GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עבדאללה אבו מערוף: גם אני רוצה להתקדם, אבל כך לא מתקדמים אלא נתקעים במקום.
עבדאללה אבו מערוף: הסעיף נוגד את הראשון, השני נוגד את השלישי, הרביעי נוגד את החמישי.
עבדאללה אבו מערוף: כך בכלל לא עושים חוק, ובמיוחד שגם לא בלשון העתיד, מה שאמרנו אתמול.
דוד אמסלם: עבדאללה, נשמה, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: בגדול, כשעובד עובד, וגם הטפסן, ומישהו בא ואומר לו להפסיק לעבודה, אז הוא מתקשר לבעל הבית שלו, לקבלן, ואומר לו שיש פה מישהו שאומר לו להפסיק.
דוד אמסלם: הוא לא הורס, לא נותנים לו דוח - כלום.
דוד אמסלם: אומרים לו: תפסיק.
דוד אמסלם: זה כמו כל אחד שעושה עבירה ברחוב והשוטר אומר לו: אתה, אל תעבור מכאן.
דוד אמסלם: לגבי מי אחראי - זה לא הוא, בוודאי.
דוד אמסלם: האם נראה לך סביר שאנחנו נחשוב שאותו פועל שאמרו לו לטייח יהיה האחראי?
דוד אמסלם: הוא פועל שבא.
דוד אמסלם: שילמו לו את היומית, עשה את העבודה והלך.
עבדאללה אבו מערוף: אם זה הורד, זה בסדר.
<תומר רוזנר: אבל אם הוא ימשיך לעבוד, הוא יהיה אחראי.
מסעוד גנאים: חבריי עבדאללה ואוסאמה הגישו הסתייגויות, וכל הכבוד - - -
דוד אמסלם: שימו לב איך עבדאללה עשה עבודה, כל הלילה לא ישן.
דוד אמסלם: שים לב כמה הערות הביא מהבית.
מסעוד גנאים: אמרנו אתמול את ההערה הזו שלמרות שאנחנו מגישים הסתייגויות, אנחנו נגד כל החוק.
מסעוד גנאים: זה לא אומר שאנחנו מנמקים עכשיו כמה הסתייגויות וביקורת שיש לנו סעיף זה או זה, ובהסתייגויות אמרנו שאנחנו רוצים להוריד את המושג הזה או להבדיל אותו או במקומו, אבל כל הצעת החוק הזו – אנחנו נגדה באופן כללי ברשימה המשותפת, ואני יודע ששמעת את כל ראשי הרשויות הערביות.
מסעוד גנאים: יש לנו מסורת ערבית ואסלמית של החליף השני עומאר אל חטאב - וזה לא בדיחה אבל זה חשוב מאוד לכל פוליטיקאי ולכל איש מדינה - של מה זה אחריות?
מסעוד גנאים: אחריות - בהתחלה תן לאנשים לא לעבור על החוק.
מסעוד גנאים: הביאו לחליף השני עומאר אל חטאב מישהו שגנב מהפרדס שלו תפוח.
מסעוד גנאים: הוא אמר לו: אני רוצה שתכרות לו את היד, תעניש אותו.
דוד אמסלם: על תפוח להוריד לו את היד?
מסעוד גנאים: על תפוח, כך אמר לו.
מסעוד גנאים: אבל החליף הוא חליף.
מסעוד גנאים: הוא אחראי.
מסעוד גנאים: הוא מבין מה זה אסלאם ומה זה חוקים.
מסעוד גנאים: הוא הסתכל על הבן-אדם וראה שהוא מסכן, עלוב, עני.
מסעוד גנאים: אמר לו: בהתחלה תאכיל אותו כי הוא רעב ובהתחלה גם תלמד אותו כי אני רואה שהוא בור.
מסעוד גנאים: באחת השנים הוא הוריד את אחד מעמודי התווך של האסלאם שזה הצדקה, וזה גם מס במדינה האסלאמית ההיא, לא המדינה האסלאמית בימים האלה.
מסעוד גנאים: כאשר היה רעב ואנשים לא יכלו לשלם - - -
דוד אמסלם: אתה פתחת עכשיו קורס בתולדות האסלאם.
מסעוד גנאים: מה זה מדינת רווחה?
מסעוד גנאים: מה זה מדינה שרוצה לחנך לאזרחות טובה?
מסעוד גנאים: הוא אמר שבגלל הרעב, בגלל שלאנשים אין, אני לא רוצה שהם ישלמו את הצדקה.
מסעוד גנאים: אנחנו לא ניקח מהם, לא ניקח מהם משהו לנו עד שניתן להם מה שמגיע להם.
דוד אמסלם: במסורת שלנו אומרים את זה במשפט קצר, אנחנו לא אוהבים לדבר הרבה.
דוד אמסלם: גם אצלנו ביהדות יש כלל שאין עונשין אלא אם כן מזהירים.
דוד אמסלם: למרות שהזהירו אותם בזה.
דוד אמסלם: אבל לא משנה – הבנתי.
אחמד טיבי: לא בדיוק מה שמסעוד אמר בפרשת השבוע היום.
דוד אמסלם: אבל דומה.
דוד אמסלם: תודה שזה דומה.
אחמד טיבי: השורה התחתונה של חבר הכנסת גנאים אמרה: אנחנו - הערבים - רוצים לבנות עם רישיון, עם אישורי בנייה.
אחמד טיבי: לא רוצים לעבור על החוק, לא רוצים שהבתים שלנו ייהרסו.
