GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרית דנה: יש הבדל דרמטי בין לקחת קטע מתוך התכנית הזאת, תשתיות או מבני ציבור או מגרש שצריך בשביל הפיתוח ואותו לתכנן תכנון מפורט באותו צוות תכנון, באותו כסף ממשלתי, באותו הינף תכנוני, מאשר להתחיל הליך תכנוני מחדש ולפרסם אותו.
<תומר רוזנר: הכול נכון.
<שרית דנה: אני חושבת שיוזמת הממשלה לחלוטין נכונה, בטח כשזה בהסכמת הרשות המקומית.
<תומר רוזנר: אם זה בהסכמת הרשות המקומית, זה מפיג הרבה מאוד חששות.
דוד אמסלם: בגדול אני מבין שהעסק הוא בדיוק הפוך.
דוד אמסלם: אם מדובר בתכנית מורכבת, בוודאי שהוועדה המחוזית תעביר את זה לוועדה המקומית.
דוד אמסלם: מה אני חושב שצריך להיות בהגיון שלי.
<תומר רוזנר: זה לא יקרה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים דווקא על מבני ציבור שכפי שאמרה ענבר במסגרת התכנית הכוללנית יינתנו שם עוד כמה הדגשים ומתוקף זה תוכל להוציא את ההיתר.
<תומר רוזנר: עם זה אין בעיה.
דוד אמסלם: ברגע שאתה תרצה להוציא את ההיתר, הרי בעירייה בסוף יש תכנון.
דוד אמסלם: אי אפשר להוציא היתר מכלום.
<תומר רוזנר: על זה אין ויכוח.
דוד אמסלם: אם כן, על מה הוויכוח?
<תומר רוזנר: הוויכוח הוא על שני דברים.
<תומר רוזנר: האחד, הוסיפו כאן הוראה שהיא בלתי ברורה בעינינו והיא מדברת על מגרש שיכול להיות גם מגרש מגורים או מגרש שלא ברור מהו, שלא הגדירו אותו.
<תומר רוזנר: אתם דיברתם על מבני ציבור ותשתיות.
<קריאה: צורכי ציבור.
<תומר רוזנר: אתם דיברתם על כל הדיון וגם מה שערן ניצן הציג וגם כל מה שאתם דיברתם, דיברתם על מבני ציבור.
<קריאה: תראה את הנוסח בחוק.
<תומר רוזנר: אתם הצגתם תמונה אחרת.
<ענבר וייס: אנחנו דיברנו על צורכי ציבור.
<ענבר וייס: לא על מגרש ציבורי כהגדרתו.
דוד אמסלם: תומר אומר שאנחנו מדברים עכשיו על מבנים.
דוד אמסלם: דנה אמרה שנכניס גם כבישים.
דוד אמסלם: לפעמים בלי הכביש יש לנו בעיה.
דוד אמסלם: אז אומרים קבענו.
דוד אמסלם: באתם ואמרתם למשל שנכניס גם את הגינות.
<ענבר וייס: לא.
<ענבר וייס: אנחנו מראש אמרנו צורכי ציבור.
<קריאה: זה נוסח החוק.
<ענבר וייס: אנחנו מראש אמרנו שאנחנו מדברים על צורכי ציבור.
<תומר רוזנר: לא, זה לא מה שדיברנו.
<ענבר וייס: זה מה שקבענו בהצעת החוק.
<קריאה: זה הכחול.
<תומר רוזנר: זה נכון שזה הכחול, אבל זה לא מה שהסכמנו.
<קריאה: מי לא הסכים?
<קריאה: אולי הגיעו להסכמות אחרות שאני לא יודע עליהן.
<תומר רוזנר: תתעדכן.
דוד אמסלם: בסעיף הזה תשבו אתם ותסגרו את העניין.
<ענבר וייס: מה בצורכי ציבור לא מקובל?
דוד אמסלם: תומר מפחד מהדברים הכי קיצוניים שיכולים להיות.
דוד אמסלם: הרי משם אנחנו חוששים.
דוד אמסלם: שבו אתו ותנסחו.
דוד אמסלם: אני בטוח שאין כאן ויכוח על רמת המהות.
דוד אמסלם: שבו אחר כך ותנסחו.
דוד אמסלם: ממילא אני לא מביא את זה היום להצבעה אבל בעיקרון אני לא חושב שיש מחלוקת ביניכם.
<תומר רוזנר: אין מחלוקת בינינו.
<תומר רוזנר: אני חושב שהגענו להסכמה.
דוד אמסלם: במהות לדעתי אין כאן בעיה.
דוד אמסלם: תגבשו את זה יותר נכון.
<תומר רוזנר: אני מציע שנקריא את הנוסח שאני חושב שהסכמנו עליו, אבל אם לא הסכמנו עליו, נגיד שהוא במחלוקת.
<תומר רוזנר: אבל לפחות נקריא את הנוסח.
דוד אמסלם: תקריאו ואחר כך תשבו אתם.
דוד אמסלם: עד יום רביעי תסגרו את הפינה.
<רוני טיסר: בסעיף 62א(ג)(5), בסופו יבוא: "למעט ההוראות כאמור לגבי מגרשים המיועדים למבני ציבור כמשמעותם בסעיף 188(ב) או למתקני תשתית מקומיים, ובלבד שביקשה זאת הוועדה המקומית הנוגעת בדבר".
דוד אמסלם: תוסיפי " או תשתיות או מתקני תשתית".
