום שני נעשה דיון קצר ונביא את זה להצבעה.
דוד אמסלם: גם נמזג את הצעת החוק הפרטית שהגשתי עם הצעת החוק הממשלתית ביום שני, וזה חשוב מאוד, ארז.
דוד אמסלם: כמובן, נביא את זה לוועדת הכנסת, ונמזג את שתי הצעות החוק.
<ארז קמיניץ: עברת קריאה טרומית?
דוד אמסלם: עברנו הכול.
דוד אמסלם: שלא יהיה לכם רעיון למשוך את החוק - זה לא יעזור לכם.
דוד אמסלם: .. תתכנסו לעניין.
דוד אמסלם: אני מדגיש את זה כדי להוריד לך את האופציה.
דוד אמסלם: צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הצעת חוק הרשויות המקומיות (פיקוח על מחירי הקייטנות), התשע"ו-2016 (פ/3174/20), ועוד הצעת חוק הרשויות המקומיות (מחיר מרבי לקייטנה מקומית), התשע"ו-2016 (פ/3096/20), של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, חבר הכנסת טלי פלוסקוב, חברת הכנסת נאוה בוקר, חבר הכנסת מאיר כהן, דב חנין, יצחק וקנין, אלי אלאלוף ומיכל רוזין.
<תומר רוזנר: על הראשונה לא אמרת של מי היא.
<תומר רוזנר: אתה רוצה להצביע על מיזוג ההצעות קודם?
<תומר רוזנר: אז תצביע על מיזוגן.
דוד אמסלם: מי בעד מיזוג ההצעות?
<לאה קריכלי: 2 בעד.
דוד אמסלם: בעד ההצעה – רוב
דוד אמסלם: ההצעה למיזוג הצעות החוק אושרה.
יפעת שאשא ביטון: מותר לי להצביע?
יפעת שאשא ביטון: כן, בשם כולנו.
<לאה קריכלי: כן, כן, כן.
דוד אמסלם: גם אם אני מצביע זה בסדר.
<לאה קריכלי: אני כבר זורמת מהיום הזה.
דוד אמסלם: אנחנו בעצם ממזגים את ההצעות.
דוד אמסלם: אתה רוצה להציג את הצעת החוק, תומר?
<נאוה אושר: רגע, אפשר רק הערה?
<נאוה אושר: ההצעות הן לא זהות.
<נאוה אושר: כשאתם אומרים שאתם ממזגים את ההצעות, יש בכל זאת הוראות, למשל בהצעה השנייה של נאוה בוקר, יש אמות מידה - - -
<נאוה אושר: סליחה.
<נאוה אושר: יש שמה קביעת אמות מידה, שלזה אנחנו מתנגדים.
<תומר רוזנר: מי זאת?
<נאוה אושר: סליחה, נאוה אושר ממשרד הפנים.
<נאוה אושר: אנחנו לא מתנגדים להצעות החוק, פשוט בהצעה השנייה - - -
<תומר רוזנר: נדון בפרטים.
דוד אמסלם: לא הבנתי, נדון בפרטים, אם לא נקבל – לא נקבל.
יפעת שאשא ביטון: אחסוך לך את זה, אעשה לך חיים קלים.
דוד אמסלם: אסביר את הפרוצדורה.
דוד אמסלם: יש הצעות שהן די קרובות.
<תומר רוזנר: דומות.
דוד אמסלם: דומות.
דוד אמסלם: ממזגים.
דוד אמסלם: אם בסופו של דבר לא אקבל את העמדה של האנשים, הם יכולים למשוך את הצעת החוק ולהעביר אותו אחר כך.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה משהו, כבוד היושב-ראש?
יפעת שאשא ביטון: פה כולנו כדי בסופו של דבר להוזיל את מחירי הקייטנות.
יפעת שאשא ביטון: כל ערוץ שבו נדע שאנחנו יכולים לעשות את זה, אני מניחה שיהיה מקובל – עלי הוא יהיה מקובל, אני מניחה שגם על כבוד היושב-ראש.
יפעת שאשא ביטון: אין פה ניסיון להינעל לא בשיטה כזו או בשיטה אחרת, מעניינת אותנו התוצאה הסופית.
יפעת שאשא ביטון: ככל שנוכל להשיג אותה, מבחינתי כך דרך להשיג אותה היא מקובלת.
דוד אמסלם: אוקיי, אנחנו יכולים – תומר, בבקשה.
<תומר רוזנר: טוב, אז בואו נדביק את שתי ההצעות, ברשותכם.