אחמד טיבי: כך אומר כל אזרח, גם בקלנסווה, גם באום אל חירן, גם בכפרים: תמציאו לנו נסיבות ותנאים שנבנה עם רישיון.
אחמד טיבי: כלומר, אישור תוכניות מתאר, הרחבת שטחי שיפוט, ולאחר מכן מה שאתה אמרת.
אחמד טיבי: ככה נמגר את כל התופעה.
דוד אמסלם: אתה צודק, אין מחלוקת.
דוד אמסלם: זה דיון רביעי שאני עושה.
יוסף ג'בארין: אתה יודע, היינו בעמונה.
דוד אמסלם: יוסף, עוד פעם התחלת?
דוד אמסלם: רק הגעת עכשיו.
דוד אמסלם: אתמול הוצאתי אותך ואני לא רוצה להוציא אותך גם היום.
אחמד טיבי: הוצאת את יוסף ג'בארין?
דוד אמסלם: אתה יודע איך הוא הפריע לנו אתמול?
דוד אמסלם: הוא קם ונאם משם עד הדלת למה אני מוציא אותו.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים להתקדם, בבקשה.
אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, בעניין צו הפסקה מינהלי וצו הריסה מינהלי - - -
דוד אמסלם: אנחנו עוד לא שם – תוספת.
אוסאמה סעדי: צו להריסת תוספת, על זה אני מדבר.
אוסאמה סעדי: אני אומר פה בהמשך למה שאמרו חבריי כמובן שאנחנו אמרנו את זה כבר מההתחלה שאנחנו את כל החוק הזה - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להציע לכם הצעה.
דוד אמסלם: אם זו האמירה, אל תעיר כלום על החוק.
דוד אמסלם: אני מקבל את האמירה של אשר וגם של אחמד - - -
מסעוד גנאים: עוד יחשבו שהתגיירתי.
דוד אמסלם: מה רע לך בזה?
מסעוד גנאים: מה אכפת לי?
מסעוד גנאים: אז אתה לא תראה אותי פה.
דוד אמסלם: תרוץ בליכוד.
דוד אמסלם: תאמין לי, נשים אותך במרכז הכרכרה.
דוד אמסלם: בגדול, הם הביאו משהו עקרוני, אז אני מבין.
דוד אמסלם: אם אתה תומך בהם אז אל תיכנס לפרטים כי אז אתה מקהה את העיקרון שלהם.
אוסאמה סעדי: זו אחת הדילמות הקשות שאנחנו התמודדנו איתה, גם עם חוק ההסדרה, גם עם חוק ההדחה, וגם עם החוק הזה.
אוסאמה סעדי: אבל אנחנו בכל זאת חושבים - - -
דוד אמסלם: אתה לא מקבל את ההערה שלי, אבל זכותך המלאה.
אוסאמה סעדי: אחרת היית מצביע היום וגומרים את זה.
אוסאמה סעדי: אנחנו מדברים פה על לערב את הרשויות המקומיות, ופה אין שום תפקיד לרשות המקומית.
אוסאמה סעדי: צריך לערב אותה.
אוסאמה סעדי: למשל, צריך ליידע אותה שיש - - -
דוד אמסלם: תתייחס לסעיף.
אוסאמה סעדי: 204, 205.
<תומר רוזנר: ב-204 מודיעים לוועדה המקומית.
דוד אמסלם: מודיעים לוועדה המקומית.
אוסאמה סעדי: יש רשויות שאין שם ועדה מקומית.
אוסאמה סעדי: כאשר רוצים לתת צו הפסקה מינהלי ואחרי זה להרוס בתוך תחומי היישוב, לא יעלה על הדעת שראש הרשות לא יידע מה שקורה ויפתיעו אותו.
<עמית אופק: צו הפסקה - להודיע לראש הרשות?
אוסאמה סעדי: גם, למה לא? בטח בכתב.
אוסאמה סעדי: מה, בעל פה?
אוסאמה סעדי: אולי ילכו לבן-אדם ויגידו לו: תשמע - - -
דוד אמסלם: בעיקרון, אני חושב שמה שאומר אוסאמה זה לא דבר שהוא תלוש מההיגיון.
דוד אמסלם: תשקלו את זה ואחרי זה נדבר על זה.
דוד אמסלם: אגב, הוא ראש הרשות, אצלו ביישוב.
דוד אמסלם: אם הוא לא מודע לזה בכלל אז מה נראה לכם?
דוד אמסלם: הוא מקבל טלפון פתאום והוא אומר לכם על מה מדובר?
דוד אמסלם: זה לא מכובד, לדעתי.
<עמית אופק: זה קיים בצו הריסה, וכאן אנחנו בצו הפסקה.
דוד אמסלם: לא, צו הפסקה לא צריך.
<עמית אופק: על זה מדובר.
דוד אמסלם: לא, הוא מדבר על ההריסה של אחרי ההפסקה.
<עמית אופק: אתה מדבר עכשיו על 205 להוסיף את זה?
<תומר רוזנר: כן, הוא מדבר על 205.
<קריאה: כי את צו ההפסקה מודיעים.
<קריאה: 204 - - -
<תומר רוזנר: הוא רוצה ראש הרשות.
דוד אמסלם: מבחינתי, זה יכול להיות יושב-ראש הוועדה המקומית אם באותה רשות יש ועדה מקומית, כמו נניח ירושלים.
דוד אמסלם: ואם לא, אז אני חושב שצריך - - -
<עמית אופק: אבל אדוני, אתה מדבר על צו להריסת התוספת או על צו הפסקה?
