GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני טיסר: צו מניעת פעולות (א) נעשו פעולות הכנה לעבודה אסור או לשימוש אסור, רשאי בית המשפט, לבקשת תובע, לצוות על הגורמים המנויים בסעיף 222(ב) או (ד), לפי העניין, להימנע מפעולה במקרקעין, ובכלל זה לתת צו האסור על שימוש במקרקעין או צו לסגירת בניין (בסימן זה – צו מניעת פעולות); צו כאמור לעניין סגירת בניין או איסור שימוש יינתן לתקופה שלא תעלה על 90 ימים ורשאי בית המשפט לחזור ולצוות כאמור מזמן לזמן.
<רוני טיסר: (ב) בית המשפט לא ייתן צו למניעת פעולות אלא אם כן נוכח שיש בידי מבקש הצו ראיות לכאורה לביצוע פעולות הכנה לעבודה אסורה או לשימוש אסור לפי העניין.
<רוני טיסר: 219.
<רוני טיסר: בנייה ושימוש בניגוד לצו מניעת פעולות.
<רוני טיסר: (א) ראה מנהל היחידה הארצית לאכיפה או מהנדס הוועדה, לאחר שקיבל דין וחשבון ממפקח, כי בוצעה עבודה או שנעשה שימוש בניגוד לצו מניעת פעולות, רשאי הוא לצוות על מי שהופנה כלפיו הצו למניעת פעולות, להרוס את מה שנבנה בניגוד לצו או להפסיק את השימוש בניגוד לצו, ובלבד שאם חלפה יותר משנה מיום שניתן הצו למניעת פעולות, לא יורה כן אלא באישור בית המשפט.
<רוני טיסר: (א1) לא יינתן צו כאמור בסעיף זה אלא אם כן מפקח הגיש למי שמוסמך לתת את הצו, דין וחשבון בכתב המציין כי לפי בדיקתו נמשכו העבודה או השימוש בניגוד לצו מניעת הפעולות, תוך ציון פרטי העבודה האסורה או השימוש האסור שנעשו בניגוד לצו מניעת הפעולות.
<רוני טיסר: (א2) מי שניתן לו צו כאמור בסעיף זה יבצעו בתוך 21 ימים מיום המצאת הצו.
<רוני טיסר: (ב) לא בוצע צו שניתן לפי סעיף זה בתוך התקופה האמורה בסעיף קטן (א2), רשאית היחידה הארצית לאכיפה, הוועדה המקומית או הרשות המקומית המוסמכת לאכיפה, לפי העניין, להרוס את מה שנבנה בניגוד לצו מניעת הפעולות או לנקוט אמצעים סבירים להפסקת השימוש שנעשה בניגוד לצו מניעת הפעולות, לרבות באמצעות סגירת הבניין.
<רוני טיסר: 220.
<רוני טיסר: צו הפסקה שיפוטי.
<רוני טיסר: (א) בוצעה עבודה אסורה או שנעשה שימוש אסור, רשאי בית המשפט, לבקשת תובע, לצוות על הגורמים המנויים בסעיף 222(ב) או (ד), לפי העניין, על הפסקת העבודה האסורה או השימוש האסור, או לתת צו לסגירת הבניין (בסימן זה – צו הפסקה שיפוטי).
<רוני טיסר: (ב) בית המשפט לא ייתן צו הפסקה שיפוטי אלא אם כן נוכח שיש בידי מבקש הצו ראיות לכאורה לביצוע עבודה אסורה או שימוש אסור, לפי העניין.
<רוני טיסר: (ג) מתן צו הפסקה שיפוטי אינו מותנה בנקיטת הליכים נוספים לפי פרק זה.
<רוני טיסר: (ד) ראה מנהל היחידה הארצית לאכיפה או מהנדס הוועדה, לאחר שקיבל דין וחשבון ממפקח, כי בוצעה עבודה או שנעשה שימוש בניגוד לצו הפסקה שיפוטי, רשאי הוא לצוות על מי שהופנה כלפיו צו ההפסקה השיפוטי, להרוס את מה שנבנה בניגוד לצו או להפסיק את השימוש שנעשה בניגוד לצו, ובלבד שאם חלפה יותר משנה מיום שניתן צו ההפסקה השיפוטי, לא יורה כן אלא באישור בית המשפט.
דוד אמסלם: אם בית המשפט הוציא צו שיפוטי שלא אכפנו במשך שנה, אנחנו צריכים ללכת שוב פעם לבית המשפט כדי לתקף אותו?
דוד אמסלם: מה קורה בהוצאה לפועל?
<עמית אופק שמל: אנחנו בסעיף ההפרה של הצו.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על צו הפסקת עבודה.
דוד אמסלם: נניח שבית משפט הוציא את הצו.
דוד אמסלם: אתה אומר שאחרי שנה צריכים לתקף את זה שוב.
<עמית אופק שמל: הרעיון הוא שברגע שניתן צו הפסקה על ידי בית משפט והאדם הפר, אנחנו יכולים לבוא ולהרוס בלי הוראה נוספת של בית המשפט רק אם לא חלפה שנה.
דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על צו הפסקת עבודה, או על צו הפסקת שימוש?
<עמית אופק שמל: בהיבט הזה זה אותו דבר.
דוד אמסלם: אם בית המשפט נתן לאדם צו הפסקת עבודה וצו שימוש והאדם הפר, אתה הולך להרוס לו את זה?
