GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: דרך אגב, יש מספיק קשישים בכל מקום.
דוד אמסלם: זה לא ארבעה קשישים בדימונה ויש לנו עוד שלושה בירושלים ושניים בצפת – מה, נבנה להם בית אבות - לא נעים, נביא את כולם לרעננה.
דוד אמסלם: בכל עיר יש פוטנציאל לבתי אבות, עוד מעט 17% מהאוכלוסייה הזאת יהיו קשישים.
דוד אמסלם: אז אני מצפה שאתם תיתנו הנחיות תכנון כמו לבתי-ספר - יש לכם מפתחות לבתי-ספר, לגני ילדים, פארקים, שטחים ירוקים – תהיה הנחיה תכנונית לגבי בתי אבות.
דוד אמסלם: תכנון בכל קטע עירוני ותהיה גם ההקצאה הציבורית לבתי אבות.
דוד אמסלם: אתה רוצה להתחיל?
סימן טוב: באמת אני צריך ללכת כדי לא לאחר.
דוד אמסלם: סע לשלום, המפתחות בפנים.
<קריאה: יש מישהו ממשרד הבריאות?
סימן טוב: הסמנכ"ל, הוא יחליף אותי.
סימן טוב: יהודה רון, אחראי על תכנון ובינוי תשתיות במשרד הבריאות.
<רפי אלמליח: מאז הישיבה האחרונה כאן אנחנו הרמנו את הכפפה – רפי אלמליח, ראש אגף התכנון של רשות מקרקעי ישראל - בהנחה שהנושא הראשון יגיע לפתרונו - - -
דוד אמסלם: תתקדם ישר לשני.
<רפי אלמליח: אנחנו מדברים על סקירה של כל נושא מצוקת הדיור בכל ההיבטים שלה, אם זה דיור מוגן, בתי אבות ודיור סיעודי.
<רפי אלמליח: ערכנו בחינה, גם בחינה עולמית, איך פותרים את זה בעולם וגם המלצנו ואנחנו מקדמים, בכל הפרויקטים שלנו אנחנו היזמים הגדולים במדינה מבחינת שכונות גדולות, בכל שכונה שאנחנו מקדמים היום אנחנו משלבים מינימום 300 חדרי דיור מוגן ופתרונות אחרים.
דוד אמסלם: רפי, מה הכוונה שלך שכונה חדשה?
דוד אמסלם: מה זה שכונה?
<רפי אלמליח: שכונה זה 500 עד 1,000 יחידות דיור שאנחנו מוסיפים.
דוד אמסלם: אם אתם מוסיפים 1,500–2,000 יחידות דיור?
<רפי אלמליח: 500 עד 1,000 ומעלה, אנחנו משלבים שם דיור מוגן, דיור בקהילה, כשלמעשה האוכלוסייה תוכל גם להשתלב בקהילה וגם לקבל את הטיפול.
דוד אמסלם: מה שאתה אומר, במתחמים – עזוב שכונות, היום בונים, עשרה בניינים זה כבר 1,000 יחידות דיור – לא נקרא לזה שכונה.
<רפי אלמליח: למה?
<רפי אלמליח: זה גם שכונה.
דוד אמסלם: זה גם שכונה?
דוד אמסלם: יכול להיות גם שכל בניין זה שכונה, זה עניין של הגדרה.
דוד אמסלם: אתה בעצם אומר שכל מתחם אורבני - - -
<רפי אלמליח: כל מתחם משמעותי שאנחנו מקדמים, אנחנו משלבים שם דיור מוגן.
<רפי אלמליח: זו הנחיה שנתנו לכל המתכננים.
דוד אמסלם: באיזה מפתחות?
<רפי אלמליח: ההיבט הכלכלי כאן הוא חשוב ולכן 250 יחידות, חדרים, הם סף הכניסה לכלכליות ואז אנחנו נותנים 250 ומעלה.
<רפי אלמליח: אם זה שכונות גדולות יכול להיות שיהיו גם שני מתחמים כאלה.
דוד אמסלם: הרי אתם מביאים את זה במסגרת הקצאת הקרקע, נכון?
דוד אמסלם: הרי אתה מזווית הקרקע.
<רפי אלמליח: אנחנו מתכננים תוכנית בניין עיר.
דוד אמסלם: ומה שאתה לא מתכנן?
דוד אמסלם: אם אתה לא מתכנן?
<רפי אלמליח: ותוכנית בניין עיר כבר מסמנת את המגרש עצמו.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אלה הנחיות המתכנן במסגרת התב"ע?
<רפי אלמליח: כן.
דוד אמסלם: התב"עות החדשות.
יעקב פרי: זה מה שהוא אומר.
<רפי אלמליח: כל התב"עות החדשות מכילות כבר דיור מוגן.
איתן ברושי: רוב הזקנים בתב"עות הישנות.
<רפי אלמליח: עכשיו זה לא דבר חדש, זה דבר שאני כבר מקדם בשבע-שמונה שנים האחרונות, משלבים את זה וזה הולך ותופס יותר תאוצה.
דוד אמסלם: אתה אומר שזה לא חדש.
<רפי אלמליח: התכנון הוא לא חדש.
<רפי אלמליח: מהתכנון עד לביצוע - - -
דוד אמסלם: שאלתי אם אתה אומר שזה לא חדש בשנים האחרונות.
<רפי אלמליח: בשנים האחרונות זה לא חדש.
<רפי אלמליח: בשבע השנים האחרונות אנחנו מקפידים על זה.