דוד אמסלם: לא, לא - צו הפסקה.
דוד אמסלם: אנחנו הרי עושים אקט אלים כי אנחנו חייבים.
דוד אמסלם: התוספת יכולה להיות תוספת גדולה מאוד.
<עמית אופק: קיבלנו.
דוד אמסלם: יכול להיות שהבן-אדם בתוספת הזו בנה כמעט חצי בית.
דוד אמסלם: זה לא בהכרח איזה גדר קטנה.
דוד אמסלם: לכן, אני חושב שראש עיר או ראש רשות שמבצעים אצלו אקט כזה, לפחות תיידעו אותו כדי שיבין ויידע.
<תומר רוזנר: זה באמת צו הריסה, אגב, כי שם באמת כתוב שצריך להודיע.
אוסאמה סעדי: כאשר אנחנו מגיעים לתקופות האלה, למה במגורים: לא חלפו 30 יום, ובשאר הדברים: לא חלפו יותר משישה חודשים?
<עמית אופק: זה לא הסעיף הזה.
דוד אמסלם: אוסאמה, אני עוצר כל כמה סעיפים.
דוד אמסלם: תענה לסעיפים האלה.
אוסאמה סעדי: יכול להיות שבאתי באיחור כי הייתי - - -
<תומר רוזנר: 205, 205 רגיל.
אוסאמה סעדי: אה, 205 רגיל?
אוסאמה סעדי: לא 205 - - -
<תומר רוזנר: עוד לא קראנו.
אוסאמה סעדי: סליחה, אתכנס לזה.
דוד אמסלם: הילי, בבקשה.
<הילי פרייס: לכאורה יש היגיון בהסלמה הזו שאם מוציאים לאדם צו הפסקה והוא לא מקיים אז אנחנו עוברים לשלב הבא שזה צו הריסה.
<הילי פרייס: אבל מרכז הכובד כפי שאנחנו רואים אותו הוא בסמכות להוציא צו הריסה בתוך שנה מיום מתן צו ההפסקה.
<הילי פרייס: יש פה בעיית רוחב.
<הילי פרייס: בסופו של דבר, אנחנו מדברים על סמכות מינהלית שהיא סמכות דרסטית.
<הילי פרייס: אני מדברת על 205(א).
דוד אמסלם: מה ההערה הקונקרטית?
דוד אמסלם: אני מבקש, בלי נאומים לאומה.
דוד אמסלם: את יכולה להגיד לי שזה יהיה בית משפט, אל תתני לי רקע.
דוד אמסלם: אנחנו מכירים את הרקע.
דוד אמסלם: אנחנו פה ברקע הזה כבר איזה שישה דיונים.
דוד אמסלם: מה את מציעה שצו ההריסה יהיה בבית משפט?
<הילי פרייס: לא.
<הילי פרייס: צו הריסה יכול להיות מוצא בתוך תקופה של לא יותר מ-30 או 60 יום.
<הילי פרייס: אם זה סמכות מינהלית דרסטית לעבודות שנעשות - - -
דוד אמסלם: הבנתי, לא צריך.
דוד אמסלם: מה הסמכות היום?
דוד אמסלם: תוך כמה זמן הם יכולים להוציא את זה?
<עמית אופק: זה מיום מתן צו ההפסקה.
<עמית אופק: זאת אומרת, את מציעה שנותנים צו הפסקה.
<עמית אופק: אחרי זה הוא יכול להפסיק ל-30 יום, ואחרי 30 יום להפר ואז אין את הסמכות להרוס.
<הילי פרייס: לא להפסיק ולא אמרתי שאין את הסמכות.
דוד אמסלם: דברי אתי?
דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין את ההצעה.
<הילי פרייס: ההצעה היא לקצר.
<הילי פרייס: ובלבד שלא חלפה – במקום שיהיה כתוב: שנה, יהיה כתוב: לא יותר מ-30 או עד 60 יום.
דוד אמסלם: שחלפה שנה ממה?
<הילי פרייס: מיום מתן צו הפסקת העבודה המינהלי.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את הרציונל שלך, הילי.
דוד אמסלם: אדם עשה עבירה, קיבל צו להפסיק את העבודה.
דוד אמסלם: צפצף על כולם, המשיך.
דוד אמסלם: אנחנו עכשיו מחליטים להרוס לו את זה.
דוד אמסלם: הרי אנחנו לא יכולים להוציא לו עוד צו ואחרי זה עוד פעם הוא ימשיך ונוציא לו עוד צו, ונעשה חד-גדיא.
דוד אמסלם: אנחנו נוציא לו ניירות והוא יבנה.
<הילי פרייס: נכון, זה לא מה שאני קובלת עליו.
דוד אמסלם: אחרי שהבן-אדם והמשיך ונהיה עבריין עכשיו מועד, גם לא רק עבריין מועד, הוא גם מצפצף על המערכות והוא עושה אותן חוכא ואטלולא, והשכן שלו רואה את זה גם וגם הוא בונה.
דוד אמסלם: את אומרת שאנחנו נגביל לו את זה בין 30 ל-60 יום.
<הילי פרייס: לא נגביל.
דוד אמסלם: לא, את האפשרות להרוס את העבירה הזו.
<הילי פרייס: אני מדברת מנקודת המבט של לשכת עורכי הדין כגוף שמסתכל על הדברים בראיית רוחב.
<הילי פרייס: אני לא מייצגת את המגזר הערבי או אדם פרטי.