<שרית דנה: תוסיפו גם שטחים ציבוריים.
<שרית דנה: זה פותר את הבעיה.
<שרית דנה: לפעמים תכנון מפורט של פארק.
<שרית דנה: לבקשת הרשות המקומית.
דוד אמסלם: לרוב התשתיות, השטחים הציבוריים היו מפותחים ללא היתרים.
<שרית דנה: כבר לא.
דוד אמסלם: זה המדרג הכי נמוך.
<שרית דנה: אבל זה לא בפנים.
דוד אמסלם: זה יהיה בפנים.
<ענבר וייס: זה הפער בינינו, בין צורכי ציבור.
דוד אמסלם: הגן הוא הדבר שהכי פחות צריך את ההיתר.
<ענבר וייס: אבל מגרש הכדורגל צריך.
<תומר רוזנר: מגרש כדורגל לא עושים בכוללני.
דוד אמסלם: מה שעשית, הפוך.
דוד אמסלם: במבנים שם יש יותר חשש, אנחנו נותנים.
דוד אמסלם: בפיתוח הציבורי לכאורה, עד היום חלק גדול מהרשויות מפתחות בלי היתר.
דוד אמסלם: לכן תכניסו גם את זה.
<תומר רוזנר: הנושא השלישי שדיברתם עליו ארוכות זה הנושא של ההתניות.
<תומר רוזנר: חלק גדול מהחששות שהועלו כאן, אנחנו שותפים לחששות האלה.
<תומר רוזנר: מצד אחד יש הגיון רב בבקשת הממשלה בנושא של התניות.
<תומר רוזנר: מצד שני יש חששות.
<תומר רוזנר: לגבי חלק מהחששות אנחנו הגענו להסכמות עם נציגי הממשלה לגבי תוספות לנוסח המוצע שיבטיחו שבאמת הדברים האלה לא ייעשו כלאחר יד או כמו שנאמר כאן דקה לאחר שאושרה תכנית, אלא יצטרכו להיעשות לאחר שחלף זמן והשתנו הנסיבות.
<תומר רוזנר: אתם תכף תראו את הנוסח שיוקרא בעניין הזה.
<תומר רוזנר: נושא שאתם צריכים להחליט בו הוא נושא של שיתוף ציבור.
<תומר רוזנר: אפשר לאמץ מנגנונים שאימצנו במקומות אחרים שמדברים על מנגנוני שיתוף ציבור רכים יותר ממנגנונים שקיימים במסגרת התכנון.
<תומר רוזנר: כמו למשל בסעיף 145(ח) שדיברנו עליו אך לאחרונה.
<תומר רוזנר: מנגנון כזה של שיתוף ציבור שהוא מנגנון רך יותר ממנגנון של התנגדויות, אפשר לחשוב עליו כמנגנון שאפשר לאמץ אותו.
<תומר רוזנר: אני חושב שבהינתן שני הדברים הללו, התוספות שאני מדבר עליהן כרגע, אפשר לקבל את ההצעה וצריך לשקול את הנושא שהועלה כאן, וזו באמת החלטה שלכם, לגבי הגבלה על דיור או על תכניות אחרות, אם אתם רוצים להגביל את זה לסוג מסוים.
דוד אמסלם: אני חושש בוודאות, אנחנו מדברים על תכניות תשתיתיות שתומכות בינוי לדיור.
דוד אמסלם: אחרת זה לא היה נולד.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על בניינים.
<קריאה: או תכנית לדיור או תשתית תומכת דיור.
דוד אמסלם: על הדרך אנחנו לא הולכים עכשיו לבנות איזו תחנת כוח שלא קשורה ב בכלל לכלום.
<מירי כהן: אין ספק.
דוד אמסלם: את הפינה הזו סיכמנו.
דוד אמסלם: אני מקבל את מה שאמר תומר לגבי הנושא של לוחות הזמנים.
דוד אמסלם: כלומר, הפער בין אישור התכנית לבין השינוי שלה.
דוד אמסלם: אני מבין שזה מוסכם גם מבחינת הזמנים.
<תומר רוזנר: אין לנו הסכמה על הזמנים.
<תומר רוזנר: יש הסכמה על נוסח.
דוד אמסלם: תדברו על הנוסח ואחרי כן אני אחתוך לגבי הזמן.
<תומר רוזנר: לגבי הארכת הזמנים של התהליך, גם כאן אין בינינו הסכמה.
<תומר רוזנר: אנחנו חושבים שצריך לתת לוועדה המחוזית 45 ימים כפי שהציעו במקור אבל מטעמים מיוחדים שיירשמו אם יש נסיבות מיוחדות שצריך באותו מקרה לתת הארכה.
<תומר רוזנר: אנחנו מבקשים שתהיה אפשרות להאריך את הזמן ב-45 ימים.
דוד אמסלם: נוספים.
<תומר רוזנר: הממשלה מציעה רק 15 ימים נוספים.
<תומר רוזנר: אתם תחליטו.
<קריאה: הפערים עצומים.
דוד אמסלם: גם את זה תסגרו עד יום רביעי.
דוד אמסלם: לא נראה לי שלא 45 ימים חשוב ולא 15 ימים.
דוד אמסלם: אלה טווחי זמן קצרים.
<תומר רוזנר: אין כאן ויכוחים מהותיים בינינו.
<תומר רוזנר: בעינינו לפחות הם לא מהותיים.
<תומר רוזנר: אני מציע שרוני תקרא את הנוסח עם התיקונים.