דוד אמסלם: רפי, כשאמרת לי זה לא חדש זה מדליק לי נורה אדומה, אני אסביר גם מדוע.
דוד אמסלם: אני אקח אותך לירושלים, אני אקח אותך לסיבוב.
<רפי אלמליח: כן, אבל בין תכנון לביצוע יש לנו את הפער.
דוד אמסלם: אני אראה לך מה בנו בשבע שנים האחרונות ותראה לי בית אבות אחד.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני לא רואה טוב.
דוד אמסלם: אולי שמתם אותם תת-קרקעי, לא ראיתי.
<רפי אלמליח: הפער בין תכנון – אתה יודע, כאיש שישב בוועדה המקומית - -
יעקב פרי: הוא אומר שלא בנו במשך שנים.
<רפי אלמליח: - - אתה יודע שמהרגע שאתה מתכנן - - -
איתן ברושי: בינתיים הם מזדקנים.
איתן ברושי: בין תכנון לביצוע הם מזדקנים.
איתן ברושי: זה פתרון טוב.
דוד אמסלם: זה הנחיות תכנון שבעצם נתתם למתכננים שלכם.
<רפי אלמליח: יש לנו גם את המספרים המדויקים.
<רפי אלמליח: בוא נציג אולי, אחרי כן ניכנס לדיון?
דוד אמסלם: חלק גדול מאוד מהמתחמים, גם לא אתם מתכננים אותם.
<רפי אלמליח: הרוב הגדול זה אנחנו.
<רפי אלמליח: 60,000 יחידות דיור.
דוד אמסלם: משרד השיכון גם מתכנן?
<רון עוזרי: לא מדויק.
<רון עוזרי: העובדות בשטח שונות ואני מוכן לומר כשייתנו לי לדבר.
דוד אמסלם: עוד מעט ניתן לך.
<רפי אלמליח: משרד השיכון מתכנן 15% ממה שאנחנו מתכננים במדינה.
<רפי אלמליח: 15% מתוך מה שהמדינה מתכננת, כך שאנחנו עושים את רוב התכנון.
דוד אמסלם: בבית שמש עכשיו יש שכונות שהולכים להקים.
<רפי אלמליח: יש שתי שכונות שאני תכננתי שם.
דוד אמסלם: יש שם בתי אבות?
<רפי אלמליח: בשתי השכונות.
דוד אמסלם: אתה תכננת או משרד השיכון?
<רפי אלמליח: אני תכננתי שני רובעים שם, ומשרד השיכון תכנן את השאר.
דוד אמסלם: ושם אין בית אבות?
דוד אמסלם: רק אצלכם?
<רפי אלמליח: אני לא אחראי על משרד השיכון.
<רפי אלמליח: אני מדבר על הדברים שאני מקדם.
דוד אמסלם: רפי, מה המפתחות?
דוד אמסלם: למשל, אתה אומר לי שבכל שכונה מעל לא משנה כמה, היחידה המינימלית הכלכלית – 250 חדרים.
דוד אמסלם: נניח יבנו שם 20,000 יחידות דיור, זה יישאר עדיין 250?
<רפי אלמליח: אמרתי.
<רפי אלמליח: אנחנו עושים שני מגדלים לדיור מוגן.
דוד אמסלם: זה לפי מה?
דוד אמסלם: לפי התחושה?
<רפי אלמליח: בוא ניכנס לזה כאן במצגת.
<רפי אלמליח: למה אני אומר לא לחכות לתוכנית המתאר?
<רפי אלמליח: כי אני חושב שכל המהלכים המקדימים לתוכנית מתאר זה כל הבדיקות שאני כבר עשיתי אותן כרגע.
דוד אמסלם: אתה ישבת עם צביה או עם – את מי הזמנו לדיון?
<לאה קריכלי: את שירה.
דוד אמסלם: היא כנראה הייתה עייפה הבוקר, שלחה את צביה.
יעקב פרי: דודי, אני יכול לשאול שאלה בהתפרצות?
יעקב פרי: אם אני יזם פרטי ואני רוצה לקנות לי בית, אני קונה מקבלן בית.
יעקב פרי: הוא בנה בית דירות והופך אותו למוסד סיעודי.
יעקב פרי: זה אפשרי?
<יהודה רון: דיור מוגן או מוסד סיעודי?
יעקב פרי: דיור מוגן או מוסד סיעודי, אני שואל.
יעקב פרי: מה ההבדל?
<רפי אלמליח: זה תלוי בוועדת התכנון.
יעקב פרי: זה אפשרי או לא?
<רפי אלמליח: זה תלוי בוועדת התכנון המקומית והמחוזית.
דוד אמסלם: השאלה היא שאלה טובה אבל לא קשורה לאירוע שלנו.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול.
<רפי אלמליח: בוא נציג את המצגת.
<רפי אלמליח: נעשתה עבודה רצינית, אמרת אני רוצה עוד חצי שנה לראות התקדמות.
דוד אמסלם: רפי, אני מבטיח שאני אתן לך להציג את מה שעשית, ולו רק בגלל שהתאמצת.
דוד אמסלם: יש כאלה שבאים לכאן, לא מתאמצים, מדברים והולכים.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את צביה ואני אחזור אליך, כי העסק הזה יותר מדי רציני להשאיר את זה ככה.
דוד אמסלם: משרד השיכון, בכלל המדינה, אמורים לעבוד על-פי עקרונות תכנוניים.
<קריאה: תדריך תכנון.
דוד אמסלם: עקרונות תכנוניים.