דוד אמסלם: שאלתי, תעני לי.
<הילי פרייס: זה לא נכון מבחינה ציבורית שבן-אדם שנה מצפצף על החוק.
<הילי פרייס: אם הבעיה היא באכיפה, אם הבעיה היא בתקציב, תפתרו את זה תקציבית.
<הילי פרייס: אבל זה לא נכון משפטית.
דוד אמסלם: היא אומרת מבחינת המדינה, מבחינת החינוך.
דוד אמסלם: יש היגיון במה שהיא אומרת ברמת ההצהרה, אבל בוודאי לא בסיפור של החוק.
דוד אמסלם: בוודאי שאם אנחנו מוציאים צו לבן-אדם שהוא יפסיק והוא ממשיך, אז בוודאי שאנחנו רוצים לאכוף את זה במידי.
דוד אמסלם: אבל נניח שלא עשינו, אז מה נגידו לו?
דוד אמסלם: אתה קיבלת צ'ופר בגלל שיצאנו עכשיו למילואים?
<עמית אופק: לא שלא עשינו.
<עמית אופק: הוא הפסיק, חיכה 30 יום, וביום ה-31 המשיך לבנות ואנחנו כבר לא נוכל.
<הילי פרייס: אדוני, אם יש בעיה לי תקציבית או בעיה - - -, תגיש כתב אישום.
<הילי פרייס: אל תיתן לו פרס.
<הילי פרייס: השכן שלו רואה את זה.
דוד אמסלם: גברת הילי פרייס, פה שאני מפסיק אז זה מפסיק.
דוד אמסלם: הבנתי, אני לא מקבל את ההערה שלך.
יוסף ג'בארין: האם אפשר רק להבין מה השיקולים שלכם להאריך את התקופה?
יוסף ג'בארין: עכשיו מדברים על שנה והיה שישה חודשים.
<עמית אופק: שים לב מה אנחנו אומרים.
<עמית אופק: ניתן צו הפסקת עבודה, ניתן צו ביום הראשון לראשון.
<עמית אופק: הוא המשיך לעבוד בראשון לרביעי.
<עמית אופק: בראשון לרביעי הוא המשיך לעבוד ובנה תוספת למרות שהוא לא ביטל את הצו, הצו תקף.
<עמית אופק: האם אנחנו עכשיו יכולים להרוס את התוספת הזו מכוח הסעיף הזה?
<עמית אופק: פה אנחנו נמצאים, זה הסיפור.
<עמית אופק: את אומרת שאנחנו - - -
דוד אמסלם: עמית, אתה מדבר אתי.
דוד אמסלם: הוא שאל שאלה והרשיתי את התשובה שלך ובזה זה נגמר.
דוד אמסלם: תודה רבה, ממשיכים.
יוסף ג'בארין: הקושי שקיים היום, מה שהיא התייחסה אליו, זה מצב שאנשים חיים כל הזמן תחת האיום.
דוד אמסלם: איזה איום?
דוד אמסלם: עבריינים, לא הבנתי למה אתה כל הזמן מגן על עבריינים.
דוד אמסלם: נניח שמישהו עכשיו שדד בנק.
דוד אמסלם: לא תפסו אותו בחודש הראשון.
דוד אמסלם: נגיד לו: לא, אם לא באת בחודש הראשון, לא תעצור אותו?
יוסף ג'בארין: למה אתה מרים את הקול?
דוד אמסלם: בגלל שאני מנהל את הישיבה, ככה החלטתי.
דוד אמסלם: אל תעיר לי: למה אני מרים את הקול.
יוסף ג'בארין: אל תרים את הקול.
יוסף ג'בארין: אתה מרים את הקול ללא שום צורך, אז בבקשה.
יוסף ג'בארין: אנחנו מנהלים דיון ענייני ואתה כבר תוקף אותי ואומר לי שאני מגן על עבריינים.
יוסף ג'בארין: אז לאט לאט.
יוסף ג'בארין: אתה הצבעת עבור חוק עמונה אז אין לך שום זכות מוסרית להגיד את המשפט הזה.
יוסף ג'בארין: באמת, עכשיו אני לא - - -
דוד אמסלם: יוסף, יוסף, רק שניה.
יוסף ג'בארין: אני אומר לך באמת.
יוסף ג'בארין: אתה הצבעת על חוק ההסדרה, - - - על מרפסת באום אל פאחם?
יוסף ג'בארין: קצת פרופורציה.
יוסף ג'בארין: תכבד אותי כשאני - - - , בסדר?
דוד אמסלם: יוסף, יוסף, תן לי.
דוד אמסלם: אני מנהל כאן את הדיון.
יוסף ג'בארין: ממילא החוק הזה - - -
דוד אמסלם: אתמול הפרעת לי כל היום.
דוד אמסלם: אתה נותן לי הערות.
יוסף ג'בארין: - - -, אתה אומר לי כבר: "מגן על עבריינים".
יוסף ג'בארין: מה זה השיטה הזו שלך?
יוסף ג'בארין: תכבד את חברי הכנסת שנמצאים אצלך, זהו.
דוד אמסלם: אני מכבד אותך, אתה לא מכבד את עצמך.
יוסף ג'בארין: אתמול כל הזמן תקפת אותנו, אתמול כל הזמן תקפת אותנו.
יוסף ג'בארין: תקרא אותי עשר פעמים.
יוסף ג'בארין: אתה באמת לא מנהל כמו שצריך.
יוסף ג'בארין: זה הגאווה שלך?