<תומר רוזנר: ואנסה להציג גם את ההבדלים ביניהן, אבל אני לא מתחייב שאהיה מדויק בקטע הזה, שתי ההצעות מונחות בפניכם ותוכלו - - - בעיקרון ההצעות הן יחסית פשוטות.
<תומר רוזנר: הן מגדירות מהי קייטנה ציבורית – זו קייטנה שמנוהלת על-ידי גוף ציבורי: המדינה, רשויות מקומיות, חברות ממשלתיות או חברות אחרות.
<תומר רוזנר: או שהיא מתנהלת במקום שמוחזק או נשלט על-ידי גוף ציבורי כזה, או בעיקר על-ידי הרשויות המקומיות.
<תומר רוזנר: אז זה הגוף שמנהל את הקייטנה או שמארח אותה במקרקעיו.
<תומר רוזנר: קייטנה ציבורית היא קייטנה שכרגע מוגדרת כקייטנה שמיועדת לפעולות חברה ונופש שלא בזמן הלימודים.
<תומר רוזנר: וכאן מוגדר גם שמדובר בקייטנות בין גיל 4 לכיתה ו'.
<תומר רוזנר: ובהצעה של חברת הכנסת שאשא ביטון מדובר בקייטנה גם עד גיל 18, זה שוני אחד בין ההצעות.
דוד אמסלם: גיל 18?
יפעת שאשא ביטון: כל מסגרת בלתי פורמלית שנקראת קייטנה במסגרת הרשות.
יפעת שאשא ביטון: אבל אין בעיה שנגיע להסכמות בעניין.
דוד אמסלם: לא, לא ידעתי שיש קייטנה - - -
יפעת שאשא ביטון: יש, יש.
דוד אמסלם: יש?
<תומר רוזנר: זה בעצם ההגדרות שיש פה, שהן הבסיס של החוק.
<תומר רוזנר: לאחר מכן נאמר שהקייטנות האלה יהיו שירות בפיקוח, שיחול עליו חוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, ובעצם שלשר הפנים תהיה הסמכות להפעיל את סעיף 12 לחוק או את פרק ה' לחוק, כדי להפעיל פיקוח על מחירים, כאשר תיכף נדבר על כמה הערות שיש לנו בהקשר הזה.
<תומר רוזנר: ויש פה גם סמכות לשר הפנים לקבוע תקנות לביצוע החוק.
<תומר רוזנר: בהצעה של חברת הכנסת ביטון יש גם הוראות לגבי אמות המידה שעל שר הפנים לקחת בחשבון בעת שהוא קובע את המחירים או בעת שהוא מפעיל את הסמכויות לפי חוק הפיקוח לגבי מחירי הקייטנות.
<תומר רוזנר: ולפי ההצעה הזו גם הקביעה הזו צריכה להיעשות לאחר התייעצות עם שר החינוך.
<תומר רוזנר: אלה בעצם עיקרי ההצעות.
<תומר רוזנר: אני מקווה שהצגתי נכון.
יפעת שאשא ביטון: כן, זה בסדר.
דוד אמסלם: באופן בסיסי אני בא בווקטור קצר.
דוד אמסלם: אני לא מתכוון לערב פה את שר החינוך.
דוד אמסלם: עשינו מספר דיונים כאן.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני חשבתי בבסיס שזו שאלה של שר החינוך.
יפעת שאשא ביטון: זה היה השיקול - - -
דוד אמסלם: עשינו כמה דיונים פה, הם טענו שזה בכלל לא הם.
דוד אמסלם: אז אנחנו לא מכריחים אנשים שלא רוצים לעשות את העבודה שלהם.
דוד אמסלם: ויש לנו עניין לבוא בווקטור קצר, לחתוך את העניין, ולא לייצר עוד פרוצדורות.
דוד אמסלם: בסוף הם יריבו ביניהם מי בכלל קבע את הפגישה להתייעצות.
עבדאללה אבו מערוף: והם באו כמה פעמים לא מוכנים גם.
יפעת שאשא ביטון: בעת כתיבת החוק הרציונל היה, כמו שאומר כבוד היושב-ראש, שמשרד החינוך צריך להיות חלק, במיוחד לאור כל "בתי-הספר של החופש הגדול" וההערכה.
יפעת שאשא ביטון: אבל משיחות איתם הבנתי - - -
יפעת שאשא ביטון: כן, אין טעם לערב אותם.
יפעת שאשא ביטון: אני מקבלת שמשרד הפנים יהיה האוטוריטה לסיפור הזה.
דוד אמסלם: עכשיו, גם לגבי הגילאים, גם סגרנו, זאת אומרת יש לי הבנות עם השר עצמו, שר הפנים.
דוד אמסלם: דיברנו בגדול מגיל בערך 4 עד כיתה ו'.