<עמית אופק שמל: את התוספת.
<לירון אלדר מינקה: או להרוס את התוספת, או להפסיק את השימוש.
<עמית אופק שמל: אלא אם כן לא חלפה שנה.
<עמית אופק שמל: אם חלפה שנה, אני חייב לתקף את זה בבית המשפט.
דוד אמסלם: מה קורה במינהלי?
<עמית אופק שמל: המינהלי חל רק במקום שבו השימוש או העבודה הם טריים.
<עמית אופק שמל: פה אתה יכול ללכת על דברים שעוברים את החצי שנה.
דוד אמסלם: האם אחרי השלב הראשוני יש הגבלה בזמן?
<לירון אלדר מינקה: כן.
<לירון אלדר מינקה: גם במינהלי נתנו שנה.
<עמית אופק שמל: יש שם את אותה הגבלה.
<לירון אלדר מינקה: היום המצב הוא שאם ניתן למישהו צו הפסקה שיפוטי והוא בכל זאת בנה, אתה צריך לחזור לבית משפט.
<לירון אלדר מינקה: הצעת החוק הממשלתית נתנה זמן בלתי מוגבל להרוס.
<לירון אלדר מינקה: אנחנו ביקשנו שזה יהיה שנה.
<לירון אלדר מינקה: אם אתה בא בתוך השנה הראשונה ממתן הצו, אתה יכול להרוס לבד.
<לירון אלדר מינקה: אם זה אחרי שנה, אתה צריך לחזור לבית המשפט.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להבין את ההבדל בין צו מניעת פעולות לצו שיפוטי.
<עמית אופק שמל: צו מניעת פעולות זה צו שניתן לפני שהחלו עבודות הבנייה.
<עמית אופק שמל: כשאנחנו רואים היערכות לעבודות בנייה, אנחנו מבקשים מבית המשפט צו למנוע את המשך ההיערכות הזאת.
<עמית אופק שמל: המקרה הקלאסי שתמיד מתארים הוא ערימת בלוקים שנמצאת במקום שאין בו היתר.
<עמית אופק שמל: צו הפסקה שיפוטי זה משהו שקורה בפועל.
יעל כהן-פארן: גורמי האכיפה המינהליים לא רשאים לבוא ולהרוס בלי צו בית משפט.
<עמית אופק שמל: יש להם צו מינהלי.
יעל כהן-פארן: צו מינהלי של בית משפט.
דוד אמסלם: צו מינהלי זה ללא בית משפט.
יעל כהן-פארן: הם יכולים ללכת ולהרוס בלי בית משפט?
דוד אמסלם: בוודאי, אם ראש העיר חותם על הצו.
<לירון אלדר מינקה: אם מדובר בהתחלת בנייה.
דוד אמסלם: לצווים המינהליים יש היגיון.
דוד אמסלם: בא ראש העיר, חותם על הצו.
דוד אמסלם: אני מבין שיש כאן זכות לאדם לפנות לבית משפט בבקשה לבטל את הצו.
<עמית אופק שמל: בוודאי.
דוד אמסלם: יש התייחסות לפרקי הזמן של הביטול?
<עמית אופק שמל: אין פרקי זמן לגבי העניין הזה.
דוד אמסלם: זה נכון שאנחנו מדברים בבן אדם שחרג מכל הכללים, שעבר על החוק, אבל אנחנו רוצים לאפשר לו להגיע לבית המשפט.
דוד אמסלם: אין מצב שלא.
<עמית אופק שמל: פה זה לא כמו צו הריסה.
דוד אמסלם: אם בית המשפט הוציא לאדם צו הפסקת עבודה והוא לא הפסיק, מאותו רגע אנחנו עוברים לצו הריסה.
דוד אמסלם: לאדם יש את הזכות לפנות לבית המשפט.
דוד אמסלם: אין לי בעיה עם הסנקציה של עצירת עבודה, אבל כשאתה הולך למצב בלתי הפיך, אתה חייב לתת לבן אדם להתגונן.
דוד אמסלם: יכול להיות שמדובר באדם שיכול להסדיר את העסק.
דוד אמסלם: זה כמו שנתנו את האופציה לאנשים להסדיר את מה שיש להם בתוך הקו הכחול.
דוד אמסלם: אפשר לקנוס אותו, אל בוודאי לא להרוס לו את הבית.
<לירון אלדר מינקה: יש לנו שני דברים.
<לירון אלדר מינקה: יש לנו בקשה לבטל את הצו, שלא יהיה בכלל צו תלוי ועומד של הריסה, ויש את הנושא של לעכב ביצוע.
<לירון אלדר מינקה: את כל הנושא של עיכובי ביצוע אנחנו מרכזים לסעיף שיובא בהמשך.
דוד אמסלם: לי אין בעיה עם הנושא של הפסקת עבודה, אפילו עם הפסקת שימוש, למרות שזאת סנקציה לא פשוטה כשהמשפחה כבר התאכלסה.
דוד אמסלם: זה מצב הפיך.
דוד אמסלם: במצב של הריסה, שזה מצב בלתי הפיך, צריכים לתת לבן אדם אופציה לבוא ולהגן על עצמו.
דוד אמסלם: האדם רוצה לבוא ולהגיד שעשו לו עוול, שהוא רוצה שישמעו אותו.