דוד אמסלם: אם אני מסכם את מה שאמרת, הנקודה היחידה שכרגע אני לא שומע עליה מענה ואני דווקא מקבל אותה זה הסיפור של מנגנון מהיר לשיתוף הציבור.
דוד אמסלם: יש בזה אפילו מראית עין, רבותיי.
<קריאה: בחלוף המועדים עדיין לא מוסדר כמו שצריך.
דוד אמסלם: על המועדים דיברנו.
דוד אמסלם: דיברנו בעצם על הנושא של המועדים.
דוד אמסלם: מה שצריך כרגע לבטא זה את הסיפור של שיתוף ציבור.
דוד אמסלם: אני מקבל מה שהוא אמר.
דוד אמסלם: זה אפילו יכול להיות מנגנון רך ומהיר, לא שיעכב אותנו עכשיו בשנתיים.
<תומר רוזנר: בסגנון סעיף 145(ח).
<רוני טיסר: בסעיף 6(ד) - בפסקה (1) ברישה, אחרי סעיף 109א(ב)(2) יבוא "או בבקשות שהועברו לה לפי סעיף 145(ג)(1א).
<רוני טיסר: אחרי פסקה (2) יבוא - "(2א) בדיון בבקשה הנוגעת לתנאים בעניין מתקני מים וביוב, תכלול ועדת המשנה את שר הבריאות או נציגו במועצה הארצית.
<רוני טיסר: (2ב) לדיון בבקשה בנושא המצוי בתחום אחריותו של משרד ממשלתי יוזמן נציג השר הנוגע לעניין במועצה הארצית שתהיה לו דעה מייעצת וזאת אם השר האמור או נציגו אינם חברי ועדת המשנה.
<רוני טיסר: (4) בסעיף 145 - בסעיף קטן (ג)(1) המלים "לעניין התניית ביצועה וסלילת דרכים או בהקמת תשתיות" יימחקו ואחרי "גם בלא מילוי אותם תנאים" יבוא "וזאת בשים לב לזמן שחלף ממועד אישור התכנית ושינוי הנסיבות".
<רוני טיסר: מוסד התכנון המוסמך ייתן החלטה בבקשה למתן אישור לפי סעיף קטן זה בתוך 45 ימים מיום שהוגשה לו הבקשה.
<רוני טיסר: יושב ראש מוסד התכנון יהיה רשאי להאריך את התקופה האמורה ב-45 ימים – או ב-15 ימים – נוספים מנימוקים שיירשמו.
<רוני טיסר: אחרי סעיף קטן (ג1) יבוא - "(ג1א) לא החליט מוסד התכנון המוסמך לבקשה למתן אישור לפי סעיף קטן (ג1) בתוך התקופה כאמור באותו סעיף קטן, יעביר מזכיר מוסד התכנון האמור לבקשת מגיש הבקשה את הבקשה לוועדת המשנה שהוקמה לפי סעיף קטן (6)(ד).
<רוני טיסר: ועדת המשנה תדון ותחליט בבקשה בתוך שלושים ימים מהמועד שבו הועברה אליה הבקשה".
<תומר רוזנר: נושא נוסף שלא דיברנו עליו בדיונים המוקדמים אבל עלה במהלך הדיון והוא חשש שצריך לתת לו מענה.
<תומר רוזנר: הוא חשש מהצפה של מוסדות התכנון כי אין כאן שום מגבלה על מי יכול להגיש את הבקשה הזאת, באיזה תנאים, מי שומר הסף שלא יוגשו כאן בקשות על ימין ועל שמאל של יזמים בעצם להקלות כפי שנאמר בתנאים מהותיים.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה נושא מהותי מבחינתי.
דוד אמסלם: ענבר, חשוב לי מאוד מה שהוא אמר.
דוד אמסלם: אני מבין שמדובר במשהו ציבורי שיש איזשהו רעיון שהוא בעצם כרגע איזושהי התניה שהיא מהווה חסם למשהו גדול מאוד.
דוד אמסלם: אנחנו לא רוצים להעביר את הכול.
דוד אמסלם: זה ברור שזה חייב להיות אינטרס ציבורי ולא אינטרס פרטי של מישהו.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שבעל קניון, בגלל שבא לו עכשיו לעשות משהו בקניון שלו, הוא יגיש את זה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שאתם צריכים להסדיר מי הגורם הציבורי שיוזם את השינוי.
דוד אמסלם: אני חושב שזה חשוב ציבורית לכם.
דוד אמסלם: שלא יבוא כל אחד ויתחיל להעמיס עכשיו שינויים ואתם לא תצאו מזה.
דוד אמסלם: תזכרו, בסוף יש ועדה.
דוד אמסלם: יש הרכב כזה של ועדה, הרכב כזה של ועדה ובסוף אם היא תתחיל להיות עכשיו מוצפת בכל מיני דברים שלא לזה התכוונו בכלל, ראשית, אנחנו חוסמים אותה, ושנית, אנחנו לא יודעים מה היא תחליט בדברים שאנחנו לא כל כך רוצים.
<ענבר וייס: בדרך כלל מי שמגיש את התכניות האלה, אלה בדרך כלל תכניות שיש להן היקף יחידות דיור נבחר.
דוד אמסלם: לכן אני אומר בגדול, בואו תחדדו את זה.
דוד אמסלם: זה חשוב, כדי שלא יבוא מישהו.
