GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לירון אדלר מינקה: (ב) לא יינתן צו כאמור בסעיף קטן (א) אלא אם כן מפקח הגיש למי שמוסמך לתת את הצו, דין וחשבון בכתב המציין כי לפי בדיקתו נמשך השימוש האסור ולא חלפה שנה מיום מתן הצו כאמור, תוך ציון פרטי השימוש האסור.
<לירון אדלר מינקה: (ג) מי שניתן לו צו לסגירת מקום יבצע את הצו בתוך 14 ימים מיום המצאת הצו.
<לירון אדלר מינקה: (ד) לא בוצע צו לסגירת מקום בתוך התקופה האמורה בסעיף קטן (ג), רשאית היחידה הארצית לאכיפה, הוועדה המקומית או הרשות המקומית המוסמכת לאכיפה, לפי העניין, לבצע את הצו; אין בהוראות סעיף קטן זה כדי לפטור את מי שניתן לו הצו מהאחריות לבצעו.
דוד אמסלם: תנו לנו עוד פעם את הלו"ז בסיכום.
דוד אמסלם: אתם אומרים להוציא את הצו המינהלי זה לשישה חודשים, לא למגורים.
דוד אמסלם: מגורים זה 30 יום.
דוד אמסלם: לכמה זמן הצו?
<עמית אופק: הוא לא מוגבל עד לביטולו.
דוד אמסלם: איפה כאן ה-60 יום?
דוד אמסלם: ומה זה צו סגירה לבניין?
<עמית אופק: אם הוא מפר, זה ההפרה.
<עמית אופק: כמו שיש הפרה של צו הפסקת הבנייה שאז את ההריסה, אז בהפסקת שימוש זה קצת יותר.
דוד אמסלם: ואז מה זה סגירת המקום - - - 60 יום, מלבד שלא חלפה שנה מיום מתן הצו?
דוד אמסלם: מה זה 60 יום?
<עמית אופק: 60 יום לסגור את הבניין.
<עמית אופק: מותר לך לסגור אותו רק ל-60 יום.
<עמית אופק: תזכור שהמבנה עצמו הוא מבנה קיים, הוא לאו דווקא מבנה אסור.
דוד אמסלם: בשלב הראשון אתה אומר: אדם עשה את העבירה.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לא לאפשר לו את האינסנטיב גם להשתמש - היגיון.
דוד אמסלם: אתה אומר: אם עד חצי שנה בכל מבנה אחר שהוא לא מגורים, אחרת אני נרדמתי בשמירה - נכון.
דוד אמסלם: מגורים תוך 30 יום.
דוד אמסלם: אני בא ומודיע לו והבן-אדם מצפצף וממשיך.
דוד אמסלם: אז אני עכשיו רוצה לסגור לו את זה?
<תומר רוזנר: לא, אתה אומר לו לסגור.
<עמית אופק: שהוא יסגור.
דוד אמסלם: עזוב, הרי מדובר בבן-אדם לא ממושמע.
דוד אמסלם: נגיד לו לסגור, לא יסגור.
<עמית אופק: אז אנחנו סוגרים.
<תומר רוזנר: יש לו 14 יום.
דוד אמסלם: יש לו 14 יום – זה בסדר.
דוד אמסלם: לא סגר, ואז אנחנו סוגרים את זה ל-60 יום?
<יוחאי אלבס: עד 60 יום, כן.
<תומר רוזנר: זה מינהלי.
<תומר רוזנר: אם רוצים יותר זה בית משפט.
דוד אמסלם: אם הבן-אדם הוא בחור טוב והוא ממושמע והוא סגר בעצמו, הלך – לא מוגבל.
דוד אמסלם: אבל אם הוא גם עבריין והוא גם מצפצף אז אתה אומר לו: אתה רק עד 60 יום.
דוד אמסלם: אז למה שהוא יסגור לבד?
דוד אמסלם: אתה תבוא ותסגור לי את זה ב-60 יום, ואחרי 60 יום אני אכנס ואגור בבית, ועכשיו קח אותי אתה לבית משפט.
<עמית אופק: ניקח את הדוגמה שנתן היועץ המשפטי, למשל, למבנה החקלאי.
דוד אמסלם: לא, תענה לי לשאלה שלי.
<עמית אופק: נניח, המבנה החקלאי שנבנה בהיתר ועושים בו גן אירועים, ונתנו צו להפסקת שימוש והוא מפר את צו הפסקת השימוש.
<עמית אופק: אנחנו יכולים, אם הוא לא עשה את זה בעצמו, לבוא ולנעול לו את אותו מבנה ל-60 ימים באופן מינהלי.
<עמית אופק: אבל יבוא הבן-אדם ויאמר לך: אבל אני רוצה להמשיך לעשות בו שימוש כמבנה חקלאי.
דוד אמסלם: יש פה שני צירים של פעולה.
דוד אמסלם: אנחנו באים מחוק התכנון והבנייה ועוד בנייה.
דוד אמסלם: יש הרבה שימושים שהם שימושים לא לפי התב"ע.
דוד אמסלם: אתה יכול לבקש עליהם שימוש חורג – כן, לא.
דוד אמסלם: זה פחות מעניין אותך ואותי בדיון הזה.
דוד אמסלם: אני לא בא מזווית השימושים, אני בא מזווית עבירת הבנייה.
דוד אמסלם: החוק הזה בא לתקוף את סוגיית עבירות הבנייה, לא השימוש.
