GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<פנחס פרנקל: בדקנו את התהליך מכל ההיבטים שלו.
<פנחס פרנקל: העבודה של הוועדה לפיקוח על מוהלים, שנמצאת ברבנות הראשית לישראל, היא עבודה טובה.
<פנחס פרנקל: אנחנו לא רואים צורך לשנות את ההסדרים הקיימים.
<יצחק טיים: אדוני, אני לא יודע למה אנחנו לא מקבלים זכות דיבור פה.
דוד אמסלם: החלטתי מה הדיון, אני מחליט מי מקבל את זכות הדיבור.
<יצחק טיים: איך אתה יודע על מה אני מדבר?
דוד אמסלם: הסברתי לך: אני מחליט למי אני נותן זכות דיבור.
דוד אמסלם: לא לכולם אני נותן, אני לא יכול.
<יצחק טיים: אדוני היושב-ראש, זה ביזיון מ שאתה עושה פה, זה לא נכון.
דוד אמסלם: אני עכשיו הביזיון?
דוד אמסלם: אני הביזיון?
<יצחק טיים: זה לא נכון, כי יש פה ועדה מפקחת שבמקום לפקח היא מאשימה גורמים אחרים.
<יצחק טיים: אני חושב שזה לא נכון מה שאתה עושה, אתה מחליט מה אני הולך לדבר במקום לשמוע.
דוד אמסלם: דקה, אני הביזיון פה?
<יצחק טיים: אני אצא.
<יצחק טיים: בסדר.
יוסי יונה: אהיה מאוד מאוד קצר.
יוסי יונה: התופעה שאנחנו מדברים עליה היא שילוב: מצד אחד, רשלנות מקצועית.
יוסי יונה: אבל הדיון לא יכול להתמצות ברשלנות מקצועית, אנחנו לא יכולים לדחות את היסוד הקיים פה בזלזול בכבודו של האדם, ובמקרה הזה - בגלל שהוא שחור.
<קריאה: זה כן הדיון.
<קריאה: אתה עושה פה פארסה, אדוני.
<קריאה: זה חלק מהדיון ואתם עושים פה - - -
<זיוה מקונן דגו: זה חלק מהדיון, ואתם - - -
דוד אמסלם: הכנסתי אותך לכאן בגלל שאמרת שלא תפריעי.
<קריאה: הרבנות בחיים לא תסכים למסקנות הוועדה, אדוני.
<זיוה מקונן דגו: אז מה זה הדיון?
<יצחק טיים: אני לא אשתוק.
<יצחק טיים: למה שאשתוק?
<יצחק טיים: תינוקות בני יומם שחותכים להם אשך או עושים להם תאונה, זה לא דבר שאפשר לשתוק עליו.
דוד אמסלם: חבר שהכנסתי אותךְ חזרה.
<זיוה מקונן דגו: חבל מאוד.
<יצחק טיים: אתם מתעללים בהם.
<זיוה מקונן דגו: חבורה של פושעים יושבים פה, שהתעללו, ונותנים לרב לחזור אחרי שלוש שנים להתעלל באתיופים.
<זיוה מקונן דגו: בושה וחרפה.
מאיר כהן: אם הרב הזה חוזר, אז אני מצדיק אותם.
<משה דגן: לא התבקשתי להגיד מה החלטת הוועדה.
דוד אמסלם: לפעמים אני מצטער שאני נותן לאנשים, במיוחד חברי כנסת שבאים ועושים על זה פוליטיקה.
דוד אמסלם: זאת לא הכוונה שלי.
דוד אמסלם: הגדרתי מה הדיון בדיוק.
דוד אמסלם: דרך אגב, בנושא הזה, היה לפני שבועיים בוועדת העלייה והקליטה - - -
<קריאה: מה הקשר לוועדת העלייה והקליטה בנושא מוהלים?
<קריאה: זה שהוא אתיופי - - -
דוד אמסלם: את קיבלת זכות דיבור?
<קריאה: לא, לא קיבלתי.
דוד אמסלם: אז למה את מפריעה לי?
<קריאה: כי זה מפריע לי שאתה לא נותן לנו מקום בוועדה שלך.
<קריאה: אף פעם לא נתת לנו מקום.
דוד אמסלם: את מפריעה לי עכשיו.