דוד אמסלם: אני קורא אותך לסדר פעם שלישית.
יוסף ג'בארין: אני - אין לי את הכבוד לשבת אתך בדיונים הללו.
יוסף ג'בארין: אני רק פתחתי פה ואתה אומר שאני מגן על עבריינים.
דוד אמסלם: בבקשה, אני מבקש שתצא.
יוסף ג'בארין: ממש חוצפה.
יוסף ג'בארין: (חבר הכנסת יוסף ג'בארין יוצא מחדר הוועדה.
יוסף ג'בארין: )
דוד אמסלם: אתה ביקשת את רשות הדיבור, בבקשה.
דוד אמסלם: אני ג'די חלאילה מהמרכז הערבי לתכנון אלטרנטיבי.
דוד אמסלם: אני רוצה להתייחס לגבי הצו, לא רק לתוספת.
דוד אמסלם: אני חושב שבנוסף לחובת היידוע בכתב לראשי הרשויות המקומיות צריך לדון בכל מקרה קונקרטי לפי העניין שלו.
דוד אמסלם: לא צריך להכליל.
דוד אמסלם: ואם אפשר גם לשים כמה קריטריונים, למשל, - - -
אוסאמה סעדי: אפשר לחשוב - כל הסדרנים.
דוד אמסלם: יש בעיה שהסדרנים ייכנסו?
דוד אמסלם: זה הפחיד אותך?
דוד אמסלם: אז אל תפריע לי.
אחמד טיבי: הפסיקו ריאיון טלוויזיה איתי כי חשבו שמשהו קרה.
דוד אמסלם: שום דבר, הכול בסדר.
דוד אמסלם: תמשיך, צפירת הרגעה.
דוד אמסלם: אני רוצה לבקש לתת אפשרות לבתים שהם צמודים לקו כחול ולתוכנית קיימת להיצמד לתוכנית.
דוד אמסלם: תגיד לי מה ההערה בקצרה.
דוד אמסלם: אני אומר לתת אפשרות לבתים שהם צמודים לקו הכחול ולתוכניות מאושרות להיכלל בתוך התוכנית.
דוד אמסלם: זה הערה לסעיף הזה?
דוד אמסלם: כן, זה הערה לסעיף הזה.
אוסאמה סעדי: אני מתייחס לסעיף 205(א) קטן, לא רבתי, על התקופה של השנה.
אוסאמה סעדי: בהצעה המקורית - - -
דוד אמסלם: שניה, אני אסביר לכם מה הבעיה.
דוד אמסלם: החוק הזה הוא ארוך מאוד.
דוד אמסלם: זה רק החלק הראשון.
דוד אמסלם: אני נותן את זכות הדיבור לח"כ, לא חוזר עוד הפעם.
דוד אמסלם: נתתי לך את הזכות - - -
אוסאמה סעדי: אבל מכיוון שיצאתי וחזרתי אז אמרת לי: עוד לא הגענו לסעיף הזה.
דוד אמסלם: לא אני.
דוד אמסלם: אגב, לא התקדמנו.
אוסאמה סעדי: לכן, אני אומר שבסעיף הזה אני רוצה להבהיר מה שרצה חברי יוסף ג'בארין שהורחק.
דוד אמסלם: בבקשה, עכשיו אתה דוברו של יוסף ג'בארין.
אוסאמה סעדי: אני אומר שעל זה רציתי לדבר מלכתחילה.
אוסאמה סעדי: תסתכל בנוסח המקורי של ההצעה.
אוסאמה סעדי: היה ב-205(א) קטן: ובלבד שלא חלפו, והיה כתוב: שישה חודשים מיום שהסתיימו פעולות הבנייה בניגוד לצו האמור.
דוד אמסלם: אז מה הבעיה?
אוסאמה סעדי: באו עכשיו ושמו שנה.
אוסאמה סעדי: אני אגיד לך למה.
אוסאמה סעדי: אני רוצה לענות לך.
אוסאמה סעדי: גם אם הוא עבריין, למה אתה נותן לו, ויש צו הפסקה, שנה להמשיך ולבנות את הבית שלו ולהסתמך על אינטרס ההסתמכות שכביכול: הנה, בניתי, אף אחד לא בא, לא עשה לי כלום.
<תומר רוזנר: לא, יש לו צו ביד.
אוסאמה סעדי: אז גם אם יש לו צו, אז מה?
אוסאמה סעדי: תומר, יגידו לך כמה צווים נתנו ולא עשו כלום – אלפים.
<תומר רוזנר: זה לא אומר שהוא לא צריך להפסיק.
אוסאמה סעדי: בסדר, אז לא הפסיק.
אוסאמה סעדי: אז אתה נותן לו שנה.
אוסאמה סעדי: אנחנו אומרים שתקצר לו את התקופה לא מכיוון שאנחנו רוצים לתת לו פרס.
דוד אמסלם: תמיד אתה יכול לפני.
אוסאמה סעדי: אז למה שנה?
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה מפריע לי בדיון בעסק הזה, ובגלל זה הערתי את מה שהערתי ליוסף ג'בארין שנכנס לפני חצי שעה או עשרים דקות לדיון.
דוד אמסלם: בגדול, אני חושב שבמדינת ישראל כל האזרחים צריכים לשמור את החוק.
אוסאמה סעדי: מוסכם.
דוד אמסלם: לא בטוח שזה מוסכם.
אוסאמה סעדי: מוסכם, אני אומר לך.
דוד אמסלם: לכן, אני חושב שעבריין זה עבריין.