דוד אמסלם: אבל אנחנו נאלצים להיכנס לשימוש מזווית האינסנטיב של עבירת הבנייה.
עבדאללה אבו מערוף: אבל להוציא את המגורים.
עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר על המגורים.
דוד אמסלם: עבדאללה, תן לי.
דוד אמסלם: סמוך עליי.
דוד אמסלם: בחוק הזה אתם רוצים להסדיר גם את השימוש בלי קשר לעבירה?
<עמית אופק: בוודאי, זו עבירה בפני עצמה.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין מה שאתם אומרים.
דוד אמסלם: אתם מתכוונים לאכוף עבירות של שימוש?
<עמית אופק: אנחנו היום אוכפים את זה.
<יוחאי אלבס: בית נקופה, הפאוור סנטר ב- - -, הוא כולו במבנה חקלאי, מבנים חקלאיים שנבנו כמבנים חקלאיים והם משמשים בפועל לתעשייה או למסחר ולמגורים.
דוד אמסלם: אבל אתם רוצים דרך החוק הזה גם להסדיר את הזה של השימוש?
<עמית אופק: כן, גם היום אנחנו אוכפים את הדברים האלה.
דוד אמסלם: דרך היחידה הארצית?
<עמית אופק: כן, בוודאי.
<עמית אופק: אלה העבירות עם האינסנטיב הכלכלי הכי משמעותי.
דוד אמסלם: תראה מה מפריע לי.
דוד אמסלם: הסיפור של הסנקציות החריפות האלה זה על נושאים תכנוניים שאנשים עושים עבירות ומקבעים מצב שהוא מצב נכסי.
דוד אמסלם: זה לא מכונית שנזיז אותה מחר, ולכן אנחנו חייבים לפעול במהירות ובאגרסיביות איפה שצריך.
דוד אמסלם: סוגיית השימוש היא כבר לפעמים סוגיה נכסית, כלכלית.
דוד אמסלם: היא לא קשורה לעבירה, היא קשורה לשימוש.
דוד אמסלם: אני יכול להגיד לך שחלק גדול מאוד מהמסעדות בירושלים או חלק גדול מהמבנים לא קיבלו רישיון עסק בגלל שהם - - -
<עמית אופק: לא קשור לרישיון עסק.
דוד אמסלם: דקה, לא הבנת.
דוד אמסלם: זה חלק מהרישיון.
דוד אמסלם: הרי הוא יכול לעשות שימוש חורג, לבקש בקשה לשימוש חורג, ואז הוא יקבל.
דוד אמסלם: אני חושב שאתם מערבבים בין שני נושאים.
דוד אמסלם: אם זה עסק שדורש מזון אז יכולת להכניס גם פיקוח וטרינרי.
<עמית אופק: לא, ממש לא.
דוד אמסלם: מבחינתי, השימוש החורג הוא שאלה נכסית.
<עמית אופק: הוא שאלה תכנונית.
דוד אמסלם: כן, אבל אני חושב שאתה מפספס את האירוע, ובוודאי מה שאמרת כאן.
דוד אמסלם: אני מבין שאם אתה רוצה את השימוש בבית כשהשימוש הוא תוצאה ותולדה של העבירה של הבנייה.
<עמית אופק: לא חייב, לא בהכרח.
דוד אמסלם: לכן, אני לא מבין את הסעיף.
דוד אמסלם: אם מדובר על אכיפה של כל מה שנקרא שימושים, זה פרק אחר, לדעתי, שהוא פחות דרמטי מבחינתי.
דוד אמסלם: זה יכול להתנהל בבית משפט.
<עמית אופק: לא, העבירות הכלכליות הכי משמעותיות.
דוד אמסלם: זה כבר עבירה אחרת, היא לא עבירת בנייה.
<עמית אופק: היא עבירת בנייה לכל דבר.
<עמית אופק: גם היום זה עבירת בנייה.
<עמית אופק: גם היום החוק מגדיר את זה כעבירת בנייה
דוד אמסלם: אם כך, בוא נלך אחרת.
דוד אמסלם: אני אלך על הצו שלך.
דוד אמסלם: אני חושב שאתם טועים, אבל בואו נתקדם.
דוד אמסלם: אני לא מתווכח אתכם על זה כי חבל על הזמן.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לשאול שאלה אחרת.
דוד אמסלם: להיגיון שלכם בא בן-אדם ופתח אולם בלול, כמו שאתם אומרים.
דוד אמסלם: אגב, אנחנו באים אליו גם בצד הנכסי בגלל שזה עבירה כלכלית.
דוד אמסלם: בעל הקרקע שזה או המינהל או התכנון, צריך לתקוף אותו בהיבט הכלכלי, אבל נשים את זה שניה בצד.
דוד אמסלם: אנחנו אומרים לו: אתה תסגור את זה.
דוד אמסלם: אנחנו לא מאפשרים, מוציאים לו צו.
דוד אמסלם: יש לך 14 יום, ולא – אנחנו סוגרים לך את זה.
דוד אמסלם: אחרי 14 יום, אני חוזר לשאלה הקודמת שלי, לא סגר.
דוד אמסלם: היו בעצם שני לולים: אחד סגר בעצמו.
דוד אמסלם: אמר לכם: וואלה, אתם צודקים.
דוד אמסלם: סגרתי.
דוד אמסלם: והשני אמר: אני לא סוגר.
דוד אמסלם: באתם - אתם - וסגרתם לו.