דוד אמסלם: הרי אתה פותח את זה, אז אנחנו יודעים למה אנחנו התכוונו אבל אם אנחנו נגשים את זה, בסוף מסתבר שיבוא מישהו ויגיד, שמע, זה כתוב בחוק.
דוד אמסלם: מה נעשה.
<שרית דנה: כל בקשה להקלה.
דוד אמסלם: כל בקשה שתבוא עכשיו, כולם ירוצו והוועדה המחוזית תהיה מוצפת.
דוד אמסלם: זה לא האינטרס שלנו.
דוד אמסלם: זאת נקודה חשובה שאני מבקש מכם לסגור אותה.
<תומר רוזנר: שתי נקודות אחרונות שאתם צריכים לתת עליהן את הדעת.
<תומר רוזנר: אנחנו מבקשים – אני לא יודע מה עמדת הממשלה בעניין הזה ולכן אני מעלה את זה ולכן זה לא מופיע בנוסח – אנחנו סברנו שמכיוון שמדובר בשינוי של חיקוק, שינוי של הדין במסגרת שינוי של תכנית או תנאים בתכנית, הדבר הזה חייב להתפרסם ברשומות כחלק מהנושא.
דוד אמסלם: מה הדין היום לגבי כבישים ותשתיות?
<תומר רוזנר: היום זה לא קיים.
<תומר רוזנר: אבל אנחנו חושבים היום שזה נחוץ.
<תומר רוזנר: הדבר השני הוא הנושא, החשש שהועלה כאן ואין לי מענה לגביו.
דוד אמסלם: הסיפור של הפרסום גורר התנגדויות?
<מירי כהן: זה מעכב את לוחות הזמנים.
<תומר רוזנר: אני אומר בדיעבד.
<תומר רוזנר: זה לא כתנאי.
דוד אמסלם: נניח פרסמנו, הרי אנחנו מפרסמים לציבור כדי שיתנגד, כדי שמישהו יגיד משהו.
<מירי כהן: הוא מדבר על פרסום ברשומות.
<קריאה: הציבור לא קורא את הרשומות.
דוד אמסלם: מה זה נותן לנו?
<תומר רוזנר: זה נותן לנו שאדם שרוצה לדעת מה התכנית שחלה על מקום, הוא יודע בדיוק שיש תכנית אבל היא השתנתה בהחלטה מסוימת.
<תומר רוזנר: זה מה שזה עושה.
דוד אמסלם: אתם חייבים לפרסם את זה ברשומות מבחינת החוק?
<מירי כהן: היום לא.
דוד אמסלם: אם נחייב אתכם לפרסם את זה ברשומות וזה לא יהיה תנאי למשהו שעוצר משהו?
<מירי כהן: אם זה לא עוצר, אין בעיה.
<תומר רוזנר: לא התכוונו שזה יעצור.
דוד אמסלם: מה שתומר אומר זה שבסוף שיקום איזה בחור שמסכן, הוא לא מכיר, הוא לא בא לוועדות אבל הוא רוצה לדעת מה קורה שם.
דוד אמסלם: הוא קורא עיתון.
<מירי כהן: אדוני היושב ראש, אף אחד לא מסתכל היום ברשומות.
<מירי כהן: מסתכלים על אתר האינטרנט.
<קריאה: אפשר להציע לפקידות לפרסם את זה באתר המשרד.
<קריאה: לפרסם את זה באתר האינטרנט.
דוד אמסלם: אם הרשומות לא נכונות ואף אחד לא מסתכל עליהן, צודק תומר, בואו נסגור אותן.
<מירי כהן: אני מסכימה.
דוד אמסלם: יכול להיות שתגישו הצעה שנבטל את הרשומות.
דוד אמסלם: אבל אם הוא לא מבטלים, צריך לרשום את זה.
דוד אמסלם: אני מסכים שזה לא צריך להיות תנאי להמשך.
דוד אמסלם: זאת אומרת, ננוע בציר של העבודה.
דוד אמסלם: במקביל נפרסם את זה.
<מירי כהן: אנחנו נפרסם.
<מירי כהן: גם כך אנחנו מפרסמים.
<תומר רוזנר: הדבר האחרון לגביו אין לי מענה והוא עלה כאן בדיון וצריך לתת עליו את הדעת.
<תומר רוזנר: יש חשש, בהחלט יש חשש, שמי שילחץ על ביטול תנאים זה מי שלא רוצה לממן את הביצוע שלהם.
<תומר רוזנר: לחשש הזה אין לי מענה.
<קריאה: או שהוא מימן פתרון חלופי.
דוד אמסלם: או שהעסק לא רלוונטי, או שהגורם לא רוצה לממן.
דוד אמסלם: או שהוא מתעצל ובסוף זה מאוחר.
<קריאה: הוא לא רוצה לתת כתב שיפוי נניח.
דוד אמסלם: או שהוא עשה כבר טעות ואי אפשר לתקן אותה עכשיו.
דוד אמסלם: הוא ממהר לתקן אותה בהליך אחר.
דוד אמסלם: זאת המהות.
דוד אמסלם: תמיד לשינוי יש סיבה.
<תומר רוזנר: רק לגבי הפורמליסטיקה.
<תומר רוזנר: אנחנו קיבלנו הסתייגויות בכתב שחברי הכנסת ביקשו שלא להציג אותן אבל הן יובאו להצבעה.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה לסכם כדלקמן.
דוד אמסלם: אני אקבע עם מנהלת הוועדה מועד להצבעה.