דוד אמסלם: אני רוצה שכשה
דוד אמסלם: אדם מקבל את ההודעה שהולכים להרוס לו, הוא יוכל לפנות לבית המשפט בפרק זמן של 14 יום.
דוד אמסלם: יכול להיות שהוא לא שיתף פעולה בתחילת הדרך, יכול להיות שהייתה תקלה מבחינתו בהודעות.
דוד אמסלם: יכול להיות שיהיו לו טענות טובות שהוא ירצה להביא בפני בית המשפט במצב בלתי הפיך.
דוד אמסלם: אני חושב שמישהו צריך לבחון אותן יותר לעומק.
<עמית אופק שמל: את הצו להריסת התוספת נותנים לבן אדם.
<לירון אלדר מינקה: צריך לכתוב פה סעיף מסודר לגבי המצאת הצו, לגבי הפנייה לבית המשפט.
דוד אמסלם: תסדירו את זה בצורה כתובה.
<סוהיל דיאב: אפשר היה לחסוך את החוק ואת ההריסות אם היו מגבירים את הפיקוח.
<סוהיל דיאב: אני רואה שאין מספיק מפקחים בשטח.
<סוהיל דיאב: המפקחים הפכו להיות כמו פקידים בדואר, הם מוסרים ולא חוזרים.
<סוהיל דיאב: אני בעד שיפסיקו לכל תושב בהתחלת העבודה.
<סוהיל דיאב: זה לא נעשה בוועדות המקומיות ובוועדות המרחביות.
<סוהיל דיאב: ההרגשה שלי היא שנותנים להם את האופציה, שמעודדים אותם.
דוד אמסלם: זה קשור לשלב השני.
דוד אמסלם: אחרי שגומרים את החוק יש מישהו שאמור לאכוף אותו.
דוד אמסלם: אזרח רגיל שומר על החוק.
דוד אמסלם: הוא מחפף איפה שהחוק לא נותן לו מענה.
דוד אמסלם: אם הוא יודע שהשוטר בפינה, הוא לא יעשה את זה.
דוד אמסלם: אם יהיה פיקוח יותר חזק בשלב הראשוני, המרמור של התושב בקצה יהיה פחות.
דוד אמסלם: גם לראשי הערים תהיה פחות בעיה של התמודדות, כי הם אלה שמוציאים את הצווים.
<עמית אופק שמל: אני מסכים במאה אחוז.
דוד אמסלם: ראשי הרשויות, שאני אחד מהם, עושים את העבודה של המפקחים בשטח.
דוד אמסלם: אנחנו הם אלה שמגיעים לתושבים, מדברים איתם.
דוד אמסלם: לראשי הרשויות יש את הפיקוח שלהם.
דוד אמסלם: זה הפיקוח שצריך להיות.
דוד אמסלם: אנחנו סיכמנו שמדיניות האכיפה היא מחוץ לקו הכחול של התכנית.
דוד אמסלם: סיכמנו שמי שאוכף את זה הם ראשי הערים.
דוד אמסלם: יש להם מחלקת פיקוח על הבנייה, יש להם מהנדסים.
<סוהיל דיאב: יש ועדה מרחבית ומקומית.
דוד אמסלם: עזוב ועדה, אנחנו מדברים על הפיקוח.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו עובדים על המצלמה.
דוד אמסלם: אם לא נביא את הפילים, לא יקרה כלום.
דוד אמסלם: אני רוצה להביא את משרד הפנים, את השלטון המקומי ואת האוצר, כדי לוודא שהסיפור של הפקחים בשטח מתוגבר.
דוד אמסלם: מה עשינו אם יצרנו מצב שתושבים מבינים שיש חוק אבל אף אחד לא מתכוון אליו?
דוד אמסלם: בעוד 10 שנים ישבו פה ח"כים שישאלו למה לא אכפו את החוק.
דוד אמסלם: העסק מתגלגל לפתחם של אנשי הציבור.
דוד אמסלם: לשר האוצר אף אחד לא דופק בדלת.
דוד אמסלם: לראש העיר מגיע כל תושב עם כל בעיה.
דוד אמסלם: הוא לא קושר את זה בכלל למדינה.
דוד אמסלם: הוא בא לראש העיר בטענה שהרסו לו את הבית ואין לו לאן ללכת.
דוד אמסלם: מעבר לזה שהוא יכול להגיד לו שהבית שלו לא חוקי, יש פה בעיה אנושית שצריך להתמודד איתה.
דוד אמסלם: אין לו את הכלים.
דוד אמסלם: אחרי שנגמור את הכל אני אביא את כל החבר'ה כדי לסגור את האמצעים.
דוד אמסלם: אני מניח שהמדינה צריכה לתת משאבים מיוחדים למגזר, בדיוק כפי שהיא עושה עכשיו בנושא של התכנון.
דוד אמסלם: אולי צריך להגביר את היחידה הארצית.
<עמית אופק שמל: היא תוגברה.
יעל כהן-פארן: בסעיף 219(ב) יש את המילים "לנקוט אמצעים סבירים להפסקת השימוש".
יעל כהן-פארן: אמצעים סבירים זה נורא רחב.
דוד אמסלם: הבנתי שקשה מאוד להגדיר את זה.
דוד אמסלם: זה בטח לא מכות ויריות.
יעל כהן-פארן: זה רחב מידי.
דוד אמסלם: גם השוטר מפעיל אמצעים סבירים.