דוד אמסלם: אחרי 60 יום הוא קורא את הסעיף והוא אומר: רק רגע, יש לי 60 יום, נכון?
דוד אמסלם: 60 יום – בוא נפתח.
<יוחאי אלבס: אני הולך אליו פעם נוספת.
<יוחאי אלבס: אני יכול לעשות את זה עד חצי שנה מיום - - -
דוד אמסלם: תן לי, אני רוצה להבין את האבסורד.
דוד אמסלם: השני הוא בן-אדם ממושמע.
דוד אמסלם: הוא סגר והוא אומר: אני לא אפתח עוד פעם עד שאני לא אסדיר את זה.
דוד אמסלם: אם אני הבן-אדם הבסדר אני אומר: תראה איזה דביל אני.
דוד אמסלם: תן להם שיסגרו, 60 יום, נפתח אני והוא ונמשיך את הביזנס – אלוהים גדול.
זליגר: ההערה במקום.
<עמית אופק: אדוני צודק.
<עמית אופק: הדרישה של ה-60 יום היתה דרישה של - - -
דוד אמסלם: של הוועדה.
<תומר רוזנר: בגלל שזה בלי בית משפט כי אם הם רוצים לסגור קבוע.
<תומר רוזנר: צריך לזכור שאנחנו מניחים שהמבנה הוא מבנה חוקי ונניח ואפשר להשתמש בו ללול.
<תומר רוזנר: יכול האיש להגיד: סליחה, אל תסגרו לי את הבניין.
<תומר רוזנר: אני רוצה להשתמש בו עכשיו בתור לול.
<תומר רוזנר: יכול האיש, מותר לו.
<תומר רוזנר: אנחנו עשינו את האיזון.
<תומר רוזנר: מכיוון שמדובר בצו מינהלי בלי בית משפט אמרנו: זה יוגבל ל-60 יום.
<תומר רוזנר: אתם יכולים לקבוע תקופה אחרת כמובן אם אתם רוצים.
<תומר רוזנר: אבל אם הרשות האוכפת רוצה, עדיין היא יכולה ללכת לבית משפט ולבקש צו סגירה לתקופה ארוכה יותר.
אוסאמה סעדי: אבל הסעיף הזה לא היה קיים קודם, נכון?
<עמית אופק: לא, הסעיף הזה לא היה קיים.
אוסאמה סעדי: דוד, היום אין את הצו הזה.
דוד אמסלם: מה הסנקציה המינהלית לשימוש היום?
<עמית אופק: זה עבירה פלילית.
<עמית אופק: יש צו שיפוטי ויש עבירה פלילית.
דוד אמסלם: אין צו מינהלי?
<עמית אופק: הצו המינהלי קיים על-פי פרשנות של בית משפט שזה בעצם - - -
דוד אמסלם: באופן מעשי, לא פרשנות.
דוד אמסלם: יש היום צו מינהלי להפסקת שימוש?
<עמית אופק: כמו שאמרתי, בפועל אין.
<עמית אופק: יש פרשנות של בית משפט.
<תומר רוזנר: בפועל כן יש.
דוד אמסלם: בפועל יש, ועכשיו אין סנקציה מידית לגבי - - -
<עמית אופק: אין סנקציה בכלל.
<לירון אדלר מינקה: המחשבה היא שלסגור עסק ל-60 יום זה כן סנקציה חמורה.
<תומר רוזנר: מאוד חמור.
דוד אמסלם: 60 יום זה טווח זמן שאתם יודעים להגיב אליו גם מול בית משפט בקטע הזה?
דוד אמסלם: אתה הרי יודע שיש לנו עוד עבירות והמפקחים הם אותם מפקחים.
דוד אמסלם: הרי זה לא שאדם יושב בבית ומחכה רק לצווים מינהליים.
דוד אמסלם: יש גם בית משפט, אתה יודע.
דוד אמסלם: צריך להכין, יש איזה עורך דין שצריך לכתוב כמה מילים.
דוד אמסלם: אני שואל אם מבחינתכם, ואני אגיד לך למה אני שואל את השאלה.
דוד אמסלם: אם 60 יום לא מספיק לכם ואתם רוצים להגדיל אז תגידו.
דוד אמסלם: כי אם בסוף הבן-אדם יעבור את התקופה ואתם לא תאכפו, זה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות לכל הסביבה.
דוד אמסלם: הוא גם יבין שאתם שלומיאלים וגם החברים שלו לא יבינו למה הוא ממשיך.
<עמית אופק: אנחנו נבחן.
דוד אמסלם: תבחנו.
<לירון אדלר מינקה: זה קשה לקבוע שזה יותר מ-60 יום כי כשאתה סוגר למישהו עסק בלי בית משפט ליותר מ-60 יום, זה פגיעה מאוד מאד חמורה.
דוד אמסלם: עמית, באיזון תיקחו את מה שאומר תומר למרות שהוא עבריין.
דוד אמסלם: הם הולכים מהזווית שהבן-אדם כאילו צדיק גדול - סגרנו לו את העסק.
דוד אמסלם: הוא היה צריך לגדל עופות והוא עושה אולם חתונות והוא אומר: 60 יום, פגענו בו.
<עמית אופק: אם אפשר לצפות מה הולך לקרות פה אז הדברים האלה לא יגיעו לכאן כי הדיון יהיה משפטי כבר לפני שהוא יתקוף את הצו.
<עמית אופק: הוא פשוט יגיש תקיפה נגד הצו.