דוד אמסלם: המדינה מחליטה מה העקרונות התכנוניים - זה לגבי התחבורה, זה לגבי השטחים הירוקים, זה לגבי מבני הציבור.
דוד אמסלם: יש מפתחות.
דוד אמסלם: בנית X דירות, זה השטח הירוק פחות או יותר; X אנשים יבואו להתאכלס כאן, ולכן אנחנו צריכים לדאוג להם לשירות.
דוד אמסלם: לכן אני שואל ואני ביקשתי שתעשה עבודה, בעיקר על המפתחות התכנוניים, ודרך אגב הם ארציים.
דוד אמסלם: הם קשורים גם למשרד השיכון, גם אליכם לרמ"י, זה קשור גם לקבלן הפרטי שבונה.
דוד אמסלם: אלה ההנחיות התכנוניות לכל מדינת ישראל.
<צביה אפרתי: באופן עקרוני ההתייחסות לדיור לקשישים - צביה אפרתי, אני יועצת למינהל התכנון ואני קודם עבדתי במשרד הבינוי והשיכון.
<צביה אפרתי: בעצם, אנחנו מתייחסים לזה כחלק ממערך המגורים.
<צביה אפרתי: חלק ממערך המגורים – כל מגרש לבניית מגורים יכול להתאים לדיור מוגן.
<צביה אפרתי: נכון הוא שלגבי בתי אבות שיש בהם יותר חלקים סיעודיים, יש להם אפיונים של יותר בתי-חולים, לא טריוויאלי לקבל אוטומטית רישיון, אבל דיור מוגן זה חלק ממערך המגורים.
<צביה אפרתי: זה חלק מהדיור.
<צביה אפרתי: אני אנסה להסביר.
<צביה אפרתי: אנחנו רואים את האוכלוסייה הזאת כחלק מהקהילה, כחלק מהתפלגות הדירות.
דוד אמסלם: צביה, תעני לי, ברשותך.
דוד אמסלם: אמרתי, אני מצטער שאני קצר ולפעמים זה נראה חסר סבלנות, אבל אני רואה את השעון מולי ואני רוצה לחתור בסוף לסיכום.
דוד אמסלם: הגדרנו בהתחלה שהאוכלוסייה המבוגרת בוודאי צריכה להישאר במסגרת הקהילה שהיא גרה בה.
דוד אמסלם: למה אתם לא מגדירים שטחים בתוך הקהילה?
<צביה אפרתי: כי לא צריך להגדיר שטח חום.
<צביה אפרתי: מינהל התכנון עשה בעצם שני מהלכים.
<צביה אפרתי: אחד, לאפשר לכל רשות מקומית להשתמש בשטח חום למטרה הזאת.
<קריאה: לא להכריח.
<קריאה: לאפשר.
<צביה אפרתי: אם היא מעוניינת, הוא לא יכול להכריח אותה.
דוד אמסלם: למה לאפשר?
<צביה אפרתי: לא הבנתי.
דוד אמסלם: למה זה וולונטרי?
דוד אמסלם: למה אין בתי אבות?
יעקב פרי: למה לא לחייב?
<צביה אפרתי: אי-אפשר לחייב.
<צביה אפרתי: גם אין התפלגות מאוד ברורה של מי מעדיף לגור בבית וכמה הולכים למערכת המוסדית.
<קריאה: השאלה למה לא לחייב, זה הכול.
<צביה אפרתי: דקה, תן לי לדבר.
<צביה אפרתי: כן עדכנו במדריך של מכסות הקרקע שאושר לאחרונה, כן עדכנו את הכמויות של מוסדות לתשושים והמוסדות שהם בעצם החזקה יומית.
<צביה אפרתי: הכמות של הללו הותאמה לגידול בהיקף הזקנים, זאת אומרת מועדון הקשישים.
<קריאה: האוכלוסייה הבוגרת.
<צביה אפרתי: לאוכלוסייה הבוגרת.
<צביה אפרתי: זה כן הותאם, ובמדריך - -
איתן ברושי: למה חסר אם יש תוכניות?
<צביה אפרתי: - - כל מה שהוא שירות, כן נמצא במדריך.
<צביה אפרתי: מה שהוא במהותו מגורים בעצם קיבל מענה, פעם אחת המינהל, גם משרד הבינוי והשיכון כבר משנות התשעים בכל תוכנית ייעד קרקע.
<צביה אפרתי: היום, המגרש שבונים בשלב א' של מודיעין – בית אבות ודיור מוגן – זה משהו שיועד בתוכנית מ-1993.
דוד אמסלם: צביה, את לא עונה לי.
דוד אמסלם: בסופו של דבר כפי שאמרתי יש מפתחות תכנוניים.
דוד אמסלם: אתם, גם במסגרת תכנון ההקצאה של עד 40% צורכי ציבור, לא זרקתם קוביות.
דוד אמסלם: במסגרת ה-40% יש כבישים, יש גינות, יש כבישים, יש גנים, יש בתי-ספר, יש מפתח לשטח ירוק לילד.
דוד אמסלם: לזה יש.
<צביה אפרתי: לזה יש.
דוד אמסלם: הילדים צריכים לשחק באיזשהו מקום.
יעקב פרי: וזה גם עובד.
דוד אמסלם: והמתכנן, כשהוא בא לאשר את התוכנית אצלי אני שואל כמה שטח ירוק שמת, הוא אומר לי כך וכך, אני שואל כמה יגורו שם, אני עושה את האקסטרפולציה עם עצמי, תלוי באיזו שכונה וכמה ואני אומר לו, לא מספיק לי, אני מבקש נא להגדיל את השטח, יש יותר מדי ילדים שאין להם איפה לשחק, וכשאני שואל אותו לגבי בתי-ספר, אותו סיפור.