יעל כהן-פארן: יש גם כוח סביר.
יעל כהן-פארן: כוח סביר יכול להיות גם אלה.
דוד אמסלם: בסוף הכל מגיע לאיזה שופט.
דוד אמסלם: הוא זה שצריך להחליט מה זה סביר.
דוד אמסלם: אני מסכים איתך שזה בעיני המתבונן.
<עמית אופק שמל: פה זה לא כוח.
<עמית אופק שמל: הבהרנו את העניין במילים "לרבות באמצעות סגירת הבניין".
<עמית אופק שמל: הכוונה לא הייתה שימוש בכוח.
דוד אמסלם: הוא לא מתכתש איתו.
יעל כהן-פארן: המקסימום זה סגירת הבניין, החרמה של ציוד?
<עמית אופק שמל: סגירת הבניין זה האמצעי היחיד.
זאב בנימין בגין: מה ההבדל בין סגירה לאטימה?
זאב בנימין בגין: אני יכול להבין שמציבים שער, מנעול ופלומבה כשמדובר בסגירה.
זאב בנימין בגין: אטימה זה עניין פיזי של בלוקים ומלט.
דוד אמסלם: סגירה זה סגירה, אטימה זה אטימה.
דוד אמסלם: סגירה זה פחות חזק מאטימה.
<רוני טיסר: (ד1) לא יינתן צו כאמור בסעיף קטן (ד) אלא אם כן מפקח הגיש למי שמוסמך לתת את הצו, דין וחשבון בכתב המציין כי לפי בדיקתו נמשכו העבודה או השימוש בניגוד לצו ההפסקה השיפוטי, תוך ציון פרטי העבודה האסורה או השימוש האסור שנעשו בניגוד לצו ההפסקה השיפוטי.
<רוני טיסר: (ד2) מי שניתן לו צו כאמור בסעיף קטן (ד) יבצעו בתוך 21 ימים מיום המצאת הצו.
<רוני טיסר: (ה) לא בוצע צו שניתן לפי סעיף קטן (ד) בתוך התקופה האמורה בסעיף קטן (ד2), רשאית היחידה הארצית לאכיפה, הוועדה המקומית או הרשות המקומית המוסמכת לאכיפה, לפי העניין, להרוס את מה שנבנה בניגוד לצו ההפסקה השיפוטי או לנקוט אמצעים סבירים להפסקת השימוש שנעשה בניגוד לצו ההפסקה השיפוטי, לרבות באמצעות סגירת הבניין.
עבדאללה אבו מערוף: מה אתם מחדשים בהשוואה לחוק הקודם?
<עמית אופק שמל: אנחנו קובעים פה את הרף הראיתי.
<עמית אופק שמל: בחוק הקודם לא היה קבוע רף ראיתי, בתי משפט שונים עשו כל אחד אחרת.
<עמית אופק שמל: פה אנחנו מחייבים ראיות לכאורה בשביל לתת את הצו.
<עמית אופק שמל: ככל שהשימוש או הבנייה הופסקה, אנחנו לא צריכים להגיש כתב אישום.
<עמית אופק שמל: כפי שאמרנו כל הזמן, אנחנו מוציאים אנשים מהמעגל הפלילי.
<עמית אופק שמל: הסעיף הזה יכול להחליף את כל ההליך הפלילי שאמור היה לבוא לפי החוק הקודם.
עבדאללה אבו מערוף: בסעיף 218(א) אני מבקש להחליף את המילים "מפעולה במקרקעין" במילים "מהמשך בנייה", אחרת אפשר להבין שאסור לי גם לנטוע עץ במקרקעין שלי.
עבדאללה אבו מערוף: בסעיף 219(א) אני מבקש להחליף את המילים "להרוס את מה שנבנה" במילים "להורות להפסיק".
עבדאללה אבו מערוף: יש אמצעים רבים.
עבדאללה אבו מערוף: לא איכפת לי שתשימו אותו בכלא על-מנת שיפסיק את העבודה שלו.
עבדאללה אבו מערוף: אותו דבר בסעיף קטן (ב), להחליף את המילים "להרוס את מה שנבנה" במילים "להפסיק את הבנייה".
עבדאללה אבו מערוף: אני מבקש שבכל מקום תחליפו את המילה "להרוס" במילה "להפסיק".
יעל כהן-פארן: אני מצטרפת לבקשה להוריד את המילה "להרוס".
<לירון אלדר מינקה: ההסתייגויות הן בשמך?
יעל כהן-פארן: כרגע הן בשמי.
<רוני טיסר: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, האם ההסתייגויות שלך הן בשם הסיעה?
עבדאללה אבו מערוף: אני מדבר בשם הסיעה.
<לירון אלדר מינקה: בסעיף 245(א) מדובר על צו הריסה ללא הליך פלילי.
<לירון אלדר מינקה: ניתן להרוס מבנה שמפריע לאינטרס הציבורי ללא נקיטה בהליך פלילי.
<רוני טיסר: 245.
<רוני טיסר: צו הריסה בלא הליך פלילי.