<תומר רוזנר: או שאתם תגישו לו צו שיפוטי.
דוד אמסלם: אתה אומר שהוא כבר יגיב.
<עמית אופק: הוא יגיב.
<עמית אופק: הוא לא ייתן לזה להגיע לזה.
דוד אמסלם: יש לך אחלה תשובות.
<תומר רוזנר: או שהם יגישו צו שיפוטי.
עבדאללה אבו מערוף: צריך להבדיל בין מגורים לבין שימוש.
עבדאללה אבו מערוף: אם הם ישתמשו למסעדה, צימרים, רפתות, לולים, זה לא אכפת לי במובן הכלכלי – זה דבר אחר.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מדברים על מגורים.
עבדאללה אבו מערוף: לא להכליל את המגורים מבחינת עניין צו איסור שימוש.
עבדאללה אבו מערוף: צריך להחריג.
<תומר רוזנר: אתה מדבר על 205(א) או על 205(ב)?
<תומר רוזנר: אתה מדבר על הצו שאחרי הסגירה?
אוסאמה סעדי: על 205(ב) כי ב-205(א) יש הבחנה.
<תומר רוזנר: אתה מדבר גם על 205(א) שלא יחול על מגורים.
עבדאללה אבו מערוף: וגם (ג) בסוף: מי שניתן לו צו לסגירת מקום יבצע את הצו בתוך 14 ימים – מסעדה אפילו בתוך יום שתיסגר או הצימר.
<תומר רוזנר: מגורים אתה אומר לא.
עבדאללה אבו מערוף: מגורים - לא.
עבדאללה אבו מערוף: מה, בן-אדם ייצא מהבית תוך 14 יום?
<עמית אופק: זה רק מבנה שהוא נכנס אליו פחות מ-30 יום לפני.
<עמית אופק: המבנה יכול להיות חוקי, אבל לא לצורכי מגורים.
<עמית אופק: הוא יכול להיות למשהו אחר.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתכוון לצורכי מגורים, אני מחדד.
<עמית אופק: זה מבנה שהוא נכנס שהוא לא למגורים ושבטווח זמן של 30 ימים.
עבדאללה אבו מערוף: אז שיהיה כתוב: בעניין שימוש אסור בבית מגורים.
עבדאללה אבו מערוף: מה זה שימוש אסור בבית מגורים?
עבדאללה אבו מערוף: הוא רוצה לחיות, אין לו קורת גג ויורד גשם וקר בחוץ והוא רוצה לשבת.
דוד אמסלם: לא, יכול להיות גם יום חמים.
עבדאללה אבו מערוף: אי-אפשר גם מגורים לשים שם.
עבדאללה אבו מערוף: תחריג את המגורים.
<תומר רוזנר: הוא רוצה בכלל להוריד מגורים.
דוד אמסלם: עבדאללה, הדילמה היא כזו, זו הדילמה שאני מסכים איתה גם מהניסיון.
דוד אמסלם: יש הרבה אנשים שעושים את העבירה.
דוד אמסלם: אגב, תזכור תמיד שגם לא רואים חלק מהעבירות.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, ה-60 ו-90 יום האלה הם משחקים של תושבים מול העירייה.
דוד אמסלם: העירייה כמעט לא יודעת מתי הוא עשה.
דוד אמסלם: לרוב כשהיא מזהה את זה עברו לפעמים כמה חודשים, לא רק 60 יום.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר לכתוב מיום גילוי העבירה.
דוד אמסלם: זה יותר חמור.
דוד אמסלם: הבן-אדם בא וגם השתמש בזה.
דוד אמסלם: אתה הרי צריך להוציא לו את האינסנטיב של השימוש.
דוד אמסלם: הוא בנה איזה מחסן לעצמו ומשכיר אותו.
אוסאמה סעדי: אני מצביע על רביזיה וחוזר - שלא תגיד לי: אתה יוצא וחוזר.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתכוון למגורים, קורת גג.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על מגורים.
עבדאללה אבו מערוף: לא, אנחנו מערבבים בין שימוש.
עבדאללה אבו מערוף: אתם דיברתם כאן חצי שעה, ואני שמעתי, על מסעדות, על - - -
דוד אמסלם: אבל הוא עשה הבחנה גם פה בין מגורים לבין כל השימושים.
דוד אמסלם: במגורים הוא נתן 30 יום.
<עמית אופק: מותר לי רק אם - - - ב-30 יום.
דוד אמסלם: הבן-אדם רק נכנס לבית, הוא עוד לא התרגל.
דוד אמסלם: אם הוא היה כבר חודש אז רק בבית משפט.
עבדאללה אבו מערוף: מי שניתן לו צו לסגירת מקום יבצע את הצו תוך 14 ימים מיום המצאת הצו.
עבדאללה אבו מערוף: במידה וזה למגורים - 60 יום.
עבדאללה אבו מערוף: האם אי-אפשר להוסיף משפט כזה?
דוד אמסלם: לא, 30 יום.
<עמית אופק: לא, הוא מתכוון מתי הוא יפנה אותו.
<תומר רוזנר: מתי הוא צריך לפנות אחרי שנתנו לו צו.
דוד אמסלם: נתנו לו צו - שלא ישתמש.
דוד אמסלם: זה עוד פעם חוזר לאותה נקודה.
עבדאללה אבו מערוף: אדם גר בבית והוא עשה את העבירה.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא בעד שהוא יעשה עבירה.
דוד אמסלם: קודם כל, הוא גר בבית פחות מחודש.