דוד אמסלם: הרי אני מכיר את מה שקרה עד היום.
דוד אמסלם: כלום לא קרה עד היום, בגלל זה יש בעיה.
דוד אמסלם: אחרת לא היה דיון, הכול טוב, יש מספיק בתי אבות, כוחות השוק מתנקזים לשם, הכול בסדר.
דוד אמסלם: מסתבר שזה לא כך.
דוד אמסלם: אני מכיר את כל ירושלים, אני יכול לספור לך את בתי האבות בירושלים.
<צביה אפרתי: דרך אגב, מה שבנו ברמות זה מגרשים שיועדו לפני 40 שנה.
יעקב פרי: המסקנה היא שהוועדה תחליט לא להזדקן.
<צביה אפרתי: מה שבנו בפסגת זאב זה מגרשים שיועדו בתוכניות 40 שנה קודם לכן.
דוד אמסלם: אבל זה מה שמפריע לי.
<צביה אפרתי: אותו דבר בגילה.
<צביה אפרתי: זאת אומרת, הנחיה תכנונית לכלול חלק הייתה לאורך שנים.
דוד אמסלם: אין בעיה, צביה, אני אגיד לך.
<צביה אפרתי: כמגורים.
דוד אמסלם: את אומרת לי שבזמנו הוקצו כמה מגרשים או שהיו הנחיות כאלה ואחרות למגרשים, דרך אגב לא למגורים.
דוד אמסלם: אני מכיר מגרש בפסגת זאב שיועד רק לבית אבות, לא למגורים, בית אבות, בכניסה מצד ימין.
דוד אמסלם: מי שרוצה לבנות מגורים הוא לא יבנה בית אבות, הוא יבנה מגורים.
דוד אמסלם: אני אספר לך למה, בגלל זה גם לא בונים מלונות בארץ ולא בתי אבות, בגלל שהאינסנטיב הכלכלי הוא לא שם.
דוד אמסלם: לכן, אני בא לעניין ואני אומר, רבותי – וביקשתי את זה לפני חצי שנה – תעשו דיון עם מינהל מקרקעי ישראל, עם משרד השיכון, עם משרד הבריאות, עם בתי האבות, תבינו מה הצורך האמיתי אחרי שמנכים את הכול.
דוד אמסלם: הרי לא כל קשיש, הוא בא לבית אבות.
<צביה אפרתי: נכון.
דוד אמסלם: בסוף בסוף, אנחנו מבינים את הכמויות.
דוד אמסלם: אין לנו עניין להקים בתי אבות סתם.
דוד אמסלם: ואז אנחנו מקצים שטחים רק לבית אבות, ומי יתמכרז על זה?
דוד אמסלם: רק אנשים שמתעסקים בבתי אבות.
דוד אמסלם: והוא לא צריך לקחת קרקע למגורים שהיא יקרה ולהפוך אותה לבית אבות כי בסוף הוא מעמיס את הכול על אותו קשיש שבא לגור שם.
דוד אמסלם: לכן אני ביקשתי – כמו שיש שטח ירוק ויש את החום ויש שטח למתקנים הנדסיים ויש שטח למה שאתם רוצים – חוץ מאשר לבתי אבות.
<עפרה כרמון אבן: אפשר להתייחס בנושא?
דוד אמסלם: לכן אני ביקשתי מכם לעשות את העבודה.
דוד אמסלם: עשיתם?
<צביה אפרתי: זה לא היה חלק - - -
דוד אמסלם: לא עשיתם.
דוד אמסלם: אני אקריא את הסיכום שלי?
דוד אמסלם: תראו, יש לכם דיונים אצלי כל הזמן.
דוד אמסלם: זה מוציא אותי מדעתי – מינהל התכנון – אני אבטל את כל הדיונים שלכם עד שאתם לא תעשו את מה שאני מבקש.
דוד אמסלם: זה לא הגיוני שאנחנו מקיימים דיון כאן, אתם הולכים וכאילו לא היה דיון פה, הולכים מה שנקרא לסבלותיכם.
דוד אמסלם: אני ביקשתי, הוצאתי פרוטוקול לפני חצי שנה, ואני אקריא לך אותו: "הוועדה מבקשת משר הבריאות לעשות ניתוח ארצי של הצרכים ולקבוע מפתח אשר יסייע לרשויות התכנון להכין תכנית מתאר ארצית ועירונית אשר תכלול בתוכה בתי אבות ומקומות לדיור מוגן כחובה.
<צביה אפרתי: משרד הבריאות.
דוד אמסלם: אבל עכשיו משרד הבריאות הרי לא עוסק בתכנון.
דוד אמסלם: מה קורה כאן בדיונים שלי?
דוד אמסלם: הוא עוסק בתכנון, את עוד מעט תעסקי בבריאות, והוא בכלל יביא את העובדים הזרים – ההוא ממשרד החקלאות.
דוד אמסלם: את לא שמה לב שהדיון כאן זה דיון מגדל בבל?
דוד אמסלם: כל אחד עושה הכול, הוא רק לא עושה מה שהוא צריך לעשות.
יעקב פרי: עושה, רק לא מה שהוא צריך.
דוד אמסלם: כן, לכן זה נראה ככה.