<רוני טיסר: (א) בית המשפט רשאי, לבקשת תובע, לצוות על הריסת עבודה אסורה אף אם לא הוגש כתב אישום בשלה, ובלבד שיש עניין ציבורי מיוחד במתן הצו ומתקיים אחד מאלה: (1) לא ניתן למצוא ת האדם שביצע את העבודה האסורה; (2) לא ניתן או שאין זה מעשי למסור לאדם הזמנה לדין; (3) לא ניתן להוכיח מי ביצע את העבודה האסורה; (4) מי שביצע את העבודה האסורה מת או שאינו בר-עונשין, לרבות בשל התיישנות שחלה על עבירת העבודה האסורה; (5) התובע החליט כי בנסיבות המקרה אין עניין לציבור בהמשך חקירה או בהעמדה לדין פלילי לפי סימן ד'.
<רוני טיסר: (ב) הוראות סעיף 215 יחולו לגבי צו הריסה לפי סעיף קטן (א), בשינויים המחויבים.
<רוני טיסר: (ג) צו הריסה לפי סעיף קטן (א) יבוצע בידי היחידה הארצית לאכיפה, הוועדה המקומית או רשות מקומית המוסמכת לאכיפה, ובלבד שחלפו 21 ימים לפחות מהמצאת הצו כאמור בסעיף 215.
דוד אמסלם: למה זה רלוונטי מי ביצע?
<עמית אופק שמל: כי אין אפשרות להעמיד לדין.
דוד אמסלם: אתה אמור להעמיד לדין את בעל הקרקע, את האדם שנהנה מההפרה הזאת.
דוד אמסלם: נניח שבעל הקרקע נסע לחו"ל ואמר לאחיין שלו שיבוא לגור בבית.
דוד אמסלם: נניח שהאחיין הלך, הביא איזה קבלן שיבנה לו איזו מרפסת תוך כדי השהות שלו בבית.
דוד אמסלם: כשבעל הקרקע חוזר יש לו עבירת בנייה שהוא לא יודע מי עשה אותה.
<עמית אופק שמל: הסעיף הזה הוא לא סעיף שבא להחליף סגירת מרפסת.
דוד אמסלם: אני לא מדבר על סגירת מרפסת.
דוד אמסלם: נניח שהוא בנה חדר.
<עמית אופק שמל: גם בניית חדר זה לא העניין.
<עמית אופק שמל: מדובר על מקרים שבהם יש עניין ציבורי מיוחד, כמו תשתיות לאומיות.
דוד אמסלם: אני מבין שכשמדובר בתשתית לאומית יש חשיבות להוריד את הבית כמה שיותר מהר.
דוד אמסלם: למה זה חשוב אם מוצאים או לא מוצאים את האדם?
<עמית אופק שמל: יש כמה תנאים להיכנס לתוך הסעיף הזה.
<עמית אופק שמל: תנאי אחד, שאי אפשר להביא לדין אף אחד.
<עמית אופק שמל: אם אפשר היה להביא מישהו לדין, אולי היה נכון להביא אותו לדין, רק אחר כך לבצע את ההריסה.
<עמית אופק שמל: אנחנו לא מחפשים את האדם, אנחנו לא רוצים את ההרשאה שלו, אנחנו לא רוצים ממנו קנס.
דוד אמסלם: אתה בא בטענה שיש תשתית לאומית שבגללה אתה צריך לעשות את הכל מהר, דחוף ולא מתפשר.
דוד אמסלם: נניח שעובר כביש או קו מתח עליון.
דוד אמסלם: זה לא רלוונטי אם מצאת את האדם או לא מצאת את האדם.
דוד אמסלם: או שאתה הולך איתו להליך רגיל – בתי משפט וכו', או שאתה עושה צעד דרסטי.
<לירון אלדר מינקה: מה אם יש לך בניין נטוש?
<עמית אופק שמל: נניח שיש בניין נטוש בשטח חקלאי שאין לך מושג מי אחראי עליו, שאין לו בעלות.
יעל כהן-פארן: לבעל הקרקע יש בעלות.
<עמית אופק שמל: הרבה פעמים אין לך אפשרות לדעת מי בעל הקרקע הרלוונטי.
דוד אמסלם: זה נכון לגבי כל מבנה.
דוד אמסלם: הבעיות הקלאסיות קיימות גם לגבי מבנה רגיל.
<לירון אלדר מינקה: הסעיף מכוון למבנים החריגים.
<לירון אלדר מינקה: אם יש מבנה שמפריע, זה לא מעשי להעמיד אף אחד לדין.
<עמית אופק שמל: או שזה לא מוצדק להעמיד לדין.
דוד אמסלם: הניסוח לא יושב לי טוב.
<עמית אופק שמל: הניסוח של הסעיף הוא כמו הניסוח של הסעיף הקיים.
<עמית אופק שמל: הדבר היחיד שהשתנה במקרה הזה הוא ההכנסה של המילים "ובלבד שיש עניין ציבורי מיוחד".
<עמית אופק שמל: זה דבר שנקבע בפסיקה.
<עמית אופק שמל: סעיף 212 הקיים לא אומר את המילים "עניין ציבורי מיוחד", הפסיקה הוסיפה אותן.
<עמית אופק שמל: סעיף קטן (5) מדבר על אותו קו חשמל שלתובע אין עניין ציבורי להעמיד אף אחד לדין, הוא רק רוצה להתעסק בהריסה של המבנה.
<עמית אופק שמל: אלו שתי התוספות שיש בסעיף הזה לעומת המצב הקיים.
יעל כהן-פארן: אתה מציג כאילו אין עניין להעמיד לדין.
יעל כהן-פארן: אני רואה את זה הפוך, שזה מרחיב את סמכויות ההריסה גם למקרים שאין עניין להעמיד לדין.