דוד אמסלם: אני אמרתי שאני לא עושה הבחנה בין יהודים לערבים.
דוד אמסלם: כשהוא מקריא את החוק עולה לי פה בראש עיריית ירושלים ולא כפר קאסם.
דוד אמסלם: אני מתרגם את זה לעולם שלי ולשכונות היהודיות בירושלים כי אני רגיל.
דוד אמסלם: אני חושב שצריך לשמור על החוק, וזה החוק.
דוד אמסלם: יש להם כנראה בעיה בשיטה הקיימת.
דוד אמסלם: לכן, עבירות הבנייה הלכו והתרחבו במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אנחנו כבר דיברנו ואמרנו על האכיפה במגזר הערבי וכבר דיברתי על המדיניות וכו'.
דוד אמסלם: אני מקבל את רוב הדברים שאמרתם.
דוד אמסלם: לכן, ישבתם איתם שעות על גבי שעות, לא בוועדה, כדי להביא את זה למקום נכון.
דוד אמסלם: אני רואה את הראייה התכנונית, והיום אני אומר את זה עוד הפעם, במגזר הערבי, בוודאי במצב הקיים, כראייה שמשאירה את הבתים, לא הורסת את הבתים.
דוד אמסלם: זה לא הכוונה בכלל.
דוד אמסלם: אבל אמרנו ודיברנו על זה.
אוסאמה סעדי: אני מבין את הרציו שלך, וגם אני חושב על השכונות ולא רק על המגזר.
דוד אמסלם: בן-אדם התחיל לבנות בית בלתי חוקי, ובא מישהו והוציא לו צו ואומר לו לעצור.
דוד אמסלם: לא אמר לו תהרוס, אלא תעצור.
דוד אמסלם: הבן-אדם מצפצף עליו וממשיך.
דוד אמסלם: הוא אומר: אנחנו נוכל להרוס לו את אותה תוספת שהוא בנה תוך שנה.
דוד אמסלם: למה תוך שנה?
דוד אמסלם: כי יש לנו הרבה עבודה ותוך שנה.
דוד אמסלם: אז אתה אומר לו: לא, תוך אולי חודש, אולי - - -
אוסאמה סעדי: לא אמרתי תוך חודש.
אוסאמה סעדי: בהצעה המקורית וגם המצב הקיים היום היה חצי שנה.
<תומר רוזנר: לא, אני אסביר.
<תומר רוזנר: זו הצעה שלנו.
<תומר רוזנר: ההצעה הממשלתית דיברה חצי שנה מיום שהסתיימה הבנייה.
<תומר רוזנר: הבנייה יכולה להסתיים שנתיים אחרי שהצו ניתן.
<תומר רוזנר: אז אין הגבלת זמן.
<תומר רוזנר: הוא יכול חצי שנה אחרי שהסתיימה הבנייה.
<תומר רוזנר: אנחנו ביקשנו להחמיר עם רשויות האכיפה ולהגיד להם שיש להן שנה לבצע את הדבר הזה.
דוד אמסלם: זה בקשה של הוועדה.
דוד אמסלם: מה שמפריע לי – אם הוא היה אומר חצי שנה, ציפיתי שתגיד: דודי, בוא נאריך.
דוד אמסלם: ואם הוא לא יספיק, אז מה?
דוד אמסלם: נשאיר אותו עבריין?
דוד אמסלם: להיפך.
דוד אמסלם: אדוני, קח שנה.
דוד אמסלם: העיקר שתוריד לו את זה.
אוסאמה סעדי: אבל העבריין הזה שאתה מדבר עליו יכול להיות שהוא בנה ויש היתכנות תכנונית, והוא יכול להכשיר את הבנייה.
דוד אמסלם: אוסאמה, אתה הלכת כבר עוד צעד.
דוד אמסלם: אנחנו בהתחלה אמרנו שאם בן-אדם עשה עבירת בנייה והוציאו לו צו, קודם כל, צו הפסקה.
דוד אמסלם: לא הורסים לו כרגע, אלא אומרים לו: תפסיק.
דוד אמסלם: על זה שהוא המשיך לעבוד, זה לא קשור להפשרה.
דוד אמסלם: הוא חצוף, עובר על החוק, מצפצף על כל העולם ואשתו ועושה מה בראש לו.
דוד אמסלם: רק על זה צריך להרוס לו את העסק - פשוט.
דוד אמסלם: תזכור תמיד שיש עוד בן-אדם לידו, ועוד בן-אדם לידו, והוא רואה מה הוא עושה.
דוד אמסלם: אז הוא אומר להם: עזוב אותך, כלאם פאדי.
דוד אמסלם: זרוק את הנייר, מה קרה לך?
אוסאמה סעדי: אז למה צריך להאריך?
אוסאמה סעדי: ואז השכנים יידעו שהשנה עברה ואף אחד לא עשה לו, גם אני אבנה.
דוד אמסלם: יום אחד הם ייראו את הבאגר מגיע.
דוד אמסלם: המזכירה שלי אומרת לי על פגישות: דודי, בסוף זה מגיע.
דוד אמסלם: גם השנה, בסוף זה מגיע.
דוד אמסלם: הבאגר יגיע אליו ויוריד לו.
דוד אמסלם: אז בוודאי שמבחינת ההיגיון אם אני הייתי המפקח, אם הוצאנו צו היום, נותן לו שבועיים.
דוד אמסלם: אם לא, שבועיים ויום הורס.