דוד אמסלם: ובקצה יש את רוני, שעכשיו מכאן הוא הולך לבית האבות שלו והוא צריך לטפל בקשיש שבא אליו ואומר לו: אדוני, אין מקום, עוד מעט, ובאותו אחד שהוא צריך להחליף לו את הטיטול ויכול להיות שהוא יעשה את זה כי אין מי שיעשה את זה.
דוד אמסלם: כולם פה מספרים את הסיפורים, הכול נכון, רק שום דבר לא עובד.
דוד אמסלם: אני בסיכום שלי אדבר על זה.
דוד אמסלם: בבקשה, רפי, הכנת מצגת, תראה לנו.
<רפי אלמליח: רק כתשובה לגבי זה שאתם אומרים שאנחנו שבע שנים פועלים, יש לנו כבר 10,000 יחידות דיור שנמצאות בתוקף ובשיווק, 10,000 חדרים, אז בבקשה לא לזלזל בפעילות של שבע שנים.
דוד אמסלם: של בתי אבות?
<רפי אלמליח: אם כבר מישהו עושה משהו, אז לא לנהוג כך.
<קריאה: רפי, ספרת גם מה שיש בתוכניות של שיכון?
דוד אמסלם: אחרי כן תדברו, לא כאן.
דוד אמסלם: היה לי בוס שהיה אומר, מרביצים לילד שבא לבית-ספר; זה שלא בא, לא מרביצים לו.
דוד אמסלם: אתה יודע, אתה באת, אתה השליח.
דוד אמסלם: יש לכם 10,000, אתה אומר.
דוד אמסלם: מה הפוטנציאל שצריך?
דוד אמסלם: אתה לא יודע.
<רפי אלמליח: יש הכול.
דוד אמסלם: יש הכול, תראה לנו.
יעקב פרי: דודי, רק הערת ביניים קצרצורת.
יעקב פרי: כותב לי העוזר שלי שעל-פי החלטת ממשלה 5208 הוקם צוות לניהול אסטרטגיה, לטיפול אסטרטגי בנושא הזדקנות האוכלוסייה.
איתן ברושי: באיזה שנה?
יעקב פרי: לא יודע, אנחנו יכולים לבדוק לך.
יעקב פרי: יש החלטות ממשלה מפורטות – 150, 834 – לטיפול בנושא קשישים.
יעקב פרי: הדיון הבא שאתה תערוך, אני ממליץ בפניך לזמן נציג מהצוות הזה.
דוד אמסלם: מי זה ראש הצוות?
יעקב פרי: אנחנו נבדוק.
<יפית בר: אני יכולה להגיד.
<יפית בר: יפית בר, מהמשרד לשוויון חברתי.
<יפית בר: זה התקיים במשרד לאזרחים ותיקים ב-2014, שדן בהזדקנות האוכלוסייה, אבל הנושאים של בתי אבות לא עלו שם.
<יפית בר: היה שם נושא של תעסוקה ופנאי, יותר להזדקנות האוכלוסייה לאוכלוסייה העצמאית.
דוד אמסלם: לא חשוב, העיקר לא בתי אבות.
דוד אמסלם: יעקב פרי, בסופו של דבר חלק גדול מאוד מהחלטות הממשלה לא מתממשות.
יעקב פרי: זה ברור.
דוד אמסלם: אף אחד גם לא עוקב אחריהן, ולכן זה מרגיז אותי.
דוד אמסלם: הם טעו כאן.
דוד אמסלם: כי הם לא הבינו שיש פה יושב-ראש ועדת פנים פקיד – אוקיי, ויש החלטות, קובעים.
דוד אמסלם: אמרתי חצי שנה, קובעים דיון אחרי חצי שנה.
דוד אמסלם: עוד מעט אגיד להם חודשיים, יהיה חודשיים, והם יבואו עוד פעם.
דוד אמסלם: פשוט מי שלא מכיר אותי לא מבין שיש דיון המשך.
דוד אמסלם: חושב שאני מדבר, ובזה נגמר הדיון כי ככה הם רגילים 50 שנה.
<ברוך בורוכוב: ברוך בורוכוב, אני מנכ"ל חברת תוכן.
<ברוך בורוכוב: אני אעשה בשתי דקות ממש brief על העבודה שעשינו.
<ברוך בורוכוב: היום בני 65 פלוס הם כ-11% מהאוכלוסייה, כשיש קפיצת מדרגה.
<ברוך בורוכוב: אם אנחנו מסתכלים משנת 55', פה בשנת 2010 יש קפיצת מדרגה ושינוי מגמה כשילידי 45' נהיו בני 65.
<ברוך בורוכוב: היום אנחנו נמצאים בנקודה הזאת.
<ברוך בורוכוב: תוך 20 שנה ההיקף הולך לגדול לכ-14.5% מהאוכלוסייה של מדינת ישראל.
דוד אמסלם: שזה בעצם מגיל 60.
<ברוך בורוכוב: מ-65 ומעלה.
דוד אמסלם: דרך אגב, למה הגעת ל-65?
דוד אמסלם: היום זה גם 67 כבר.
<ברוך בורוכוב: לא, אבל מגדירים אוכלוסייה - --
דוד אמסלם: אתם עוד מהספרים הישנים.
<ברוך בורוכוב: עוד מעט תראה שזה לא רלוונטי.
דוד אמסלם: אבל מגיל 65, אתה יודע, 67, לא הולך ישר לבית אבות.
<יהודה רון: אפשר להתחיל מגיל 75.
<ברוך בורוכוב: יש פה כל מיני ניתוחים, אני לא אכנס אליהם, אבל בגדול, יש שלושה פתרונות היום.