<עמית אופק שמל: זה צו שבית משפט נותן, זה לא מינהלי.
יעל כהן-פארן: בסעיף 245 מדובר על עניין ציבורי מיוחד.
יעל כהן-פארן: זה יכול להיות תשתית לאומית, זה יכול להיות משהו אחר.
<קריאה: בנייה בשטח פרטי היא לא עניין ציבורי מיוחד.
יעל כהן-פארן: השאלה מה זה עניין ציבורי מיוחד.
יעל כהן-פארן: זה לא מוגדר.
דוד אמסלם: הרבה פעמים החוק משאיר את הדברים לא מוגדרים.
דוד אמסלם: אולי היום הנושא לא ציבורי, מחר הוא יהיה ציבורי.
דוד אמסלם: זה מזכיר את העניין של שימוש בכוח סביר.
<לירון אלדר מינקה: מעורב פה בית משפט.
<לירון אלדר מינקה: בית המשפט הוא זה שנותן את הצו, הוא זה שבוחן אם מוצדק או לא מוצדק.
יעל כהן-פארן: האם סעיף 245 מדבר על הריסה של עבודה אסורה, או על הריסה של מבנה אסור?
<לירון אלדר מינקה: משהו שנבנה ללא היתר.
עבדאללה אבו מערוף: אם יש עניין ציבורי, צריך לשקול את האופציה להשאיר את הבניין, לא רק להרוס.
עבדאללה אבו מערוף: בסעיף 245(א) צריך להחליף את המילה "אחד" במילה "כל".
זאב בנימין בגין: האם יש עוד מקום בחקיקה שבו מוזכר הביטוי "עניין ציבורי מיוחד"?
זאב בנימין בגין: אמרת שזה בא מהפסיקה.
זאב בנימין בגין: הבנתי את המקור.
זאב בנימין בגין: האם אנחנו מכירים מושג כזה?
זאב בנימין בגין: אם כן, האם נוצק בו תוכן ממשי?
<לירון אלדר מינקה: בהליכים פליליים מדברים על עניין ציבורי בהקשר של להעמיד לדין או לא להעמיד לדין.
זאב בנימין בגין: ההגדרה שם היא שלילית, זאת אומרת, הוא לא מעמיד לדין אם אין עניין ציבורי.
זאב בנימין בגין: יכול להיות שצריך להשאיר פה את הביטוי בעמימות, רק היינו רוצים לדעת מה הוא גבול העמימות, על מה מדובר.
דוד אמסלם: זה בסדר שזה מופיע פעם ראשונה.
דוד אמסלם: אני לא יודע מה היה בעבר.
דוד אמסלם: את המובן הציבורי קשה מאוד לכמת, כי יצטרכו לסרוק את כל התשתיות הקיימות - כבלים, בזק, חשמל ותשתיות שלא קיימות היום.
דוד אמסלם: זה לא צו שפקיד מוציא, זה צו שמוציא בית משפט.
דוד אמסלם: אני לא חושב שצריך להיכנס לרזולוציה הזאת, זה פחות חשוב.
זאב בנימין בגין: אני מוכן לקבל.
זאב בנימין בגין: אני רוצה לשמוע אם מומחים חושבים שבעתיד יכולה להיות השלכה אחרת למושג הזה בחוקים אחרים, בנושאים אחרים.
<לירון אלדר מינקה: ההסבר של הממשלה היה שהסעיף הזה מעגן את מה שנקבע עד היום בפסיקה לגבי חוק תכנון ובנייה.
<לירון אלדר מינקה: צווי הריסה שניתנו עד היום בלי הרשאה ניתנו כאשר היה עניין ציבורי מיוחד.
<לירון אלדר מינקה: עכשיו אנחנו מעגנים בחוק את העניין הציבורי המיוחד, כשהפרשנות שתהיה לזה היא הפרשנות שניתנה לזה עד היום בבתי המשפט בנושא תכנון ובנייה.
<רוני טיסר: 246.
<רוני טיסר: בקשה לביטול צו הריסה בלא הליך פלילי.
<רוני טיסר: הרואה עצמו נפגע מצו הריסה לפי סעיף 245(א), רשאי לבקש מבית המשפט את ביטולו, בתוך 30 ימים מהמצאת הצו כאמור בסעיף 215 כפי שהוחל בסעיף 245(ב).
<רוני טיסר: 221.
<רוני טיסר: שמירת אחריות פלילית.
<רוני טיסר: אין בביצוע צו שיפוטי כאמור בסימן זה בידי היחידה הארצית לאכיפה, הוועדה המקומית או הרשות המקומית המוסמכת לאכיפה, כדי לפטור מאחריות פלילית של אדם בשל ביצוע עבירה לפי חוק זה.
יעל כהן-פארן: בסעיף 245(ג) שיניתם מ-30 ימים ל-21 ימים.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להסתייג מזה.
יעל כהן-פארן: אני רוצה לבקש להחזיר את זה ל-30 ימים.
יעל כהן-פארן: אם זה שונה ל-21 יום, אז בסעיף 246 יש איזו שהיא סתירה.
<עמית אופק שמל: נכון.
עבדאללה אבו מערוף: אני מבקש שבסעיף 246 יינתנו 60 ימים במקום 30 ימים.
דוד אמסלם: יש לכם בעיה שזה יהיה 30 יום?