דוד אמסלם: זה הטווח.
יפעת שאשא ביטון: מה עם חטיבות ביניים?
דוד אמסלם: יש עוד הרבה צרות במדינת ישראל.
דוד אמסלם: כרגע זה מה שסגרנו אתו.
דוד אמסלם: לדעתי, גם הבעיה שמה.
דוד אמסלם: הרי מה הבעיה של הקייטנות, למה נדרשנו לעניין?
יפעת שאשא ביטון: שיהיה מענה להורים.
דוד אמסלם: הרי ההורה צריך ללכת לעבודה.
דוד אמסלם: עכשיו, אתה לא מייצר לו פתרון, אתה עכשיו מעמיס עליו הוצאה.
דוד אמסלם: אז ילד בכיתה ז', ח', ט' יודע – דרך אגב, לרוב אפילו בכיתה ו' הם לא באים.
דוד אמסלם: אבל בוא נגיד, בסדר - - -
<נמרוד אלירן סבח: בדרך כלל זה נגמר בד'.
יפעת שאשא ביטון: נתתי גרסה רחבה כדי שיהיה אפשר להתפשר על האמצע ולא יורידו אותנו לכיתה ג'.
יפעת שאשא ביטון: מה לעשות.
דוד אמסלם: דרך אגב, מה שחסר לי שם זה רק מבחינתי – תרשום לך, תומר – שני דברים: דבר ראשון זה לוחות הזמנים בחוק, מתי השר צריך לפרסם, עד איזה תקופה; ודבר שני גם אנחנו צריכים להסדיר את השנה הזאת.
דוד אמסלם: זאת אומרת, כל הוראות המעבר של השנה הזאת.
<תומר רוזנר: תראה, אני יכול להציע לך הצעה בהקשר הזה.
<תומר רוזנר: זה גם לא כתוב כרגע בהצעה, ואני מציע שזה יתוקן.
<תומר רוזנר: שנייה, שנייה, משהו יותר בסיסי לא כתוב בהצעה, בהצעה לפחות של כבודו.
<תומר רוזנר: בעצם מה שנאמר זה שיחול חוק הפיקוח על מחירי מצרכים ושירותים, ושיש סמכות לשר הפנים להפעיל את הסמכויות לפי החוק האמור, כאשר הסמכויות בחוק האמור הן סמכויות מאוד מגוונות: לקבוע מחיר, לשנות מחיר, להעלות מחיר, להוריד מחיר.
דוד אמסלם: נשאיר את זה לשיקול דעת אולי.
<תומר רוזנר: אבל מה שהבנתי, שאתם רוצים להורות לשר הפנים שהוא חייב לקבוע מחירים.
<תומר רוזנר: מחירים מרביים.
עבדאללה אבו מערוף: עד - - -
יפעת שאשא ביטון: או סטנדרטיים.
דוד אמסלם: לא, אסביר.
דוד אמסלם: תראה, הרציונל הוא ששר הפנים בעצם יתערב, בשיקול דעתו גם יחליט מה התקרה.
<תומר רוזנר: כן, על זה אני מדבר.
<תומר רוזנר: אבל כרגע אין את זה בהצעת החוק.
<תומר רוזנר: אז השאלה אם אתם רוצים לקבוע חובה - - -
דוד אמסלם: אסביר גם מדוע.
דוד אמסלם: בגלל שהדברים האלה הם דינמיים, הם משתנים.
דוד אמסלם: גם כל הסיפור הזה – המחירים הם משתנים כל הזמן.
<תומר רוזנר: זה סותר את מה שאמרת קודם.
דוד אמסלם: לא, אסביר למה אני מתכוון.
דוד אמסלם: ולכן הרעיון הוא שלשר הפנים יש שיקול דעת בעניין הזה, וכל פעם זה משתנה.
דוד אמסלם: זה יכול להיות גם דבר דיפרנציאלי.
יפעת שאשא ביטון: זה מה שהצענו.
דוד אמסלם: והרי לא נתחיל לחוקק חוק, לשנות את המחיר עוד עשר שנים, הרי זה חוק מדינה.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, הצעתי שזה יהיה מחירי עלות, פלוס בצ"מים, כדי שאנחנו - - -
דוד אמסלם: עכשיו, לכל אחד יש את העלות שלו, אתה יודע.
דוד אמסלם: אז אני לא נכנס לזה.
<תומר רוזנר: כרגע - - -
דוד אמסלם: אגיד לך למה התכוונתי.
<תומר רוזנר: אוקיי, בבקשה.
דוד אמסלם: עכשיו, אני אומר לשר הפנים – רק שנייה, עבדאללה, אגיד גם את הרציונל.