דוד אמסלם: בפעם הבאה אין דיון.
דוד אמסלם: אני מביא ישר להצבעה, הסתייגויות ומיד החוק.
דוד אמסלם: זה הליך שייקח לי סדר גודל של חצי שעה?
<תומר רוזנר: אפילו פחות.
דוד אמסלם: את הדיון אנחנו סיימנו.
דוד אמסלם: מה שאני מבקש עד אז להגיע אלי לפגישה קצרה של חצי שעה בה אני רוצה לשמוע לגבי שיתוף הציבור, מה החלטתם.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של מגיש הבקשה, מי יהיה הגורם שמגיש את הבקשה.
דוד אמסלם: אני מציע שזה יהיה גורם ממלכתי, משהו ציבורי שמעגן אינטרס ציבורי ולא כל אחד שבא לו.
דוד אמסלם: הסיפור של הרשומות, אני מניח שכבר פתרנו אותו.
דוד אמסלם: הזמן שעובר בין אישור התכנית לבין השינוי.
<תומר רוזנר: לזה הצענו פתרון.
<תומר רוזנר: לא נראה לך?
דוד אמסלם: נראה לי.
<קריאה: שזה יהיה למגורים.
דוד אמסלם: זה כבר סוכם.
דוד אמסלם: זאת חייבת להיות תכנית תומכת מגורים.
<קריאה: שיהיה כתוב בחוק.
דוד אמסלם: את זה כבר סיכמתי.
דוד אמסלם: אני מבקש לעשות את ההתאמות.
דוד אמסלם: תבואו אלי מחר אחר הצהרים או בבוקר יום רביעי בסביבות 8:00.
דוד אמסלם: אני אצביע על זה ביום רביעי בבוקר.
דוד אמסלם: אני מגיע לכאן כבר ב-7:30 ואם תרצו, נוכל להיפגש ב-7:00.
דוד אמסלם: אני מבקש, אנחנו נשב חצי שעה ועד אז אתם סוגרים עם תומר את הכול.
דוד אמסלם: אצלי רק מדווחים לי דיווחים קצרים ולא מתווכחים.
דוד אמסלם: אם זה לא יהיה מבושל ביום רביעי, לא תהיה הצבעה ביום רביעי ואז אני לא יודע מתי אני אביא את זה.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא החלטת הרשויות המקומיות (גמלאות לראש רשות וסגניו) (תיקון), התשע"ו-2016, פרוטוקול מספר 290, בבקשה, הסבר קצר.
<תומר רוזנר: בפנינו מונחת פניה של שר הפנים, אני אתן את הרקע לפניה הזו.
<תומר רוזנר: בינואר 2009 בסמוך לבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בנובמבר 2009, 98', סליחה.
<תומר רוזנר: אני אחזור שוב, בינואר 2009 בעקבות הבחירות שהתקיימו, סליחה בינואר 99' לאחר הבחירות שהתקיימו בנובמבר 98' התקבלה החלטה לתיקון החלטת הגמלאות שבה נקבע שראשי רשויות שגילם בעת פרישתם היה מתחת ל-45 יקבלו קצבה בהגיעם לגיל 45.
<תומר רוזנר: הוועדה קבעה שההוראה הזאת תחול מכאן ואילך, כלומר לא תחול על אלה שפרשו בנובמבר 98'.
<תומר רוזנר: ההחלטה הזאת פורסמה ברשומות ביוני 99'.
<תומר רוזנר: משום מה, מסיבה שאינה ברורה, משרד הפנים הודיע לחמישה ראשי רשויות או סגניהם, שפרשו בנובמבר 98', שהם יהיו זכאים לקצבה בהגיעם לגיל 45.
<תומר רוזנר: הטעות הזאת התבררה בתחילת שנות ה-2000, ב- 2007, 2008, משהו כזה ובעקבות גילוי הטעות, יזם משרד הפנים בשעתו, באמצעות השר אלי ישי, פניה לוועדת הפנים כדי לתקן את ההחלטה באופן רטרואקטיבי, באופן שתחול גם על אותה חמישה פורשים שלפי ההחלטה המקורית לא זכאים לקצבה.
<תומר רוזנר: הפניה הזאת נבעה בין היתר מכך שפנה אדם נוסף, שהיה נבחר בתקופה הרלוונטית ובמקרה שלו הוא סורב.
<קריאה: הבן אדם פנה הרבה שנים אחרי כן.
<תומר רוזנר: כן כן וסורב וטען, במידה רבה של צדק, לאפליה, אומר שחמישה קיבלו אז למה אני לא.
<תומר רוזנר: משרד הפנים פנה לוועדת הפנים וביקש לתקן את ההחלטה, ועדת הפנים דנה בפניה הזאת ודחתה אותה, בשאת נפש כמעט וקבעה שאין מקום להליך הזה של תיקון רטרואקטיבי ופרסונלי מהסוג הזה וביקשה ממשרד הפנים לפעול לפי החלטת, מי שהייתה במתכונתה המקורית.
<תומר רוזנר: משום מה, משרד הפנים גם הפעם לא פעל לפי ההחלטה - - -
<מוני מעתוק: מיד לאחר מכן היה דיון עם משרד האוצר, כי גם הגיע לפה בסוף נובמבר שנת 2013 - - -
<תומר רוזנר: לא לא, אני מיד אשלים, זה הדיון השני.