דוד אמסלם: הוא עשה עבירה עכשיו.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים באנשים עבריינים.
דוד אמסלם: מה בראש שלך יושב, עבדאללה?
דוד אמסלם: איזה בן-אדם שיש לו עשרה ילדים ויש לו חדר אחד, ואז הוא ברחוב.
עבדאללה אבו מערוף: אמרתי לך, ואני אחזור על זה עכשיו, אם נעשה את החוק בלשון עתיד כל מילה כאן תשונה למי שייבצע - בבקשה, אנחנו לא נתווכח על זה בכלל אפילו.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו - - -
<עמית אופק: עוד לא הגענו לסעיף הזה.
<שירה ברנד: - - -
עבדאללה אבו מערוף: שירי, עם כל הכבוד, עוד לא, בעירבון מוגבל.
עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה שיבוא כאן יועץ משפטי, יבוא קמיניץ ארז, יבואו כולם ויגידו: החוק הזה מיום תחילתו, עוד יום אחרי שחוקק, כל מי ש- - -, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו אפילו לא נתווכח.
דוד אמסלם: עבדאללה, החוק הזה הוא עתידי.
דוד אמסלם: אני הסברתי את זה אתמול ואת כל הסנקציות.
דוד אמסלם: חוק התכנון והבנייה הוא לא חוק חדש שאנחנו ממציאים אותו עכשיו.
דוד אמסלם: מאז קום המדינה יש חוק.
דוד אמסלם: הם רוצים לשדרג את החוק.
דוד אמסלם: השדרוג הוא לא אחורה, הוא מהרגע שאנחנו מחוקקים אותו קדימה לעבירה חדשה.
דוד אמסלם: נניח שיש צו של שימוש היום.
דוד אמסלם: בית ישן - הם לא יוכלו לעשות את זה אם זה לא היה.
דוד אמסלם: הוא לא יכול להגיד לו: אדוני, זה כתוב בחוק הזה.
דוד אמסלם: יגיד לו: אדוני, זה לחדש.
עבדאללה אבו מערוף: אמרתי אתמול, ואני חוזר על זה ומצהיר את זה אפילו בשם הרשויות המקומיות, אם החוק הזה ללשון העתיד מה שייעשה, ומה שייבנה, ולא תהיה אף - - -.
עבדאללה אבו מערוף: מה שצריך לאכוף - תאכוף.
עבדאללה אבו מערוף: בסדר, מבינים.
עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, אנחנו לא נתווכח על זה.
עבדאללה אבו מערוף: תעשו מה שאתם רוצים - יום אחד, חצי יום, תהרסו.
עבדאללה אבו מערוף: תעשו מה שאתם רוצים.
עבדאללה אבו מערוף: אבל החוק הזה ללשון העתיד, נקודה - זה הכול.
עבדאללה אבו מערוף: ריבונו של עולם, מה לא מובן לכם?
עבדאללה אבו מערוף: מה לא מובן לארז?
עבדאללה אבו מערוף: זה מובן לשימוש.
עבדאללה אבו מערוף: החוק הזה - - -
דוד אמסלם: עבדאללה, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: הבנתי, אבל אמרתי לך.
<תומר רוזנר: בהצעת החוק הממשלתית, כבר במקור שלה, יש הוראה מפורשת בסעיף 13 שאומרת: כל החוק הזה, כל התיקונים האלה, יחולו רק על דברים חדשים.
<תומר רוזנר: אנחנו נצטרך עוד לחדד את ה - - -
עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, תחדדו - בסדר.
<תומר רוזנר: אבל סעיף שזה כבר קיים.
דוד אמסלם: ברור, עבדאללה.
דוד אמסלם: אנחנו לא מחוקקים אחורה.
<תומר רוזנר: וגם לפי הצהרת הממשלה בכל הדיונים הקודמים אין כוונה לתחולה על דברים שהיו בעבר.
אוסאמה סעדי: אתחיל במגורים.
אוסאמה סעדי: כמובן שאני מסכים עם הערתו של חברי עבדאללה שצריך להחריג מגורים - -
דוד אמסלם: תרשמי שהוא גם מצטרף להסתייגות של עבדאללה.
אוסאמה סעדי: - - אבל אני גם אומר לענייני עסקים.
אוסאמה סעדי: נניח שמישהו באמת עשה עבירה - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני בן-אדם סוציאליסט, לא אכפת לי מעסקים.
אוסאמה סעדי: אכפת לי, אני מסתכל גם על - - -
דוד אמסלם: הוא עורך-דין, חשוב לו בעיקר עסקים.
דוד אמסלם: צריך פרנסה.
אוסאמה סעדי: על הוויכוח שלך - יש צו הפסקה ומישהו לא מקיים את צו ההפסקה.
אוסאמה סעדי: ואז באים ואומרים: אנחנו סוגרים לך תוך 60 יום בלי בית משפט, בלי שום דבר.
אוסאמה סעדי: תחשוב גם על צדדים שלישיים שיכולים להיפגע.
אוסאמה סעדי: למשל, אולם שכבר הזמינו.
דוד אמסלם: החתן והכלה.
אוסאמה סעדי: החתן והכלה.
אוסאמה סעדי: באים ואומרים לו: בסדר, צו הפסקה.
אוסאמה סעדי: אחרי זה מיד 60 יום ובאים ונועלים לו את העסק.
אוסאמה סעדי: המצב היום הוא שאין, זה לא המצב היום.