דוד אמסלם: לא לא לא, יוסי.
דוד אמסלם: הבנתי מה שאמרת.
יוסי יונה: כן, אבל - - -
יוסי יונה: בסדר, אבל אדוני היושב-ראש, אתה מכבד את חברי הכנסת.
יוסי יונה: אם נלך לפי הקריטריון הקשיח שלך של מה הדיון, אז נעסוק פה בסתימת פיות גורפת.
דוד אמסלם: אנחנו לא במליאה שאתה מדבר על מה שאתה רוצה.
דב חנין: אבל אדוני, יש לדיון הזה כמה זוויות.
דוד אמסלם: לא לא, אני מחליט מה הדיון ומה הזווית.
דב חנין: אתה מחליט מה הדיון, אבל לנו יש את הזוויות שלנו בדיון.
דוד אמסלם: יוסי, קח לך 20 שניות לומר מה שאתה אומר.
יוסי יונה: אני לא צריך יותר מ-20 שניות.
דוד אמסלם: זו חוצפה שלכם להחליט לי מה הדיון ומה לא, להפריע כל הזמן לדיון.
דוד אמסלם: אתה אומר לי כל הזמן מה הדיון?
דוד אמסלם: אתה נכנס לי פה בשתי הדקות האחרונות וקובע לי מה הדיון?
דוד אמסלם: כל פעם אתה עושה את זה.
יוסי יונה: אתה מדבר אלי?
דוד אמסלם: אליו – אל חבר הכנסת חנין.
דוד אמסלם: הוא כל הזמן מטיף לי מוסר בהתנשאות ואומר לי מה הדיון.
דב חנין: מה הדיון לדעתי.
דוד אמסלם: זה לא משנה לי מה דעתך בכלל.
דב חנין: לי זה משנה.
דב חנין: אני נבחרתי להביע את דעתי, לא את דעתך.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, 20 שניות.
דוד אמסלם: בא לי פה כל פעם בשתי הדקות האחרונות ומטיף לי מוסר.
דוד אמסלם: בכל דיון כמעט.
יוסי יונה: אני מכבד את ההסתייגות שלך, אבל כן רוצה להדגיש שקיים קשר במקרה הספציפי הזה בין רשלנות מקצועית לבין הסוגיה של גזענות.
יוסי יונה: כל ניסיון שלנו להתכחש לעניין הזה הוא עוול לאמת ולא יביא פתרון אמיתי לבעיה שאתה אנחנו מתמודדים.
<אסתר בראון בן דוד: משרד המשפטים מבקש להביע את עמדתו הסופית שמי שצריך לקדם את הצעת החוק הממשלתית זה משרד הדתות או, לחלופין, משרד הבריאות.
<גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, רק שתדע שהוא חזר.
<גדי יברקן: אני לא מתחצף ולא מתפרץ - - -
דוד אמסלם: מה עשית עד עכשיו?
<גדי יברקן: שהמוהל חזר לעבוד במשרה, והתלונה שהוגשה במשטרה, אני בספק אם המשטרה התחילה לבדוק.
<גדי יברקן: אני אומר את זה ממקורות שלי, כי אני הגשתי את התלונה במשטרה.
<גדי יברקן: רק שתדעו שהרב חזר לעבוד, כמעט כל האחרים גם חזרו לעבוד.
<גדי יברקן: אי אפשר להגיד שאנחנו עוברים.
<גדי יברקן: אנחנו פה פצועים, מדממים.
<גדי יברקן: זה לא עובד, סליחה.
<גדי יברקן: אני מתנצל, זה פשוט מבפנים, אי-אפשר לדלג על זה.
<גדי יברקן: זה משהו שאתה שולט עליו כמו בשלט – פעם מגביר ופעם מוריד.
<גדי יברקן: יש פה אנשים שהילדים שלהם נעשו נכים לכל החיים, יכול להיות שלא יוכלו להביא ילדים בהמשך.
<גדי יברקן: אי-אפשר להגיד שזה לא הדיון.
<גדי יברקן: אני מסכים אתך שאתה עושה דיון לפני העתיד, אבל אי-אפשר להתעלם מההווה.
<גדי יברקן: אי-אפשר.