דוד אמסלם: מה הייתה לנו הבעיה בדיונים שעשינו?
דוד אמסלם: שלא הייתה כתובת שאחראית על העניין.
דוד אמסלם: כל אחד אמר: זה לא אני.
דוד אמסלם: ברגע שיש כתובת אחראית, כתובת ציבורית, אז אני כבר רגוע, בגלל שאני יודע שהיא תעשה את העבודה שלה.
דוד אמסלם: ואם לא, אז הציבור יגיד את עמדתו.
דוד אמסלם: כרגע הסיפור שאין כתובת, אתה לא יודע עם מי לדבר.
דוד אמסלם: כל הדיונים שעשינו – אתה זוכר אותם.
דוד אמסלם: עכשיו, מה שאני אמרתי, אגיד לך מה אני רוצה בלוחות הזמנים.
דוד אמסלם: אני רוצה ששר הפנים, הרי בסופו של דבר יש רשויות, יש הורים, שר הפנים עד תקופה מסוימת יוכל להתערב.
דוד אמסלם: מעבר לזה הוא לא יוכל להתערב.
דוד אמסלם: זה אומר שהוא חייב להודיע מראש עד תקופה מסוימת.
דוד אמסלם: נגיד הוא לא מודיע, יתחיל עכשיו ביולי-אוגוסט בלגן, ואז הוא יתחיל להגיד לקראת אוגוסט, שבוע לפני: יאללה, אני מרים.
דוד אמסלם: ועכשיו הרשויות לא התארגנו וחלק מההורים כבר שילמו.
דוד אמסלם: אז הכאוס להיות.
דוד אמסלם: אז לכן אני חושב - - -
<תומר רוזנר: אז עד 1 במאי של כל שנה.
דוד אמסלם: כן, עד 1 במאי בכל שנה.
<תומר רוזנר: הוא יכול להפעיל סמכותו.
דוד אמסלם: יוכל להפעיל את הסמכות שלו.
<תומר רוזנר: לגבי אותה שנה.
דוד אמסלם: לגבי אותה שנה.
דוד אמסלם: ואז בעצם אני מניח שזה מה שהוא יעשה.
דוד אמסלם: עד אז הוא יעשה דיון עם הרשויות, עם השלטון המקומי, ויקבע איתם את הנושא.
<תומר רוזנר: עכשיו, לגבי השנה הנוכחית אני רוצה לתת תקופה יותר ארוכה, כי זה - - -
דוד אמסלם: אז לכן השנה הנוכחית, לדעתי, בגלל שאנחנו נמצאים ב-delay, עד שנעביר את זה זה יהיה בתחילת המושב הבא, אז לכן נצטרך לתת לו, לדעתי, עד סוף מאי.
<קריאה: תחילת יוני אפילו.
<קריאה: זה מאוחד מדי.
דוד אמסלם: אבל אין ברירה, מבחינת לוחות הזמנים.
<נמרוד אלירן סבח: אבל אז אתה מפספס את הקיץ.
<קריאה: לא, אתה לא מפספס שום קיץ.
יפעת שאשא ביטון: לא, אתה לא מפספס.
יפעת שאשא ביטון: כי אם אתה מפקח על-פי עקרונות מסוימים, אתה לא מפספס.
דוד אמסלם: קודם כול, הרשויות יודעות שזה קיים.
<נמרוד אלירן סבח: כן, אבל יש הצעת חוק שעכשיו היא חדשה.
<נמרוד אלירן סבח: היא לא הצעה - - -
דוד אמסלם: שנייה, נמרוד.
דוד אמסלם: הצעת החוק הזאת, בעזרת השם, הרי היא תעבור עכשיו קריאה ראשונה.
דוד אמסלם: הבעיה שלנו זה הפרוצדורה בכנסת.
<נמרוד אלירן סבח: יש לנו בעיה של לוחות זמנים.
דוד אמסלם: לוחות זמנים.
דוד אמסלם: עכשיו, אנחנו נעשה אותה ישר במושב הראשון.
דוד אמסלם: אגמור את הדיונים עד תחילת המושב, גם אם אעשה את זה בפגרה.
<תומר רוזנר: אפשר לעשות את זה.
דוד אמסלם: כן, את הדיון אסיים.
דוד אמסלם: איך שנעבור לכנסת, בעזרת השם, נעלה את זה להצבעה של שנייה ושלישית, ואז בעצם שר הפנים יצטרך להיכנס לפעולה, ניתן לו חודש, משהו כזה.
דוד אמסלם: וזה האילוץ שיש לנו עכשיו בפעם הראשונה, אין מה לעשות.