דוד אמסלם: אומר פה אוסאמה שיש פה שאלה למחשבה.
דוד אמסלם: אני לא פוסל עליה בכלל, תעשו עליה חשיבה.
דוד אמסלם: עזבו את העבריין.
דוד אמסלם: יש מישהו שקיבל ממנו שירות והוא צריך זמן תגובה.
דוד אמסלם: תאר לך שבאותו אולם שאתה מדבר יש חתונה היום בערב וההוא לא אומר כלום.
דוד אמסלם: באים החתן והכלה ופתאום סגרו להם את האולם.
<עמית אופק: מי שניתן לו צו לסגירת המקום יבצע את הצו בתוך 14 ימים.
<עמית אופק: זאת אומרת, יש לו 14 יום להיערך ולהגיד ליום ה-15, לחתן ולכלה ביום ה-15, למצוא מקום אחר.
אוסאמה סעדי: מזמינים אצלנו אולם לפני שנה.
דוד אמסלם: זה בעיה.
דוד אמסלם: אני אומר, תחדדו את זה.
דוד אמסלם: כי אם זה שירות שניתן לקהל הרחב וקשה להעתיק את אותה רמת שירות באותה נקודת זמן.
דוד אמסלם: אם זה מוסך, אין לי בעיה.
דוד אמסלם: מקסימום הבן-אדם ילך למוסך אחר.
דוד אמסלם: אם זה חתונה הלבשה אז אין בעיה.
דוד אמסלם: זה קרה במדינת ישראל, ראיתי את זה בטלוויזיה, שזוג רצה להתחתן.
דוד אמסלם: הרי כשאתה סוגר אירוע זה לא מהיום למחר.
אוסאמה סעדי: אני מספר כי היה לי בטירה מקרה כזה.
דוד אמסלם: אני אומר לך שראיתי בטלוויזיה שהרסו אולם והזוגות עכשיו הם לא אשמים.
דוד אמסלם: הם גם שילמו.
<לירון אדלר מינקה: שיבדקו קודם.
<לירון אדלר מינקה: יש רשימה של משרד הפנים למי יש רישיון עסק.
<תומר רוזנר: בגלל הסיבה הזו משרד הפנים מפרסם את כל האולמות הלא חוקיים.
דוד אמסלם: אתן תשובה לתומר וללירון.
דוד אמסלם: כמעט רוב האולמות במדינת ישראל או לחלק גדול מהן אין רישיון עסק לא בגלל עבירת בנייה.
דוד אמסלם: הוא לא חוקי אז הוא לא מפורסם.
<תומר רוזנר: הם מפרסמים את אלה שיש להם עבירות בנייה.
דוד אמסלם: אני לא רואה שחתן וכלה מתחילים להיכנס לאולמות.
דוד אמסלם: אני אומר שתחשבו על משהו חיוני.
דוד אמסלם: זאת אומרת, שירות שצריך זמן התארגנות מבחינת הלקוח שניתן לו יותר זמן - פשוט.
אוסאמה סעדי: מי שנתנו לו צו מינהלי להפסקה לפי 205א, אחרי כמה זמן אפשר לתת לו את ה- - -?
אוסאמה סעדי: הוא הפר.
<לירון אדלר מינקה: תוך שנה.
דוד אמסלם: מה קורה לך?
דוד אמסלם: אתה הולך ועושה לנו את ההקראה עוד פעם.
דוד אמסלם: אתה שאלת: תוך כמה?
דוד אמסלם: כתוב, הקראנו את זה עכשיו.
דוד אמסלם: תוך שנה.
<תומר רוזנר: תוך שנה.
<עמית אופק: מיום שניתן הצו.
אוסאמה סעדי: מה זה 14 יום?
אוסאמה סעדי: הוא צריך לסגור בעצמו?
עבדאללה אבו מערוף: ברגע שהודיעו לו, כן.
<עמית אופק: ברגע שהודיעו לו: תפסיק, אז יש לו את - - -
אוסאמה סעדי: ואז אתה יכול להוציא 60 יום את הצו.
אוסאמה סעדי: אז אני מדבר על ה-60 יום האלה - צו סגירה.
אוסאמה סעדי: אני מבקש להסתייג שאם נתנו למישהו צו והוא הפר את הצו הזה, שיפנו לבית המשפט ויבקשו - - -
דוד אמסלם: זה מה המצב היום.
אוסאמה סעדי: לא צו מינהלי.
<תומר רוזנר: הוא רוצה לבטל את הצו המינהלי.
דוד אמסלם: מה שאומר אוסאמה שבמידה ויש הפרה של הצו, זה בית המשפט ואין צו מינהלי.
<הילי פרייס: קצר לסעיף הזה ולכל הסעיפים.
<הילי פרייס: שוב, אתם ממחישים את הדרסטיות באמצעות מגורים, באמצעות לקוחות, באמצעות עובדים.
<הילי פרייס: מדובר בצווים דרסטיים.
<הילי פרייס: השימוש בהם צריך להיות מהיר לעבירות שנעשות בעודן באיבן.
<הילי פרייס: אם יש לכם בעיה תקציבית - - -, זה הכול.
דוד אמסלם: הילי, מה זה?
<הילי פרייס: כל הנושא של שישה חודשים, 30 יום, זה ארוך.
<ג'די חלאילה: אני חושב שאין מקום פה להחיל את הדין המינהלי כי לא מדובר - - -
דוד אמסלם: הוא כבר אמר את זה.