דוד אמסלם: הכול צריך להיות זריז כדי שאנשים יבינו שאנחנו רציניים.
אוסאמה סעדי: עוד הערה - אני מבקש שיירשם גם בסעיף הזה וגם בסעיפים האחרים שכאשר רוצים להרוס צריך לתת תקופה קבועה בחוק של אפשרות שהוא יכול לפנות בהשגה - לתת לו את הזכות.
<תומר רוזנר: לבית משפט אתה מדבר?
<תומר רוזנר: למי לפנות?
אוסאמה סעדי: לבית משפט, ל - - -
<תומר רוזנר: בוודאי, אתה תראה בהמשך.
<תומר רוזנר: יש לו - - -
עבדאללה אבו מערוף: נגיע לזה, 14 יום.
אוסאמה סעדי: בקלנסווה נתנו להם זמן.
אוסאמה סעדי: אפילו עוד לפני שעברו 48 שעות, הרסו.
<עמית אופק: זה עוד שני סעיפים.
דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על צווי הריסה.
<לירון אדלר מינקה: אבל פה בסעיף הזה יש 14 יום, ב-(ב).
דוד אמסלם: אוסאמה, נגיע לזה.
דוד אמסלם: אתה לוקח לי את נפח הזמן של הדיון הלוך חזור, הלוך חזור כל הזמן.
אוסאמה סעדי: עכשיו זו הפעם הראשונה שאני מעלה את הנקודה הזו.
אוסאמה סעדי: מה שאמרה לירון ב-(ב) שמי שניתן לו צו להריסה, יבצע את הצו בתוך 14 יום.
אוסאמה סעדי: זה לא אומר מתי שהם יהרסו.
אוסאמה סעדי: יכול להיות שהוא לא רוצה להרוס בעצמו.
<לירון אדלר מינקה: קודם כל, הוא צריך להרוס תוך 14 יום.
<לירון אדלר מינקה: ואם הוא לא הורס, הרשות הורסת.
<תומר רוזנר: רק אם הוא לא הורס בתוך 14 יום אז הם יכולים.
דוד אמסלם: את מה שהוא הפר את הצו.
דוד אמסלם: עבדאללה, אני מקציב עכשיו שלוש דקות לכל ההערות שלך.
דוד אמסלם: אחרי שאני עוצר, לא חוזרים.
דוד אמסלם: אני אתך על הקו הולך חוזר, הולך חוזר.
אוסאמה סעדי: לא חזרתי.
אוסאמה סעדי: יצאתי, הצבעתי.
דוד אמסלם: אוסאמה, אני אוהב אותך ואני מסביר לך שאני לא מתקדם.
דוד אמסלם: אתה תוקע אותי על אותו סעיף לפעמים 40 דקות - אי-אפשר.
אוסאמה סעדי: דיברנו חמש דקות.
דוד אמסלם: אצלך חמש דקות.
דוד אמסלם: תיקח את הקלטת ותראה.
דוד אמסלם: אם זה חמש דקות השעון שלך עומד, מקולקל.
עבדאללה אבו מערוף: לגבי (ב) – זה 14 יום ו-14 יום זה תקופה מאוד קצרה.
דוד אמסלם: תרשמי שלגבי סעיף (ב) עבדאללה מבקש 60 יום - הסתייגות.
דוד אמסלם: האם יש לעוד מישהו הערות?
דוד אמסלם: בבקשה, ממשיכים.
<תומר רוזנר: אנחנו עוברים עכשיו לצו מינהלי להפסקת שימוש.
<תומר רוזנר: כלומר, המפקח רואה שמשתמשים בקרקע או בבניין למטרת - - -
מיכאל מלכיאלי: על מה הדיון עכשיו?
דוד אמסלם: בוא תשאל אותי בשקט מה הדיון.
דוד אמסלם: אתה רוצה לדעת על מה החוק?
מיכאל מלכיאלי: לא, זו לא שאלה שאני לא יודע לשאול.
מיכאל מלכיאלי: בדיון הקודם דיברנו על הנושא של אחריות לעבירה.
מיכאל מלכיאלי: אתה אמור לחזור לשם?
<תומר רוזנר: לא דיברנו על אחריות לעבירה.
דוד אמסלם: מלכיאלי, עכשיו דנו רק על צו הפסקת עבודה.
דוד אמסלם: אנחנו בכלל עוד לא בהריסות ועוד לא באחריות.
דוד אמסלם: אנחנו עכשיו ב-205א – צו מינהלי להפסקת שימוש.
<תומר רוזנר: מדובר פה כאן על זה שיש לנו מבנה שקיים או קרקע קיימת.
<תומר רוזנר: אנחנו לא מדברים עכשיו על תוספת עבודה שעושים חפירה או בונים בניין.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים על זה שהמפקח רואה שמשתמשים בבניין או בקרקע למטרה שאסור להשתמש בה.
<תומר רוזנר: למשל, יש גן אירועים בתוך מבנה שמיועד לחקלאות או לדבר אחר.
<תומר רוזנר: מה שהוא יכול לעשות, באמירה כללית אני אומר, זה אם הוא תפס את השימוש הזה בתוך חצי שנה מהמועד שהוא התחיל הוא יוכל להפסיק אותו בצו מינהלי.
<תומר רוזנר: אם זה אחרי חצי שנה, אתם תראו בהמשך שהוא יצטרך ללכת לבית משפט.
אוסאמה סעדי: זה לא למגורים?
דוד אמסלם: זה לכל שימוש.
<תומר רוזנר: שימוש אסור.