<תומר רוזנר: שוב, משרד הפנים לא פעל, אבל אנחנו הבנו, ועדת הפנים הבינה בעצם שיש פה איזו שהיא בעיה שצריך לפתור אותה.
<תומר רוזנר: משרד האוצר בעצם רצה שמשרד הפנים יבטל את הזכאות של אותם אנשים ומי שקיבל קצבה - - -
דוד אמסלם: ברשותך, תומר, אני רוצה להבין את הרציונל.
דוד אמסלם: אני מבין שהייתה בשנת 99' החלטה בוועדת הפנים שאומרת שבן אדם שהיה נבחר ציבור, סגן, לא חשוב ולא הגיע לגיל 45, אז הוא יקבל את הקצבה שמגיעה לו בגיל 45.
<תומר רוזנר: אם הוא פרש אחרי ינואר 99'.
דוד אמסלם: בגיל 45.
<תומר רוזנר: אם הוא פרש, זה השאלה.
<קריאה: השאלה היא שאלת התחולה.
דוד אמסלם: שניה, דקה, מה הרציונל בהחלטה?
<תומר רוזנר: ההחלטה היתה שאם הוא פרש אחרי ינואר 99' הוא יקבל, אם הוא פרש לפני כן הוא לא יקבל.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני בעקרון עכשיו עוד לא בא לשם, אני לעקרון.
דוד אמסלם: הרי לכאורה מה ההיגיון אמר?
דוד אמסלם: ההיגיון אמר?
דוד אמסלם: נבחרי ציבור שבסופו של דבר יכול להיות ששרתו את הציבור מספר עשרות שנים וזה לא קביעות, לא מתחילים וגומרים בפנסיה בגיל 67.
דוד אמסלם: אז הם אמרו, תשמע, אז בואו בגיל 45, לא יכול להיות שתסיים את מה שנקרא תפקידך ותתחיל לחפש עבודה ואין לך ואין לך ממה לחיות.
<תומר רוזנר: לא, אז אני אגיד לך - - -
דוד אמסלם: זה ההיגיון שלדעתי בבסיס ההחלטה, שהיא הגיונית.
<תומר רוזנר: לא, אז מה שקרה זה תמונה הרבה יותר רחבה.
<תומר רוזנר: בשנת 96' נעשתה רפורמה מאד גדולה בנושא שכר וגמלאות של ראשי רשויות וסגניהם.
<תומר רוזנר: הרפורמה הזאת בעצם נתנה להם לבחור או ללכת במתכונת שהייתה קיימת עד אז או לבחור במתכונת חדשה שמשמעותה היתה, מוני תתקן אותי בבקשה בהקשר הזה אם אני טועה, משמעותה היתה הפחתה לא קטנה בשכר השוטף, תמורת זה שיוגדלו זכויותיהם לגמלאות.
<מוני מעתוק: אתה מדבר על 98'?
<תומר רוזנר: 96'.
<תומר רוזנר: במסגרת הזאת גם נדון הנושא של אנשים שפורשים מתחת לגיל 40 או מתחת לגיל 45 ועד אז, מי שפרש מתחת לגיל 40 או 45 לא קיבל קצבה.
<תומר רוזנר: זאת אומרת אם ראש עיר פרש ב- 93' - - -
<מוני מעתוק: עד אוגוסט 98', לפני הפרישה של הבחירות של 98', גיל הפרישה היה 40.
<תומר רוזנר: נכון ולא היו - - -
דוד אמסלם: 40?
דוד אמסלם: ואז מה היו מקבלים בגיל 40?
דוד אמסלם: בגיל 40, מה היו מקבלים?
<מוני מעתוק: מי שפרש ויש לו זכאות והוא מגיל 40 ומעלה יכול לקבל קצבה.
דוד אמסלם: מה זה זכאות?
<מוני מעתוק: היה לו זכאות לפי הקנה מידה.
דוד אמסלם: מה זה זכאות, דרך אגב?
דוד אמסלם: שהוא היה כמה שנים?
<מוני מעתוק: לא זוכר, לא זוכר להגיד כמה שנים.
דוד אמסלם: לא חשוב, לא נכנס לזכאות.
דוד אמסלם: אתה אומר אז היה - - -
<מוני מעתוק: אבל תיקנו את זה באוגוסט 98', לפני הבחירות, לפני הפרישה, לגיל 45.
דוד אמסלם: זאת אומרת העלו את הגיל והעלו, אני מניח, גם את הקצבה.
<מוני מעתוק: העלו את הגיל ל-45 - - -
דוד אמסלם: וכנראה גם את תנאי הפרישה.
<מוני מעתוק: הפחתת שיעור הקצבה מעלה את גיל הזכאות ל-45, זה מה שהיה באוגוסט 98'.
דוד אמסלם: זאת אומרת, רק שניה, לפני התיקון אני מבין שזה היה גיל 40, בא התיקון ושם את זה בגיל 45.
<מוני מעתוק: התיקון באוגוסט 98', לפני סיום הבחירות של אותה שנה, העלה את הגיל ל-45.
דוד אמסלם: העלה את הגיל ל-45.
<מוני מעתוק: גיל הפרישה ל-45, נכון, עכשיו היו כמה פורשים שפרשו בבחירות - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא פרישה, זאת אומרת מי שמפסיד את הבחירות פורש, זה לא ענין שבן אדם בא ואומר אני הולך הביתה.
דוד אמסלם: סיום כהונה.
<מוני מעתוק: יפה, סיים כהונה.
דוד אמסלם: דרך אגב למה העליתם את זה מגיל 40 ל-45?