דוד אמסלם: כן, מה רצית, יפעת?
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, בהקשר של מה שאמרת לגבי הסכומים והדיפרנציאליות, הרי אם אנחנו מטילים סמכות של פיקוח על משרד הפנים, אז למה שלא נלך לעיקרון שהקייטנות צריכות להיות על-פי מחירי עלות, שכמובן נקבע סטנדרטים מסוימים, כי מי שירצה לעשות צניחה וכאלה לא נממן את העלות הזו.
יפעת שאשא ביטון: אבל שזה יהיה מחיר עלות פלוס בצ"מים, ואז גם אפשר לפקח על זה תקציבית.
דוד אמסלם: אז אסביר לך.
דוד אמסלם: קודם כול, אני משאיר את זה להחלטתו של שר הפנים.
יפעת שאשא ביטון: יהיה לו קל פשוט.
דוד אמסלם: דבר שני, לכל עיר יש עלות שונה.
דוד אמסלם: אז לכן אני לא רוצה להיכנס לזה.
יפעת שאשא ביטון: אבל בגלל זה זה מאפשר גם את הדיפרנציאליות וגם את השליטה - - -
דוד אמסלם: ראש עיר אחד מחליט, בגלל מה שאת אומרת, נגיד אני ראש עיר, לא אכפת לי מהמחיר, אקח מדריך, אשלם לו 100 שקל לשעה.
דוד אמסלם: למה לא? ואגיד: זה עלות שלי.
יפעת שאשא ביטון: צריך להיות בסטנדרטים שייקבעו.
דוד אמסלם: אז את מבינה לאן את הולכת.
דוד אמסלם: לכן אני אומר: זה שר הפנים, יש לו צוות גדול, יש למשרד הפנים הרבה פקידים, שיעשו את העבודה.
עבדאללה אבו מערוף: את העבודה שעשינו - - -
דוד אמסלם: עכשיו, מה חזקה עלי?
דוד אמסלם: ואני אומר לך את זה באחריות.
דוד אמסלם: ברגע ששר הפנים – הסמכות שלו, כל הקנים עכשיו מופנים לשם.
דוד אמסלם: וזה ההורים.
דוד אמסלם: הורה אחד, יגידו לו: שמע, שר הפנים יקבע 1,000 שקל, יגיד לו: למה 1,000 שקל?
דוד אמסלם: השני יגיד לו: שמע, נראה לו סביר.
דוד אמסלם: אבל הוא כבר איש ציבור, אנשים מודדים אותו כבר, מתייחסים אליו.
דוד אמסלם: יש לנו כתובת.
דוד אמסלם: עד היום אמרתי - - -
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש לו אחריות - - -
דוד אמסלם: אחריות ציבורית, בוודאי.
דוד אמסלם: אין היום כתובת, בגלל זה הגענו לאן שהגענו.
דוד אמסלם: אני רוצה לספר לך: שר הפנים התערב בעניין הזה באופן לא פורמלי.
דוד אמסלם: הוא הביא תקציב, ברגע שהתחלנו את ההליך, פתאום ראשי הערים התחילו להוריד, חלקם, את המחירים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, היה תהליך - - -
<נמרוד אלירן סבח: מה שבטוח, שאף ראש עיר לא ירצה שהשר יתערב לו.
דוד אמסלם: עכשיו, אם אני ראש העיר, אז אני אומר: רק שנייה, רק שנייה, אז בוא אני אספר לתושבים שלי.
דוד אמסלם: למה אני צריך עכשיו ששר הפנים ייתן להם את המתנה?
דוד אמסלם: אני אתן להם, הרי ממילא הוא יכריח אותי.
דוד אמסלם: אז זה הרציונל.
דוד אמסלם: אני טוען ששר הפנים בכלל לא יצטרך להשתמש בסמכות.
דוד אמסלם: הוא יכוון אותם לאן שהוא רוצה שזה יגיע, ולשם זה ילך לבד, באוטומט.
דוד אמסלם: כן, רק שנייה.
דוד אמסלם: עבדאללה, אתה רוצה משהו?
עבדאללה אבו מערוף: כבר שנתיים.
עבדאללה אבו מערוף: הגענו עד השלב הזה.
עבדאללה אבו מערוף: טוב מאוד.
דוד אמסלם: יוליה.
יוליה מלינובסקי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.
יוליה מלינובסקי: כמה הערות.
יוליה מלינובסקי: קודם כול, מצוין שמתקיים דיון ושזה כבר יוצא לאן שהוא.
יוליה מלינובסקי: אבל אני עדיין סבורה שכל העסק הזה של הקייטנות צריך להיות בידיים של משרד החינוך.