<עמית אופק שמל: לא, רק שאז אין מועד אחיד.
עבדאללה אבו מערוף: למה לא לפטור מאחריות פלילית?
<עמית אופק שמל: ברוב המקרים אין אחריות פלילית כי אין את מי להעמיד לדין.
<עמית אופק שמל: אנחנו מדברים על מקרים מאוד מסוימים שבהם לא רוצים להסיר את האפשרות הזאת.
<עמית אופק שמל: נשקול את ההערה.
<לירון אלדר מינקה: יש מקרים שבהם הרסת לאדם, שאז נסת
<לירון אלדר מינקה: פק בזה, אבל יש מקרים שבן אדם עשה עבירה חמורה ונרצה להעמיד אותו לדין פלילי.
דוד אמסלם: תלוי בקטע הציבורי.
<לירון אלדר מינקה: לא רצינו לכתוב פה משהו כללי של לפטור לגמרי או לא לפטור לגמרי.
<לירון אלדר מינקה: שיקול הדעת הוא של התביעה.
דוד אמסלם: הייתה תקופה בירושלים שאנשים השאירו פסולת בכל מיני מקומות, בעיקר פסולת עפר.
דוד אמסלם: היה חשוב לנו להעמיד אותם לדין.
דוד אמסלם: היה חשוב לנו לעשות פרסום בעיתון, כי הבנו שאם לא נפרסם לא עשינו כלום.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים להרתיע את הבאים בתור.
דוד אמסלם: לפעמים יש לך עניין לפרסם אדם שעשה עבירה בוטה על-מנת שהבאים בתור לא יעשו את אותה עבירה.
דוד אמסלם: יש בזה היגיון מסוים.
מיכאל מלכיאלי: אם הוא הרס בתוך 30 ימים, לא צריך להטיל עליו אחריות פלילית.
דוד אמסלם: לא מדובר פה על כך שהוא הרס, מדובר על כך שהורסים לו.
דוד אמסלם: מדובר פה באדם שלא קיים, שאתה לא מזהה אותו.
דוד אמסלם: אתה לא מזהה את בעל התשתית.
עבדאללה אבו מערוף: אם ברוב המקרים אתם לא מזהים, למה להוסיף את זה?
יעל כהן-פארן: אני לא אומרת שאין אחריות פלילית, פשוט לא צריך להזכיר אותה.
יעל כהן-פארן: כל הסעיף הזה מדבר על מצב שאין את מי לתבוע.
יעל כהן-פארן: אני מציעה להוריד את סעיף 221.
<לירון אלדר מינקה: הסימן הבא הוא סימן עונשי.
<לירון אלדר מינקה: זה סימן שמונה את העבירות המרכזיות של עבודה אסורה ושימוש אסור.
<רוני טיסר: סעיף ה': עונשין.
<רוני טיסר: 221א.
<רוני טיסר: בסעיף זה – "בעל שליטה במקרקעין – מי שנוהג מנהג בעלים במקרקעין, בין ברשות הבלים ובין שלא ברשות הבעלים, ובכלל זה מי שמנהל את המקרקעין, מי שמפיק או זכאי להפיק הכנסה מהמקרקעין או ליהנות מפירותיהם של המקרקעין כבעלים.
<רוני טיסר: 222.
<רוני טיסר: בנייה אסור ושימוש אסור.
<רוני טיסר: (א) המבצע עבודה אסורה בנסיבות מחמירות, דינו – מאסר שלוש שנים או כפל קנס כאמור בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין, התשל"ז-1977 (להלן – חוק העונשין), וקנס לפי סעיף 223.
<רוני טיסר: לעניין סעיף זה, "נסיבות מחמירות" – ביצוע עבודה אסורה במקרקעין המיועדים בתכנית לתכליות המפורטות בהגדרת "תשתיות לאומיות" שבסעיף 1, במקרקעין המצויים בסביבה החופית, במקרקעין שהוכרזו כקרקע חקלאית על פי התוספת הראשונה לחוק, בגן לאומי, בשמורת טבע, במקרקעין המיועדים בתכונית לגן לאומי, לשמורת טבע או ליער ובמקרקעין המיועדים בתכנית לשטחים ציבוריים פתוחים או למבני ציבור.
<רוני טיסר: (א1) המבצע עבודה אסורה, דינו – מאסר שנתיים או קנס כאמור בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין, וקנס לפי סעיף 223.
<רוני טיסר: (ב) בוצעה עבודה אסורה לפי סעיפים קטנים (א) או (א1) ניתן להאשים בה אחד או יותר מאלה: (1) בעל ההיתר או מי שמוטלת עליו החובה לקבל היתר לביצוע העבודה, וזאת גם אם קיבל היתר והעבודה בוצעה שלא בהתאם לתנאי ההיתר; (2) בעל המקרקעין בשעת ביצוע העבירה, למעט מחכיר לדורות, ובבעלות משותפת – כל אחד מהבעלים המשותפים ייחשב כבעלים רק מי מהבעלים שהוא גם בעל שליטה במקרקעין בשעת ביצוע העבירה;
<לירון אלדר מינקה: הדבר הראשון שבמחלוקת הוא בסעיף (א), לגבי השאלה איך מגדירים עבירה בנסיבות מחמירות.