<ברוך בורוכוב: אחד זה דיור מוגן, אחד זה בית אבות, ומיטות סיעודיות.
יעקב פרי: לא בכל בית אבות יש גם מחלקה סיעודית?
<יהודה רון: לא בהכרח.
<קריאה: יש חובה רק מעל 250.
<רון עוזרי: לא, זה בדיור מוגן.
<קריאה: יש פה עירוב נתונים, אבל זה נותן תמונה כללית.
<ברוך בורוכוב: אם אנחנו לוקחים את האוכלוסייה הזאת שהיא אוכלוסייה ותיקה, מתוכם 93% גרים בבית.
דוד אמסלם: כשאתה אומר גרים בבית זה עד סוף ימי חייהם?
<ברוך בורוכוב: כן.
<ברוך בורוכוב: הם גרים בבית.
<ברוך בורוכוב: 7% גרים או בסיעודי או בית אבות או דיור מוגן.
<ברוך בורוכוב: זה כולל בתי-חולים גריאטריים אבל לא מחלקות גריאטריות בבתי חולים.
דוד אמסלם: אתה מדבר על 61.5 אלף איש שהם נמצאים או בדיור מוגן או בבתי אבות רגילים.
<ברוך בורוכוב: נכון.
<קריאה: או בתי-חולים סיעודיים של משרד הבריאות.
<ברוך בורוכוב: מתוך האוכלוסייה הזאת, 5% בבתי אבות ודיור מוגן, 2% בדיור סיעודי, וה-5% מתחלקים לעצמאים וסיעודי, זאת אומרת בערך 20% מכל הדיור המוגן בבתי אבות יש מחלקות סיעודיות.
דוד אמסלם: מה זה עצמאי?
דוד אמסלם: אתה אומר, בתוך הדיור המוגן - -
<קריאה: ובתי אבות.
דוד אמסלם: - - כ-10,000 איש הם בעצם בסיעודי ועוד כ-40 ומשהו אלף, זאת אומרת בסביבות ה-20%.
דוד אמסלם: עד עכשיו, דרך אגב, נתונים מעניינים.
<ברוך בורוכוב: אם אנחנו מסתכלים על הפריסה הארצית אז ברור שרוב הפתרונות נמצאים במרכז, גם הכוח הכלכלי נמצא במרכז, אבל מעניין לראות שלמשל בחיפה אחוז האוכלוסייה הוותיקה 14%, אבל הפתרונות הם 16%, 17%, זאת אומרת יש שם עודף של ייבוא.
יעקב פרי: מה זה האדום?
יעקב פרי: מה זה הצהוב?
<ברוך בורוכוב: האדום זה דיור סיעודי, צהוב זה דיור מוגן ובית אבות.
<ברוך בורוכוב: יש פה פריסה ארצית, אני לא אכנס.
<ברוך בורוכוב: עכשיו אנחנו אומרים - רגע, לאן זה הולך.
דוד אמסלם: לפני שזה הולך, אתה נתת לי מצב של צורך היום.
<ברוך בורוכוב: לא, עוד לא נתתי.
דוד אמסלם: נתת לי את הנתונים.
יעקב פרי: הוא מדבר על מצב עובדתי.
<רפי אלמליח: זה מצב קיים.
<ברוך בורוכוב: אם אני מסתכל מה קורה בעולם, ברור שיש הזדקנות כללית של אוכלוסייה אבל יש כמה תופעות.
<ברוך בורוכוב: קודם כול, יש תופעה של זקנים צעירים, זאת אומרת בני 65, כאילו בפנסיה, אבל הם עוד 10–15 שנה חיים בבית כרגיל ולא קרה שום דבר.
<ברוך בורוכוב: עולה הביקוש להזדקנות במקום, הזדקנות בקהילה, הם רוצים לחיות בקהילה האנשים, איפה שהם גרים.
<ברוך בורוכוב: מי שגר במודיעין רוצה להישאר במודיעין, גם אם יזוז קצת.
<ברוך בורוכוב: הולך וגדל חלקם של בני ה-85.
<ברוך בורוכוב: עוד רגע אני אראה מפה מה קורה באירופה.
יעקב פרי: זה בגלל תוחלת החיים?
<ברוך בורוכוב: יש הרבה סיבות לזה אבל בני ה-85 נהיים כוח עצום בסיפור הזה.
<ברוך בורוכוב: בגלל שתוחלת החיים עולה, המודלים הכלכליים שעליהם בנויים כל בתי האבות והדיור המוגן קורסים כי תכננו שבן אדם ילך לעולמו בגיל מסוים, הוא חי עוד הרבה שנים, המודל הכלכלי לא עובד.
דוד אמסלם: ברוך, הכול ברור לנו.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין דבר אחד.
<ברוך בורוכוב: זה הביקוש לחדרים.
<ברוך בורוכוב: היום יש 43,000 חדרים, צריכים להיות 53,000 חדרים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, החוסר הוא בעצם 12,000 חדרים?
<ברוך בורוכוב: 10,000 חדרים, היום.
דוד אמסלם: זה מה שחסר?
דוד אמסלם: אם יש לנו 10,000 חדרים, הכול מסודר?
<ברוך בורוכוב: היום.
<רפי אלמליח: נכון להיום.
<רפי אלמליח: כל יום זה משתנה.
דוד אמסלם: ומה עקומת הגידול?
<ברוך בורוכוב: בשנת 2035 אתה צריך להגיע ל-95,000 חדרים.
יעקב פרי: אתה צריך עוד 40,000.