דוד אמסלם: אתה רוצה לחדד אותו?
דוד אמסלם: לא צריך, תודה.
<ג'די חלאילה: לחדד רק מקרה אחד, לא מדובר בעבירות תכנוניות.
<עמית אופק: בוודאי שכן.
<ג'די חלאילה: הצווים האלה מאושרים.
דוד אמסלם: גם אני דיברתי על זה.
דוד אמסלם: הוא מתכוון שלא מדובר בעבירת בנייה, מדובר בעבירת שימוש - הבנתי.
דוד אמסלם: אגב, לגבי הנושא של השימוש - תדברו איתי עוד פעם על זה.
דוד אמסלם: אני רוצה לעשות חשיבה לגבי הנושא הזה באופן כללי.
דוד אמסלם: אולי נחריג את זה לענפים מסוימים או משהו כי אני מסכים למה שאמרו פה.
דוד אמסלם: זה משהו מאוד מאוד דרסטי.
דוד אמסלם: אני עוד פעם חוזר, אנחנו באים לאכוף עכשיו את עבירות הבנייה.
דוד אמסלם: לכן, יש לנו בהילות בזה.
דוד אמסלם: שאם בן-אדם עשה עבירת בנייה אז באופן אוטומטי משורשר כאן אינסנטיב כלכלי בגלל אריכות הזמנים, וזה מה שאנחנו רוצים לעצור.
דוד אמסלם: אני אומר כללית כעבירה.
דוד אמסלם: בא בן-אדם ובנה מבנה לא חוקי והלך וגם השכיר אותו.
דוד אמסלם: עושה ממנו כסף גם.
דוד אמסלם: לא מספיק שיש פה גם עבירה אלא הוא עושה עוד כסף מהעבירה.
דוד אמסלם: לכן, יש לנו עניין לעצור את זה, ומהר, כדי שגם אנשים יבינו שלא רק שיש פה עבירה, יש פה גם את הרווחים מהעבירה.
דוד אמסלם: לכן, יש פה היגיון לתת לו סנקציה חריפה.
דוד אמסלם: כשמדובר בשימוש כשהמבנה כבר קיים, המבנה הוא חוקי, אין בעיה.
דוד אמסלם: כאן בקטע המינהלי בבטן אני מרגיש שמשהו לא מתיישב לי טוב.
דוד אמסלם: אתה אומר: ישנו ענף מסוים - למשל, אולמות - אז בואו נדבר עליו.
דוד אמסלם: אבל אני אסביר מה קורה כאן.
דוד אמסלם: יכול להיות כאן מבנה שהוא על עמודים ואז סגרו למטה ועשו מסעדה קטנה, איזה פלאפליה קטנה.
דוד אמסלם: אני לא חושב ששם צריך לבוא באופן דרסטי בעניין.
דוד אמסלם: יש בשביל זה בתי משפט, יש בשביל זה משרד הבריאות, אחרת נעשה את כל המדינה ככה אינסטנט.
דוד אמסלם: ההוא עשה ככה, בואו נעשה לו ככה.
דוד אמסלם: נסגור לו ככה ונגמור.
דוד אמסלם: אז אתה בעצם מעקר את כל ההליכים האחרים של בן-אדם רגיל.
דוד אמסלם: אני מבין את החשיבות ואת הדחיפות בפעולה כשיש לה משמעות ראויה, לא כשאנחנו - בא לנו.
דוד אמסלם: אמרתי - אם יש משהו חריג, ענף מסוים - כל הלולים, למשל, עשו אותם מחסנים – כל המדינה ככה ואנחנו רוצים דווקא להתמקד בזה, בסדר.
דוד אמסלם: מפריע לי, ואתם מבינים מה קורה כאן.
דוד אמסלם: מישהו בא ופתח משרד עורך דין בבניין לא חוקי.
דוד אמסלם: אני רוצה שהוא ימצה את ההליך הרגיל.
דוד אמסלם: לא בוער לי.
דוד אמסלם: יש הליך, יש בתי משפט.
דוד אמסלם: הרי ככה אנחנו יכולים לפתור בעצם את כל הבעיות של המדינה.
דוד אמסלם: כל עבירה, בשביל מה שתגיע לבית משפט?
דוד אמסלם: בואו נעשה לו ככה וככה וככה ונגמור.
<עמית אופק: אם הוא התחיל בחצי שנה האחרונה?
דוד אמסלם: עמית, תקשיב.
דוד אמסלם: צריך להבין שיש הליכים שקורים.
דוד אמסלם: צריך להבין עוד דבר.
דוד אמסלם: הרי חלק מהנושא של השימושים החורגים קורים כתוצאה שכל מערכות התכנון לא עוברות נכון גם.
דוד אמסלם: ואז לאנשים יש את החיים ולחיים יש כוח משל עצמם.
דוד אמסלם: למה כל הבתים האלה, כל עורכי הדין, המרפאות וכו' וכו', שאם הייתם שומעים כאן, מדובר בעשרות אלפים, ושעשינו בחוק ההסדרים את כל הסיפור של הוצאתם.
דוד אמסלם: אמרו לי 50,000.
דוד אמסלם: הם באו מזווית הדירות.
דוד אמסלם: אבל זה עסק שלכאורה שדורש רישיון עסק.
דוד אמסלם: רישיון עסק - אני אומר לך שלרוב בדברים האלה הוא לא מקבל אותו כי אין לו שימוש חורג.