<מוני מעתוק: בכלל כל הרפורמה - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת אתם הלכתם ובעצם קיצצתם להם - - -
<מוני מעתוק: זה היה חלק ממהלך הדרגתי בכלל.
דוד אמסלם: הבנתי, זה הבון טון תמיד, בוא נפגע באנשי ציבור, זה טוב, זה נשמע טוב לעם ישראל, אתה יודע עם ישראל לא אוהב שמקבלים משכורת כל כך.
<מרגלית בוטרמן: - - - העלו את השכר ב- 40.5%, היה את ועדת רוזן-צבי וזה היה חלק ממכלול כולל שהעלו את השכר בצורה מאד מאד משמעותית ובתמורה היו כמה שינויים כדי להשוות, כדי שלא יהיה כזה פער בזכויות בין עובדים רגילים לנבחרים.
<מרגלית בוטרמן: זה היה בעקבות ועדת רוזן-צבי שבעצם בעיקרון חל על חברי - - -
דוד אמסלם: בסדר, אני רוצה להבין את הרעיון.
<תומר רוזנר: רק אני חייב להדגיש בנושא הזה, שניתנה לאותם ראשי רשויות את הזכות לבחור אם להמשיך במתכונת הקודמת או לבחור במתכונת החדשה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מי שהיה עד 99' אז אמרו לו, תשמע, אתה יכול להישאר בהסדר הישן - - -
<מוני מעתוק: עד אוגוסט 98'.
דוד אמסלם: עכשיו מי שפרש אחרי 98' הוא ישר נכנס להסדר הזה.
דוד אמסלם: דרך אגב מה זאת אומרת נתנו לו - - -
<מוני מעתוק: מי שנכנס אחרי 98'.
דוד אמסלם: חדש.
<מוני מעתוק: חדש לגמרי.
<מוני מעתוק: <היו"ר דוד אמסלם> זאת אומרת אחד שבעצם היה ראש עיר לפני 98' - - -
<מוני מעתוק: יכול לבחור.
דוד אמסלם: גם אם הוא פרש אחרי 20 שנה יכול היה לבחור או בזה או בזה.
<מוני מעתוק: יכול היה לבחור.
דוד אמסלם: ומי שבעצם נכנס חדש למערכת, אז הוא בעצם ישר נכנס למסלול החדש.
<מוני מעתוק: אין לו בחירה.
דוד אמסלם: עכשיו, אתם בעצם אמרתם אז שמי שבעצם פרש מתחת לגיל 45, הוא כשיגיע גילו לגיל 45 הוא יקבל את הקצבה.
דוד אמסלם: ומה קורה עכשיו?
<תומר רוזנר: עכשיו, כפי שאמרתי - - -
דוד אמסלם: אותם אנשים, מה קרה להם?
<תומר רוזנר: בטעות, שקשה להסביר אותה, משרד הפנים החליט להכיר בזכאותם - - -
<מוני מעתוק: למרות שהם לא היו זכאים לפי ההחלטה.
דוד אמסלם: שניה שניה, למה הם לא היו זכאים לפי ההחלטה?
<תומר רוזנר: כי ועדת הפנים החליטה שההחלטה תחול מינימום 99' ואילך.
דוד אמסלם: רק שניה, אני רוצה להבין.
דוד אמסלם: המצב לפני ינואר 99' היה יותר טוב אני מבין.
<מרגלית בוטרמן: לא, לפני ינואר 99' אם היית לפני גיל 40, לא היית מקבל מענק של - - -
דוד אמסלם: אה, לפני גיל 40 הכוונה.
<מרגלית בוטרמן: לפני גיל 40.
דוד אמסלם: זאת אומרת שהיו פה שני דברים, גיל 40 מינימום ו - - -
<מוני מעתוק: גיל 40 עלה ל-45.
דוד אמסלם: שזה המינימום - - -
<מוני מעתוק: אם לא היית בגיל 45 היית מקבל מענק.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אם אתה פחות מגיל 45, זה לא שאתה פורש בגיל 45, אלא אם למשל סיימת את הקדנציה שלך בגיל 44 אתה מקבל מענק.
דוד אמסלם: דורו נכון.
דוד אמסלם: זה לא שבגיל 45 אתה מתחיל לקבל את הקצבה.
<מרגלית בוטרמן: בעבר, זה מה שהיה עד התיקון.
<מוני מעתוק: עכשיו, התיקון הזה בא - - -
דוד אמסלם: אבל אתם אמרתם הרי לפני כן, הוא יכול היה לבחור - - -
<מוני מעתוק: הוא יכול היה לבחור לא להעלות את השכר ולהישאר באחוז קצבה גבוה יותר או הפוך.
<מרגלית בוטרמן: אבל בכל אופן כל הפנסיה - - -
דוד אמסלם: אבל רק שניה, עוד לא, אני לא שם.
<מוני מעתוק: 4% בשכר נמוך או 2% בשכר גבוה.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה אומר זה היה משחק בר בחירה, אבל מגיל 40 ל-45 זה החלטה שרירותית בלי - - -
<מוני מעתוק: זה התקנות, זה ההחלטה.
דוד אמסלם: שניה, זה אין החלטה פה של - - -
<מוני מעתוק: אם הוא היה - - -
דוד אמסלם: אז אתם שיניתם להם את הכללים תוך כדי תנועה.
דוד אמסלם: וודאי, הכנסת משנה את הכללים לפי מה שאתם אומרים.