אוסאמה סעדי: מה עם מגורים?
<תומר רוזנר: אם זה אסור לפי - - -
<הילי פרייס: לא, מגורים זה אחר כך.
<הילי פרייס: זה בסעיף - - -
<תומר רוזנר: זה יכול להיות גם שימוש למגורים.
דוד אמסלם: נניח שמדובר בתעשייה ובא בן-אדם ובנה שם את הבית שלו.
<הילי פרייס: מגורים זה - - -
דוד אמסלם: הילי, את לא מדברת כאן יותר בלי שאני נותן לך את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: את לא מעירה לנו.
<הילי פרייס: לא, אני לא הערתי.
<הילי פרייס: אתם מדברים על - - -, זה סעיף (2) - - -
דוד אמסלם: גם אם טעינו.
דוד אמסלם: אם את רוצה, תכתבי לנו פתק.
דוד אמסלם: רק כשאני נותן לך את זכות הדיבור את מדברת.
<הילי פרייס: בסדר גמור.
<תומר רוזנר: הסעיף השני זה הסעיף של הסנקציה למי שמפר את הצו בדומה למצב - - -
דוד אמסלם: היום אפשר להוציא צו הפסקה לשימוש.
דוד אמסלם: מה פרק הזמן?
<עמית אופק: אין צו מפורש, צו מינהלי, להפסקת שימוש.
<עמית אופק: לא קיים היום, זה חידוש.
<עמית אופק: יש פסיקה שפירשה את הצו להפסקת בנייה שאפשר להחיל אותה גם על הפסקת שימוש, פסיקה של בית משפט.
<עמית אופק: אבל זה בעצם אותם כללים שחלו על צו הפסקת הבנייה.
<עמית אופק: היום פשוט עשינו הבהרה לשני הצווים האלה.
עבדאללה אבו מערוף: היתה לי שיחה עם ארז, אני מדבר בשקיפות.
עבדאללה אבו מערוף: הוא אומר שחייבים את צו השימוש, ואפילו אם כל החוק לא יעבור מתעקשים על צו השימוש.
עבדאללה אבו מערוף: צריך לראות במה מדובר בצו השימוש.
דוד אמסלם: עבדאללה, אתה מעיר על הסעיף אבל עוד לא הקראנו אותו.
דוד אמסלם: נקריא אותו ואחרי זה נעשה - - -
<לירון אדלר מינקה: אני קוראת את שני הסעיפים: " צו מינהלי להפסקת שימוש 205א.
<לירון אדלר מינקה: (א) ראה מנהל היחידה הארצית לאכיפה או מהנדס הוועדה, על יסוד ביקור במקום או על יסוד דין וחשבון בכתב שהגיש לו מפקח, כי יש יסוד סביר להניח כי מתבצע שימוש אסור, רשאי הוא לצוות בכתב על הגורמים המנויים בסעיף 222(ד) לפי העניין, ולכל מי שמועסק בשירותם, להפסיק באופן מידי את השימוש האסור (בפרק זה - צו הפסקת שימוש מינהלי), ובלבד שלא הוגשו לבית המשפט כתב אישום או בקשה לצו הפסקה שיפוטי לפי סעיף 220 בעניין השימוש האסור; נותן הצו יודיע על מתן הצו ליושב ראש הוועדה המקומית; (ב) צו הפסקת שימוש מינהלי יכלול את כל אלה: (1) פרטי מיקום המקרקעין שבהם חל הצו; (2) תיאור העובדות שעל פיהן הוחלט לתת את הצו; (2א) אישור בדבר קיום חובת ההיוועצות לפי סעיף 214; (3) הוראות סעיף 209 בדבר הזכות לבקש את ביטול הצו.
<לירון אדלר מינקה: (ג) לא יינתן צו מינהלי להפסקת שימוש אלא אם כן התקיימו כל אלה: (1) נעשה שימוש אסור במקום, ובמועד הגשת התצהיר לפי פסקה (3) לא חלפו יותר משישה חודשים מיום שהחל השימוש האסור באותו מקום; (2) לעניין שימוש אסור בבית מגורים - ביום הגשת התצהיר לפי פסקה (3), לא חלפו יותר מ-30 ימים מהיום שבו החל השימוש האסור;.
<לירון אדלר מינקה: ."
דוד אמסלם: בתי מגורים זה 30 יום?
<תומר רוזנר: כן, זה מחמיר.
<לירון אדלר מינקה: זאת אומרת, אם יש אנשים אז - - -
<תומר רוזנר: לפנות אותם אחרי 30 יום זה רק בבית משפט.
<לירון אדלר מינקה: "...(3) מפקח הגיש למי שמוסמך לתת את הצו, תצהיר חתום בידו המציין כי לפי בדיקתו התקיימו התנאים המנויים בפסקאות (1) ו-(2), תוך ציון פרטי השימוש האסור.
<לירון אדלר מינקה: 205ב צו לסגירת בניין או מקום לאחר צו הפסקת שימוש מינהלי (א) נעשה שימוש שלגביו ניתן צו כאמור בסעיף 205א, בניגוד להוראות הצו לאחר שהומצא, רשאי מי שנתן את הצו, לצוות על מי שהופנה כלפיו צו הפסקת השימוש המינהלי, למעט על מי שעובדים בשירותם של הגורמים המנויים בסעיף 222(ד) על סגירת המקום לתקופה שלא תעלה על 60 יום ובלבד שלא חלפה שנה מיום מתן הצו כאמור בסעיף 205א.