דוד אמסלם: ואז מה קורה?
דוד אמסלם: אני מסכים עם אוסאמה ואמרתי את זה קודם.
דוד אמסלם: לאזרח רגיל אין עניין לקום ולעבור על החוק.
דוד אמסלם: תבינו, הוא אזרח שומר חוק.
דוד אמסלם: אם אתה מכניס אותו למצב לא טוב אז החיים גוברים על זה ואז הוא נאלץ.
דוד אמסלם: זה אילוץ אצלו.
דוד אמסלם: לא שאני אומר שזה צריך, אבל זה אילוץ.
דוד אמסלם: התפתחו כל מיני מרפאות שיניים וכל מיני עורכי דין.
דוד אמסלם: הרבה פעמים בבניין מגורים אתה רואה.
דוד אמסלם: אני הבאתי כדוגמה במגורים ויכול להיות שזה גם לא מפריע.
דוד אמסלם: ואם זה למטה אז זה בכלל.
דוד אמסלם: יש הליכים מינהליים מולם רגילים של בתי משפט, העירייה אוכפת, שומעים אותו, בית משפט, לא בית משפט - בסדר.
דוד אמסלם: כאן אתה מביא סנקציה שהיא קשה.
דוד אמסלם: גם אני הייתי וראיתי את אותו אולם שההוא בנה שם, וזה עבירת בנייה.
<עמית אופק: לא, זה לא הסיפור הזה.
דוד אמסלם: יש אנשים שלוקחים לולים קיימים ומסבים אותם למשהו מסחרי.
דוד אמסלם: לכן, אני חושב שאם יש איזה מכת מדינה בנושא מסוים - - -
זליגר: גם אולם האירועים שאדוני ראה קיבל היתר למבנה של 2,000 מטר.
זליגר: הוא הפך אותו לאולם.
דוד אמסלם: הוא קיבל מבנה, האם הוא הלך לעשות שם באולינג?
זליגר: מבנה חקלאי.
דוד אמסלם: חקלאי, בסדר.
דוד אמסלם: לטעמי, תעשו הבחנה אם יש שתי עבירות: גם בבנייה וגם בשימוש, ובין זה שיש עבירה רק בשימוש.
דוד אמסלם: כי עבירת בנייה עם שימוש זה יותר חריף, זה הרבה יותר גרוע.
דוד אמסלם: הבנתם?
דוד אמסלם: זה כמו שאחד נוסע גם בלי רישיון וגם בלי ביטוח.
עבדאללה אבו מערוף: איך תהיה עבירה בשימוש אם הבניין מאושר?
<עמית אופק: כי התוכנית לא מתירה את השימוש.
דוד אמסלם: בסוף בקצה הרי אנחנו עושים את החוק.
דוד אמסלם: עמית, עזוב את האכיפה הארצית שלכם.
דוד אמסלם: מרגע שגמרנו את החוק הזה הוא מתפזר בין כל העיריות ויש שם עסקים קטנים ודברים קטנים שאתם לא מבינים את המשמעות היומית שלהם.
דוד אמסלם: יבוא הפקח ויגיד לו: אדוני, תסגור את העסק.
דוד אמסלם: יש לך שבוע ימים.
דוד אמסלם: אם לא - אנחנו סוגרים לך אותו.
דוד אמסלם: אנחנו עושים בוקה ומבולקה בכל העסק בתוך הערים כשהרבה פעמים גם סוגיית התכנון לא באה לידי ביטוי.
דוד אמסלם: אין שם מספיק שטחים מסחריים, ופה ושם.
דוד אמסלם: הרי יש לזה גם השלכות אחרות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, יכול להיות שאתם רוצים לפתור פה משהו, אבל אתם מייצרים בעיה אחרת במקומות אחרים הרבה יותר חריפה.
דוד אמסלם: יכול להיות שאנחנו נגביל את זה רק ליחידה הארצית, יכול להיות שנגביל את זה ליחידה הארצית בענפים מסוימים.
דוד אמסלם: בואו, תחשבו.
אוסאמה סעדי: אתן לך עוד דוגמה באותו קו מחשבה.
אוסאמה סעדי: נניח ויש למישהו בניין ואני שכרתי משרד עורך-דין שם.
אוסאמה סעדי: אני נתתי את הדוגמה של החתן והכלה באולמות, אבל אני מתחבר למה שאמרת באותו קו מחשבה.
אוסאמה סעדי: עורך-דין שכר בבניין משרדים וחתם על חוזה שכירות ושילם דמי שכירות מראש לשנה.
עבדאללה אבו מערוף: וחצי.
דוד אמסלם: עבדאללה אמר שנה וחצי.
דוד אמסלם: קבל את ההסתייגות.
אוסאמה סעדי: שנה וחצי, אני מקבל את ההסתייגות.
אוסאמה סעדי: ואז התברר שהתוספת הזו של שתי הקומות למעלה היא תוספת לא חוקית.
אוסאמה סעדי: ואז אומרים לו: אתה צריך לסגור.
אוסאמה סעדי: לכן, השימוש הזה - - -
דוד אמסלם: תסגור את התוספת הלא חוקית.
אוסאמה סעדי: אז כל השימוש של הבניין הוא לא חוקי.
אוסאמה סעדי: בטח, תבדוק.
דוד אמסלם: הוא כבר במדע בדיוני, לדעתי.
אוסאמה סעדי: לא, זה קיים.
אוסאמה סעדי: מה זה "מדע בדיוני"?