דוד אמסלם: אבל זה הצעות שלכם, אף חבר כנסת לא קם עם זה בבוקר.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתם באתם, קיבלתם החלטה שבעצם מי שפורש, לא פורש, מי שהפסיד את הבחירות ואיתרע מזלו והוא פחות מגיל 40, אז הוא לא מקבל פנסיה והוא מקבל מענק ואחרי זה העליתם את זה לגיל 45.
דוד אמסלם: דרך אגב למה לא הצעתם את זה לגבי אנשי הצבא?
דוד אמסלם: סתם אני מעניין אותי.
<מרגלית בוטרמן: אנחנו לא מטפלים בצבא.
דוד אמסלם: אבל אם הייתם מטפלים בצבא גם שם הייתם נותנים להם מענק בלי פנסיה, לדעתכם?
<מוני מעתוק: יש גם להם אני מניח.
דוד אמסלם: או שהתפקיד שלהם יותר חשוב מראש עיר?
דוד אמסלם: מה זה ראש עיר, שטויות, נביא מישהו אחר, שטויות.
דוד אמסלם: אבל צבא זה בעיה, קצין בצבא זה בעיה, לא?
יעל גרמן: אדוני יושב ראש, שינו את כל הכללים.
יעל גרמן: בכלל הפסיקו את הפנסיה, לראשי העיר הפסיקו את הפנסיות, אני נכנסתי ב- 98' ואין לי פנסיה.
דוד אמסלם: למה אין להם פנסיה?
<מוני מעתוק: כי התחילה הצוברת, אז התחילה הצוברת, זה כללים חדשים לגמרי.
יעל גרמן: כללים חדשים היו בכלל.
דוד אמסלם: דרך אגב בלי קשר לצוברת, שניה - - -
<מוני מעתוק: נבחרי הציבור ברשויות המקומיות התחילו במסלול של הפנסיה הצוברת, החדשים, ב- 98'.
דוד אמסלם: אוקיי, עכשיו מה עומד בפנינו, כאן מה עומד, בעצם אנחנו אומרים שהעלינו להם באופן - - -
<מוני מעתוק: יש פה שישה אנשים.
דוד אמסלם: שהם נכנסים באיזה טווח גילאים?
יעל גרמן: חמישה.
<תומר רוזנר: שישה.
יעל גרמן: אה, נוסף אחד?
<מוני מעתוק: יש פה שישה אנשים שפרשו בבחירות של 98' שהם היו - - -
דוד אמסלם: הפסידו את הבחירות, אל תגיד פרשו.
דוד אמסלם: פרשו זה כאילו הבן אדם בא לו ללכת הביתה, הפסידו בחירות, אמרו לו לך הביתה.
<מוני מעתוק: הפסידו, סיימו כהונתם ב- 98'.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם הייתם ממשיכים להעסיק אותם אין בעיה, אבל פשוט הפסקתם לשלם להם משכורת.
<מוני מעתוק: היו ממשיכים לצבור את הזכויות.
<מרגלית בוטרמן: לא אנחנו משלמים להם את המשכורת.
דוד אמסלם: אני לא מתלונן, אני רק רוצה להבין את הרציונל פה.
<מוני מעתוק: הם סיימו כהונתם ב- 98', הם היו מתחת לגיל 45 - - -
<מרגלית בוטרמן: הם היו גם מתחת לגיל 40.
<מוני מעתוק: מתחת לגיל 40, מתחת לגיל הקובע שהם זכאים לקצבה לפי ההחלטה המתוקנת ולמרות זאת, בטעות, עובד שהיה בזמנו החתים את המשרד, את מנכ"ל המשרד על אישורים למתן פנסיה והם בעצם מקבלים פנסיה מאז ועד היום.
יעל גרמן: מגיל 40.
<מוני מעתוק: אחד מהם - - -
יעל גרמן: לא, ארבעה מקבלים ואחד לא מקבל.
<מוני מעתוק: כולם מקבלים ואחד לא מקבל.
יעל גרמן: וכדי לא לקחת מכל הארבעה צריך עכשיו לתת לאחד.
<מוני מעתוק: לצורך העניין לא מקבל עדיין, כולם מקבלים.
<מוני מעתוק: אותו אדם, בשיחה שעשיתי אתו, הוא אומר שהוא טעה, הוא לא שם לב לתיקון, התיקון שהיה אחרי זה מבחינתו הוא סבר, חשב, שהוא הולך להיות תיקון שבאמת מאפשר למי שיגיע לגיל 45 לקבל את הקצבה הזאת כשיגיע לגיל 45, גם אם פרש לפני כן, נוכל רטרואקטיבית על אלה שפרשו ב- 98' ואמר שבתיקון זה לא כתוב ולכן באמת ניתן אישור בטעות, הוא אומר, זה טעות שלא שמתי לב לתחולת התיקון.
<מוני מעתוק: זו טענתו, אבל בפועל האנשים האלו מקבלים את זה כבר שנים רבות, מקבלים את הפנסיה שנים רבות, לכאורה בטעות.
יעל גרמן: 18 שנים.
<מוני מעתוק: מ- 2001 ועד היום פחות או יותר.
<תומר רוזנר: אז אני אשלים את הדברים, רק לגבי 2013.
<מוני מעתוק: מי שמגיע לגיל 45, אז זה לא בדיוק מרגע הפרישה.
דוד אמסלם: מהרגע שהוא הגיע לגיל 45.