יוליה מלינובסקי: ותיכף אסביר למה.
יוליה מלינובסקי: יש היום דבר שנקרא "בתי-הספר של החופש הגדול", שהוא מוגדר, מוסדר, ברור: שלושה שבועות, מחיר ידוע – 850 שקל, יש תכנים.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יש תוכן, יש מחיר ויש סטנדרט.
יוליה מלינובסקי: לא צריך להמציא את הגלגל, הוא כבר קיים.
יוליה מלינובסקי: בעצם מה שאנחנו רואים פה זה מגיל 4 עד סוף כיתה ו' – זה עד גיל 10, נכון?
יפעת שאשא ביטון: 12.
יוליה מלינובסקי: 12.
יוליה מלינובסקי: אז אין שום סיבה לא לקחת את המודל הקיים, "בית-ספר קיץ", בלי להתייחס לנושא של הסבסוד, כי שם זה מסובסד חלק על-ידי המדינה וחלק משלמים הורים.
יוליה מלינובסקי: בלי להתייחס, לראות את זה כמודל, ופשוט להרחיב את המודל הזה לכיתות גן ועד כיתות ו'.
יוליה מלינובסקי: כי פה צריך להגדיר קודם כול מה זה קייטנה.
יוליה מלינובסקי: הקייטנה יכולה להיות שלושה שבועות.
יוליה מלינובסקי: למה אני אומרת שהמודל כבר קיים?
יוליה מלינובסקי: כי זה כבר הרבה יותר קל לעשות משהו על בסיס קיים.
יוליה מלינובסקי: קייטנה זה שלושה שבועות, זה ארבעה שבועות.
יוליה מלינובסקי: בהתאם יהיה המחיר.
יוליה מלינובסקי: גם כן תוכן הקייטנה.
יוליה מלינובסקי: המטרה לדעתי זה ליצור מצב שתהיה לנו קייטנה ציבורית, כי אנחנו מדברים פה על הקייטנות הציבוריות ולא הפרטיות, שהן יהיו אחידות, שיהיו נגישות לכל ילדי ישראל.
יוליה מלינובסקי: וזה גם כן יוצר שוויון, שוויון עם תוכן, כי התוכנית הזאת כבר קיימת.
יוליה מלינובסקי: אז לדעתי פה, חוץ מנושא של הפיקוח על המחיר, מאוד חשוב להכניס נושא של התוכן, המודל – מה אנחנו רוצים שתהיה הקייטנה?
יוליה מלינובסקי: וגם כן הגדרה של קייטנה, כי מזה גם כן יהיה מחיר מן הסתם.
יוליה מלינובסקי: שלושה שבועות זה פחות מארבעה וכו' וכו'.
יוליה מלינובסקי: גם נושא של גילאים – מה שמתאים לילדים בכיתות גן לא מתאים לילדים בכיתה ו', וסביר להניח שהעלות היא אחרת.
יוליה מלינובסקי: ילדים בכיתות גן כמעט לא מוציאים אותם בקייטנה החוצה, אולי פעם או פעמיים.
יוליה מלינובסקי: ילדים בכיתות ו' זה יותר בריכה ויותר אטרקציות.
יוליה מלינובסקי: המחיר שונה.
יוליה מלינובסקי: גם צוות בכיתות גן הוא אחר מאשר צוות בכיתה ו'.
יוליה מלינובסקי: בכיתת גן זה לפחות שני סייעות, זה גננת וכו' וכו'.
יוליה מלינובסקי: בגלל זה לדעתי מה שמתבקש – שוב, אני מבינה שזה לא ניתן, זה החלומות שלי – שזה יהיה במסגרת של החינוך, כי אני רואה בקייטנות המשך של מערכת החינוך גם בקיץ.
יוליה מלינובסקי: לפחות ככה אני רואה את הדברים.
יוליה מלינובסקי: כמו צהרונים וחוגים, דרך אגב.
יוליה מלינובסקי: זה באותו סל.
יוליה מלינובסקי: אבל בחוק הזה, לדעתי, צריך להוסיף, שחוץ מקביעת המחיר ופיקוח על מחירים, ששר הפנים יהיה רשאי לקבוע תוכן.
יוליה מלינובסקי: ואז אפשר לקחת את התוכן הזה, שכבר קיים ב"בית-ספר קיץ", ופשוט לאמץ את זה, כפי שהיו לי שיחות עם - - -
יפעת שאשא ביטון: לא בטוח.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב-ראש, אנחנו מדברים על מסגרת בלתי פורמלית.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה גם את הילדים - - -
דוד אמסלם: אני שומע אותה.
יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה לא דיון.