דוד אמסלם: אבל גדי, אתה צועק בלי רשות, בלי כלום.
דוד אמסלם: עושה מה שאתה רוצה.
דוד אמסלם: נתתי לך לדבר קודם כול, אתה מחליט לי גם מה הדיון.
דוד אמסלם: אבל בגלל שאני מחבב אותך אני נותן לך, ועוד אתה עכשיו ממשיך וממשיך - -
<גדי יברקן: זה הדדי.
<גדי יברקן: זה פשוט - - -
דוד אמסלם: - - בגלל שכואב לך בבטן.
דוד אמסלם: וגם אם אני מסכים אתך, זה לא הדיון.
<גדי יברקן: כואבת לי הבטן, לא יכול ללכת לרופא כי בטח ינתחו אותי ללא הסכמה...
דוד אמסלם: רבותי, ברשותכם, אני רוצה לסכם את האירוע.
דוד אמסלם: כפי שאמרתי, באתי לדיון מכתבה שקראתי, שלא קשורה בכלל לאירוע האחרון כפי שהציג אותו גדי, שאני רואה אותו כדבר חמור מאוד ואני מתחבר לכל מה שהם עשו.
דוד אמסלם: גם כעסתי מאוד מאוד באותה נקודת זמן, ואם לא היו עושים דיון בוועדת הקליטה הייתי עושה אותו פה.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה ללכת קדימה לנושא בכללותו.
דוד אמסלם: אני חושב שנושא המילה זה נושא חשוב מאוד מכדי להשאיר אותו כפי שהוא - גם אם יש תקלה פעם בשנה וגם אם אין תקלה.
דוד אמסלם: זה הליך מורכב, כפי שתיארתם אותו, מסובך, וגם אמר ד"ר שוסהיים שזה אפילו יותר מסובך מאשר להיות רופא, אז בוודאי שצריכה להיות פרוצדורה של ההכשרה, של הסטאז', רישיון וכו'.
דוד אמסלם: זה לא כל איש הישר בעיניו יעשה.
דוד אמסלם: בעבר, לפי מסורת ישראל כבר למעלה מ-3,500 שנה מלים ילדים ולא היו רישיונות.
דוד אמסלם: אני מניח שלפני 200 שנה גם לא היה רישיון לרופא.
דוד אמסלם: אני לא יודע איך זה עבד, בטח לא הכשירו ואותו ונתנו לו רישיון.
דוד אמסלם: מי שהרגיש שהוא יכול להיות רופא והאמינו לו – נעשה רופא.
יוסי יונה: היה קצב, היה רופא.
עבדאללה אבו מערוף: זה עבר בירושה.
דוד אמסלם: אני חושב שהגיע הזמן להסדיר את זה, זה לא יכול להישאר ככה.
דוד אמסלם: אני חושב שזה נכון להסדיר את זה.
<משה דגן: יש לזה השלכות לכל העולם.
דוד אמסלם: לא, אנחנו לא באים להכשיר מוהלים בחו"ל עכשיו, כמו שאנחנו לא מכשירים רופאים בחו"ל.
דוד אמסלם: אנחנו, במדינת ישראל, באים להסדיר את מה שגבולות המדינה.
דוד אמסלם: אנחנו עוד לא מעצמה עולמית שבאים להכתיב לכל העולם מה לעשות, גם לא לכל היהודים בעולם.
דוד אמסלם: אעשה כאן דיון בעוד חודש.
דוד אמסלם: אני מבקש ממשרד הדתות, בגלל שרואה את זה במשרד הדתות.
דוד אמסלם: כמובן שיש לו שותף בכיר מאוד, וזה משרד הבריאות.
דוד אמסלם: בכל אופן מדובר פה במשהו כירורגי.
דוד אמסלם: אבל אני רואה את זה חונה בחנייה של משרד הדתות.
דוד אמסלם: אעשה כאן דיון, בעזרת השם, בעוד חודש, ששם תיתנו לנו את הכיוונים לאן אתם הולכים.
דוד אמסלם: אני משוכנע לחלוטין שבסוף צריך להסדיר את זה בחקיקה ראשית.
דוד אמסלם: זה אומר שמי שרוצה להיות מוהל - יש מסלול הכשרה של מוהל, כל המסלול עם הבדיקות ועם הסטאז'.