<ברוך בורוכוב: אנחנו עשינו סקר של כל התוכניות של כל בתי האבות, כל התוכניות שנמצאות כרגע בהליכי התכנון במינהל התכנון משלב הקליטה, ועברנו על כל התוכניות של רשות מקרקעי ישראל.
יעקב פרי: זה שלושת הסוגים?
דוד אמסלם: הוא מראה את הצורך.
<ברוך בורוכוב: ואני מסתכל, אם אנחנו נמשיך כמו שכרגע זה עובד, הפער בין הביקוש להיצע – האדום זה ההיצע, הכחול זה הביקוש – יגדל מ-10,000 בערך ל-12,000 בערך בעוד 20 שנה.
<ברוך בורוכוב: זה המשך המגמה.
דוד אמסלם: אם אתה אומר שהיום הפער הוא 10,000, ואתה מניח הנחת עבודה שנמשיך להתנהג עד 2035 כמו היום, אז הפער - - -
יעקב פרי: דוד, יש עלייה.
יעקב פרי: הכתום עולה.
<ברוך בורוכוב: האדום עולה.
<ברוך בורוכוב: כל מה שנמצא בוועדות התכנון יתממש.
דוד אמסלם: אתה לקחת את הפוטנציאל הקיים היום.
<רפי אלמליח: ומה שבתכנון.
דוד אמסלם: העתידי, והלבשת אותו ככה.
דוד אמסלם: בגלל שהבעיה צריכה להיות הרבה יותר חריפה אם לא.
יעקב פרי: דודי, בהנחה שכל מה שמתוכנן גם יתקיים.
דוד אמסלם: מה שמתוכנן יתבצע.
<ברוך בורוכוב: עכשיו, איך פותרים?
דוד אמסלם: אולי זה הדיון הכי חשוב שעשינו פה עד עכשיו.
דוד אמסלם: אתה אומר, בהנחת עבודה שאני לוקח את המצב היום, עושה אקסטרפולציה לשנת 2035, אני לוקח בחשבון הכול, בעיקר את גידול תוחלת החיים וכו', אם אנחנו גם שותלים את כל התכנונים שעבדנו עליהם עכשיו, שקודם אמר אותם רפי בגאווה גדולה, עדיין אנחנו יושבים על דלתא של כ-12,000 איש.
<ברוך בורוכוב: הפער יגדל.
דוד אמסלם: הפער יגדל בקצת.
דוד אמסלם: הוא שומר על עצמו פחות או יותר.
<ברוך בורוכוב: שומר על עצמו, יגדל בקצת.
דוד אמסלם: ומה מפריע לכם לסגור את הפער הזה?
<רפי אלמליח: מציעים את הפתרונות.
<ברוך בורוכוב: יש לנו פתרונות.
<ברוך בורוכוב: קודם כול, לקחנו את כל התוכניות שנמצאות כרגע בהכנה של רשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: לפני כן, שאלה אינפורמטיבית לרפי.
דוד אמסלם: כשאתה מדבר אתי על כך שאתם שמתם את זה בתכנון, במסגרת כמו שאמרה צביה, במגורים, או ייעוד לבתי אבות?
<ברוך בורוכוב: ייעוד לבתי אבות.
דוד אמסלם: זאת אומרת, המכרוז הולך, זה שטח לבתי אבות.
דוד אמסלם: זה שטח של בתי אבות שאנחנו בעצם ממכרזים אותו על הבסיס הזה בלבד.
<רפי אלמליח: רק לבית אבות, ולשנות אותו זה לעבור ועדות מחדש.
דוד אמסלם: אוקיי, מצוין.
<יהודה רון: איפה החלק הסיעודי?
<קריאה: האם זה חל על הרשות המקומית או לא?
<קריאה: האם זה חובה של הרשות המקומית או לא?
<קריאה: לא, זה לא מגרשים חומים.
<קריאה: זה מתחלף למגורים כבר היום.
<קריאה: עזבו, חבר'ה, זה בתיאוריה.
<צביה אפרתי: זה לא צורכי ציבור.
<קריאה: בשתי רשויות עכשיו היו מכרזים לדיור מוגן, רשויות מכובדות, זה הפך מהר מאוד למגורים.
דוד אמסלם: רפי, אנחנו קצרים פה, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אתה אומר לי שזה ייעוד מסחרי לבתי אבות.
<רפי אלמליח: ייעוד סחיר לבתי אבות.
דוד אמסלם: לבתי אבות.
דוד אמסלם: לא למגורים.
<רפי אלמליח: בתי אבות או דיור מוגן.
דוד אמסלם: או דיור מוגן.
דוד אמסלם: הכוונה נשאר בקטגוריה הזאת.
<ברוך בורוכוב: לקחנו את כל התוכניות והכנו תוכנית עבודה שבמסגרתה כל המתכננים של רמ"י מקבלים הנחיה להכניס על-פי מגרשים ספציפיים שמיועדים לדיור מוגן או בתי אבות בתוכניות שלהם, ואנחנו יודעים לסגור את הפער.
דוד אמסלם: אתה אומר, הפער ברמת מדינה הוא לא ברמות כל כך היסטריות, אנחנו יודעים לסגור את זה באופן נקודתי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו נאתר מספר מגרשים בארץ, בחלוקה.
<ברוך בורוכוב: איתרנו, עשינו את זה.
דוד אמסלם: עשיתם את זה.
<רפי אלמליח: אתה שאלת קודם כמה אנחנו מתכננים במגרש.
<רפי אלמליח: 250 אמרתי, זה המינימום.