דוד אמסלם: לא, זה לא עובד ככה.
יפעת שאשא ביטון: אה, לא?
יפעת שאשא ביטון: חשבתי שאני בוועדה - - -
דוד אמסלם: לא, לא אצלי, זה לא ועדה אחרת, זה כאן.
דוד אמסלם: תנו ליוליה לסיים.
יוליה מלינובסקי: בנוסף, מה שחסר לי בחוק הזה זה פיקוח פרלמנטרי.
יוליה מלינובסקי: בשאיפה שלי הייתי רוצה לראות, שאחרי שכבר קבעו כל שנה, ברור שיש שינויים במחיר כל שנה, תוכן ומחיר לאותה השנה, הדבר הזה יבוא לוועדת הפנים – שוב, הייתי רוצה שזה יהיה חינוך – ועדה כזו או אחרת של הכנסת, בדומה לתשלומי הערים.
יוליה מלינובסקי: ככה זה שקוף, זה פתוח, זה מוסדר.
יוליה מלינובסקי: וזה נותן גם כן אפשרות לחברי כנסת להביע עמדה, כי אני לא רוצה שהדברים ייסגרו בחדרי חדרים.
דוד אמסלם: לפי הסדר שרשומים כאן.
<איתי פלומבו ויסמן: אני איתי פלומבו ויסמן, סגן מנהל אגף תאגידים עירוניים במשרד הפנים.
דוד אמסלם: כן, איתי.
<איתי פלומבו ויסמן: אני מרכז את התחום עבור המשרד, מרדכי הטיל עלי לרכז את התחום.
<איתי פלומבו ויסמן: ננסה להתכנס ללו"ז שהכתבת לנו לכיוון סוף מאי, תחילת יוני.
<איתי פלומבו ויסמן: משרד הפנים אינו מתנגד להצעה.
<איתי פלומבו ויסמן: מה שכן חשוב לנו להעלות על הפרק זה שתי נקודות עיקריות.
<איתי פלומבו ויסמן: אחת, מבחינת תכנים של הקייטנה, משרד הפנים אינו זה שעוסק בתכנים, אנחנו גם לא מעוניינים לעסוק בתכנים.
<איתי פלומבו ויסמן: בשביל זה יש משרד, יש כתובת, משרד החינוך.
<איתי פלומבו ויסמן: הם יעשו את זה.
<איתי פלומבו ויסמן: לגבי עולם הרגולציה, אז שוב, כיוון שאין לנו התנגדות לקידום החקיקה, אנחנו כן צריכים להקים במשרד הפנים מערך שיפקח על העולם הזה.
<איתי פלומבו ויסמן: כיום אנחנו לא מכירים את עולם פיקוח על המחירים, זה עולם שקיים במשרד הכלכלה, ואנחנו צריכים תקצוב, תקנים, שיוכלו לאפשר את העבודה הזאת.
דוד אמסלם: איתי, לא קשור לעניין, לא צריך.
דוד אמסלם: אם יש לך בעיה, תבוא אלי, אני והעוזר שלי – שעתיים נסדר לך את הכול, כמו שעשינו אז.
דוד אמסלם: אז אם אתם מבקשים תקנים - - -
עבדאללה אבו מערוף: למה שעתיים?
דוד אמסלם: גם ישבתי עם השר שלך, זה עלה בפניו גם, אז גם הוא עצמו לא קיבל את העמדה.
דוד אמסלם: תקנים זה תמיד טוב.
דוד אמסלם: אם אתם רוצים עוד עובדים, זה תמיד טוב.
דוד אמסלם: אז אבוא אצלכם, יכול להיות שאעביר לכם כמה מפה לפה.
<איתי פלומבו ויסמן: אנחנו רוצים לעשות את זה בצורה אפקטיבית.
דוד אמסלם: אם אתה מרכז את זה, יש לך זמן לעשות את זה יפה, לצאת לחופש, לעשן נרגילה, לשבת ככה ולעשות אחלה עבודה.
דוד אמסלם: ועוד יישאר לך עוד הרבה זמן.
<איתי פלומבו ויסמן: אבל זה לא התפקיד היחיד שלי במשרד.
<איתי פלומבו ויסמן: אני אחראי על פיתוח כלכלי בתאגידים עירוניים.
דוד אמסלם: בוא, אדבר איתם שייתנו לך עוד כמה שעות נוספות לעניין.
דוד אמסלם: יאללה, תודה.
דוד אמסלם: משרד הרווחה.
דוד אמסלם: בבקשה, רחלי.
<רחלי סונגו: רחלי סונגו מהמחלקה המשפטית של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<רחלי סונגו: למשרד הרווחה יש קייטנות שהוא מממן, יחד עם הרשויות המקומיות, תיכף ירחיבו על צורת המימון.