<לירון אלדר מינקה: אנחנו חשבנו שאפשר לכלול כאן לא רק אם אדם בנה בלי היתר במקרקעין שהם כבר גן לאומי או שמורת טבע, אלא גם במקרקעין שמיועדים לגן לאומי, לשמורת טבע או ליער.
<לירון אלדר מינקה: המחשבה היא שאם בן אדם בנה שם בלי היתר, הוא מסכל את הכוונה להפוך את המקום הזה לגן לאומי ולשמורת טבע.
דוד אמסלם: איך הוא אמור לדעת את זה?
<לירון אלדר מינקה: לפי התכנית.
דוד אמסלם: איך בן אדם רגיל אמור לדעת כל עוד זה לא שמורת טבע?
איתן ברושי: זו לא שמורת טבע אם אין הכרזה.
דוד אמסלם: את אומרת שישנה תכנית מאושרת?
דוד אמסלם: אתם מדברים מהאישור עד ההכרזה?
<לירון אלדר מינקה: צריך לזכור שהאדם בנה בלי היתר.
<לירון אלדר מינקה: לגבי הנושא של האחראים, יש לנו קרקעות שהם בבעלות משותפת של הרבה מאוד בעלים.
<לירון אלדר מינקה: העבירות כאן נקראות עבירות של אחריות קפידה, זאת אומרת, מי שתובע לא צריך להוכיח שבן אדם עשה בכוונה או לא בכוונה, מספיק שיש בניין בלי היתר כדי שאפשר יהיה להאשים את כל מי שמנוי כאן בסעיף.
<לירון אלדר מינקה: כשיש בעלות משותפת שיש בה ריבוי בעלים, אמרנו שנוכל להאשים בעבירה רק את הבעלים שאפשר להראות שיש לו שליטה בקרקע, לא איזה מישהו שבאופן עקרוני הקרקע היא שלו אבל הוא רק אחד חלקי 30 או 40 מאותם הבעלים.
זוהיר בהלול: בוחרים אותו באופן אקראי?
<לירון אלדר מינקה: הממשלה ביקשה שאת כל הבעלים שנחשבים בעלים משותפים באותם מקרקעין אפשר יהיה להאשים.
<לירון אלדר מינקה: אנחנו הצענו לצמצם את זה.
זוהיר בהלול: זה צמצום לכאורה.
זוהיר בהלול: באופן רנדומאלי אתם קובעים?
<לירון אלדר מינקה: לא רנדומאלי.
<לירון אלדר מינקה: אם הסעיף נשאר בנוסח כמו שאנחנו מציעים, הם יוכלו להאשים רק אם הם יוכלו להראות שלאותו בן אדם יש שליטה בקרקע.
עבדאללה אבו מערוף: איזה נוסח אתם מציעים ב-(2)?
<לירון אלדר מינקה: בעל המקרקעין בשעת ביצוע העבירה, למעט מחכיר לדורות, ובבעלות משותפת – ייחשב כבעלים רק מי מהבעלים שהוא גם בעל שליטה במקרקעין בשעת ביצוע העבירה.
דוד אמסלם: אני מבין שאתם מתכוונים לבעלים עם הבעלות הגדולה יותר.
דוד אמסלם: האם אתם מתכוונים למעל 50% בקרקע?
<עמית אופק שמל: המצב היום הוא כל הבעלים.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לצמצם את זה עכשיו לבעלים המרכזיים.
דוד אמסלם: אני חושב שיש בזה גם שכל.
<קריאה: זה לא חייב להיות מי שיש לו יותר אחוז בקרקע.
דוד אמסלם: אתם מתכוונים למי שיותר פעיל?
איתן ברושי: מה זה משנה אם זה שמורת טבע או לא?
איתן ברושי: אם זה לא חוקי, זה לא חוקי.
איתן ברושי: דנים פה על מי להטיל את האשמה בדבר שלא צרך לקרות בכלל.
איתן ברושי: אם אני מבין נכון, מטרת החקיקה היא למנוע בנייה בלתי חוקית .
איתן ברושי: הרבה יותר קל למנוע בנייה בלתי חוקית מאשר לקיים משפטים אחרי 60 יום.
דוד אמסלם: מדובר כאן על נסיבות מיוחדות.
דוד אמסלם: יש אירועים מיוחדים.
איתן ברושי: יש פה בעיה עם הניסוחים.
איתן ברושי: אני מציע להוריד את העניין של שמורת טבע.
איתן ברושי: אם משהו לא חוקי, הוא לא חוקי.
איתן ברושי: צריך למנוע את הבנייה, לא להסביר מה עושים איתה.
איתן ברושי: לא יעשו כלום בשיטה הזאת.
דוד אמסלם: חבר הכנסת איתן ברושי מציע להוריד את ההגדרה של העבירות המחמירות.
דוד אמסלם: הוא מבקש להתייחס לעבירה כעבירה רגילה.
זאב בנימין בגין: יש לנו פה רשימה סגורה של אזורים, של מקומות שבהם אסור לבנות.
זאב בנימין בגין: הצעתי היא לכתוב כך: המבצע עבודה אסורה באחד מאלה.
זאב בנימין בגין: אני מציע להוריד את העניין של נסיבות מחמירות.
זאב בנימין בגין: מדוע אני אומר את זה?
זאב בנימין בגין: כי נסיבות מחמירות זה לא רק שבנית או שהתחלת לבנות בשמורת טבע, אלא גם כשהתעלמת מ-3 צווי הריסה.