<רפי אלמליח: מה שעשינו בעבודה הזאת, אם באמת יש ביקושים יותר גדולים - -
דוד אמסלם: העמסתם.
<רפי אלמליח: - - העמסנו יותר – 500 ו-700 ו-1,000.
דוד אמסלם: רפי, אתה נתת תשובה.
דוד אמסלם: כדי לסכם את האירוע, ואנחנו קצרים בזמן, עוד מעט נשאל את השאלה פה, אתה אומר כך - אנחנו עד שנת 2035 פחות או יותר נמצאים בקטע של סגירת הפערים, אנחנו היום סגרנו את הפער כבר באופן מעשי.
<רפי אלמליח: ב-2020 אנחנו כבר מתקרבים לסגירת הפער.
דוד אמסלם: מתי בעצם אני יכול לשמוע מכם שאתם איתרתם את המגרשים?
<ברוך בורוכוב: זה בוצע כבר.
דוד אמסלם: או שהעמסתם זכויות בנייה על המגרשים הקיימים, הגדלתם אותם, כדי לתת תשובה שהתוכנית מעודכנת ל-2035.
<ברוך בורוכוב: יש לנו פה המלצות: 1.
<ברוך בורוכוב: רשות מקרקעי ישראל צריכה להתאים את התב"עות לביקושים כפי שהצגנו.
דוד אמסלם: זה אתה, רשות מקרקעי ישראל.
<ברוך בורוכוב: כן, אני יודע.
<רפי אלמליח: כן, אנחנו מטילים על עצמנו גם.
<ברוך בורוכוב: הדבר השני, התוכניות האלה יגיעו לוועדות התכנון והן צריכות לקבל פתרון ולהתקדם.
דוד אמסלם: אתם מקדמים את התכנון?
<רפי אלמליח: לא, אנחנו יוזמים את התכנון.
<ברוך בורוכוב: הדבר השלישי זה מה שדיברתם קודם.
<ברוך בורוכוב: נכון להיום, בתדריך אין הנחיה ספציפית במגרשים חומים.
דוד אמסלם: ברוך, עזוב.
<רפי אלמליח: קלענו לדעת גדולים.
דוד אמסלם: ברגע שיש לי את הנקודתי, אני כרגע עד 2035 סגור.
<ברוך בורוכוב: חלק מהתוכניות האלה לא יתממש.
<ברוך בורוכוב: כי החיים יגרמו לזה לא להתממש.
<ברוך בורוכוב: כי בסוף המציאות היא שחלק מהתוכניות לא יוצאות לפועל.
<ברוך בורוכוב: ולכן צריך ליזום גם במגרשים חומים.
דוד אמסלם: אם איתרת מגרשים ואתה ממכרז אותם ואם אף אחד לא משתתף במכרז, תוריד את המחיר, הרי בסוף יהיה בינגו.
דוד אמסלם: אם תיתן חינם אני אבוא אבנה, תתקשר.
דוד אמסלם: אם אתם סגורים בכל הארץ עד 2035 והיות ומדובר באוכלוסייה, אני מבין שהעסק בשליטה ואתם יכולים להביא את זה בקטע הנקודתי ולא בקטע הארצי, זאת אומרת לא בהנחיה ארצית, אז זה מסתדר לי, זה יותר טוב לי.
<ברוך בורוכוב: אבל צריך פה לפתח מודל כלכלי שזה יהיה נגיש לכל האוכלוסייה.
<ברוך בורוכוב: נכון להיום, המחירים במרכז הארץ הם גבוהים והם ילכו ויעלו כי תוחלת החיים הולכת ועולה.
דוד אמסלם: ברוך, אתה לא איתי.
<ברוך בורוכוב: אתה צריך לפתח מודל כלכלי, כמו שיש היום לאוכלוסייה צעירה, הממשלה משווקת יחידות דיור במחיר ספציפי באוכלוסיית יעד.
דוד אמסלם: הבנתי, ברוך.
דוד אמסלם: אני אקצר לך, אין לי זמן.
דוד אמסלם: אחד זה לאתר את המקומות ואת האינוונטר התכנוני ולסגור אותו ברמת הקרקעות שיש.
דוד אמסלם: שנית, זה המחיר.
דוד אמסלם: זו סוגיה אחרת שלדעתי – אני אישית חושב, אני מתחייב - - -
<רפי אלמליח: הנה, בדיוק רבקה מהאוצר הגיעה.
דוד אמסלם: אני אשב עם שר האוצר על כך כי אני חושב שזה ברמה מיניסטריאלית, יש כאן עסק מוסרי, אני רואה את זה גם ברמה המוסרית.
דוד אמסלם: אני ארצה לבקש מכם רק דבר אחד.
דוד אמסלם: אתם תשלחו לי ברשות
דוד אמסלם: כם – כמה זמן?
<רפי אלמליח: ל-?
דוד אמסלם: כל התוכנית הזאת.
דוד אמסלם: תראו לי אותה, אני רוצה לדעת את הפריסה הארצית, בכל מקום בארץ איזה מגרש, כמה כתוב עליו.
איתן ברושי: אני רוצה משפט, ממש משפט.
דוד אמסלם: שבועיים מספיקים לך?
דוד אמסלם: תרשמי בפרוטוקול.
דוד אמסלם: עכשיו רק שאלה קטנה לגבי הסיעודי.
דוד אמסלם: מה קורה בסיעודי?
דוד אמסלם: ברוך, תן לנו התייחסות קצרה לסיעודי.
דוד אמסלם: עד עכשיו הבנו, דיברת על הדיור המוגן ובתי אבות.