<רחלי סונגו: ובגלל זה אנחנו מבקשים שיחריגו אותנו מהצעת החוק, בהתאם גם למה שנקבע בוועדת שרים לחקיקה.
דוד אמסלם: רגע, בוא נשמע איך אתם - - -
<מירב נהיר: אני מירב נהיר, אני ראש תחום התקצוב - - -
דוד אמסלם: דברי רק למיקרופון, לא שומעים.
<מירב נהיר: במשרד הרווחה יש תעריפים על בסיס תמחור אחיד של טבלת שכר והחזקה, שנכונים רוחבית לכל תעריפי המשרד, ומשמשים לקניית שירותים באמצעות מכרזים.
<מירב נהיר: אנחנו מבקשים החרגה, מכיוון שהתעריפים שלנו כולם מתומחרים באותו אופן ועל בסיס שוויוני, כאשר המודלים הסופיים מוגשים לוועדת תעריפים בין-משרדית, שנציגים בה חברי האוצר, השלטון המקומי והמשרד, והמחיר משמש אחרי זה למכרז שאינו על המחיר אלא על איכות.
<מירב נהיר: זאת אומרת, במחיר נתון בוחרים את הספקים שיכולים לתת את ההצעה הטובה ביותר.
דוד אמסלם: מה המחיר, דרך אגב?
<מירב נהיר: זה משתנה.
<מירב נהיר: יש לנו "מוגנות קיץ לילד ונוער", שזה סביב 1,000 שקל עבור בין שבועיים לשלושה.
<מירב נהיר: ובסביבות 550 שקל למוגבלים לארבעה-חמישה ימים.
<קריאה: יום מלא או חצי יום?
<חיה רשף: - - - עד איזה שעה, כולל צהריים, לא כולל צהריים.
<מירב נהיר: רגע, זה המחיר שהולך להתחשבנות מול הרשויות המקומיות.
<מירב נהיר: 75% במימון משרד הרווחה, 25% במימון הרשויות המקומיות.
<מירב נהיר: לכן יש להם נציג בוועדת תעריפים.
<מירב נהיר: לכן אנחנו מבקשים החרגה בעצם מקביעת מחיר, כי בעצם המחיר הזה מאושר על ידי האוצר, שלטון מקומי - - -
דוד אמסלם: אתן לך את התשובה.
עבדאללה אבו מערוף: - - - יכול מצ'ינג.
דוד אמסלם: בסופו של דבר מה שמעניין אותנו מבחינת המחיר של שר הפנים זה המחיר האפקטיבי להורה, לא כמה עולה הקייטנה.
<מירב נהיר: רגע.
<מירב נהיר: ילד ונוער אין השתתפות הורים, ובאוטיסטים אין השתתפות הורים.
דוד אמסלם: אז אם אין השתתפות הורים, אז המחיר הוא אפס.
<מירב נהיר: אה, אתם מדברים על קביעת מחיר רק להשתתפות?
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע, הרי ברור שכל החוק הזה לא היה קיים אם ההורים לא משלמים.
<מירב נהיר: הבנתי.
דוד אמסלם: אז בבקשה, תסתדרו, הכול בסדר.
דוד אמסלם: הרעיון הוא כמה ההורים משלמים.
דוד אמסלם: עכשיו, אם כאן הרשות משלמת 25%, והמדינה 75%, הלוואי שזה היה בכל המקרים, אז לא היה דיון.
<מירב נהיר: לא, יש לנו תעריפים שיש בהם השתתפות פונה, שהיא גם כן לפי - - -
דוד אמסלם: אבל אני מניח שהשתתפות הפונה היא בוודאי - - -
<קריאה: מה המקסימום?
<מירב נהיר: סמלית.
דוד אמסלם: בוודאי שהשתתפות הפונה לא תהיה כמו התקרה שהשר בעצם קובע שזה המחיר שההורים משלמים, הרגילים.
דוד אמסלם: אז ממילא אתם לא נכנסים להגדרה, לכן לדעתי - - -
<מירב נהיר: אני לא יודעת מה המינימום שייקבע כאן.
יפעת שאשא ביטון: הקייטנות שלכם מאוד זולות להורים, אז זה לא - - -
דוד אמסלם: אני מעריך שהמחירים שהשר בסוף, אם אני השר, קובע, אז זה בוודאי יהיה סביב הנושא של מחיר קייטנות קיץ – 750 שקל להורה.
<קריאה: "בית-ספר קיץ".
<נמרוד אלירן סבח: 856.
דוד אמסלם: כן, 856.