דוד אמסלם: בסוף יש לו רישיון, ובמסגרת הרישיון הזה הוא מתחיל לעבוד, כולל הכול מכל כל - גם מתי הוא מתייצב לעשות בדיקות לראות שהוא כשיר, אם זה בדיקות רפואיות וכו'.
דוד אמסלם: בוודאי שצריך להסדיר נושא של ביטוח – היום מוהל בא ואף אחד לא יודע אם יש לו ביטוח, אין לו ביטוח.
<משה דגן: מוהל מוסמך חייב שיהיה לו ביטוח.
דוד אמסלם: אני בא דווקא מאלה הלא מוסכמים.
דוד אמסלם: אני רוצה שכולם יהיו מוסמכים, לכן אני חושב שצריך להסדיר את זה בחקיקה.
דוד אמסלם: מוהלים שלא מוכשרים על-ידיכם לא יהיו מוהלים, גם לא צריכים להיות מוהלים.
דוד אמסלם: בשביל זה יש משרד הדתות שמכשיר את האנשים ומסדיר את זה, לוקח אחריות על כל הנושא הזה.
דוד אמסלם: אעשה דיון, בעזרת השם, בעוד חודש כדי שתיתנו לנו אתם, משרד הדתות – אזמין גם את שר הדתות - כיוונים לאן אתם רוצים ללכת.
דוד אמסלם: אני אומר לכם מראש: בסוף זה יצטרך להיות מוסדר בחקיקה.
<גדי יברקן: אפשר בקשה?
<גדי יברקן: שאדוני היושב-ראש יגיד מה קרה עם הרב, למה הוא הוחזר, ומה קרה עם התלונה שהוגשה במשטרה נגד המוהלים.
מיכאל מלכיאלי: תלך למשטרה.
<גדי יברקן: שניה, מלכיאלי, ידידי הטוב.
<גדי יברקן: זו בקשה לגיטימית, שהכנסת תפקח.
דוד אמסלם: גדי, אני לא בדיון הזה.
<גדי יברקן: אז אולי נעשה דיון נוסף, ברשותך.
יעל גרמן: אגיש שאילתה.
דוד אמסלם: גדי, במקרה הזה היו שני דברים חמורים.
דוד אמסלם: אחד, כפי שתיארת את זה וכפי שראיתי בטלוויזיה, שלקחו אוכלוסיות מוחלשות, בעיקר של אתיופים, אתה אמרת אריתראים, קווקזים, אני מניח שאם היו גם כמה מרוקאים מוזנחים היו עושים.
דוד אמסלם: הרעיון היה להתאמן על אנשים שלא כל כך מודעים.
דוד אמסלם: זה דבר חמור, ברמה הרגשית זה מפוצץ לי את הבטן.
<גדי יברקן: מה שעצוב הוא שאם לא היו מכניסים אתיופים והיו רק אריתראים וסודנים – את אף אחד זה לא היה מעניין.
דוד אמסלם: זה נושא חמור כשלעצמו ברמה המוסרית, הערכית.
דוד אמסלם: יש נושא אחר, שהוא גם קשור לזה - שאין בכלל פיקוח על כל מי שמוהל.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לסדר קודם כל את הרישיונות.
דוד אמסלם: כל מי שמוהל, סביר להניח שיש לו רישיון והוא לא הולך להתאמן על אוכלוסיות מוחלשות.
דוד אמסלם: יש נוהל.
דוד אמסלם: אנחנו הולכים להסדיר את זה קדימה על כל מדינת ישראל.
דוד אמסלם: אתה העלית נושא שהוא כשלעצמו נושא בעל עוצמה רצינית, בעיקר בנושא המוסרי והערכי.
דוד אמסלם: תרצו שאעשה עוד דיון, רק על זה?
<גדי יברקן: כן.
דוד אמסלם: אין לי בעיה, לבדוק מה קרה שם, לבדוק מה קרה עם אותו רב, בגלל שאני מאמין באמונה שלמה שזה לא יכול להיסגר רק בסוגיה של הרחקתו מעבודתו.
דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר חמור מאוד, ואני חושב שצריך לנקוט נגד אותו רב – אם זה נכון; אם זה נכון ומשטרת ישראל צריכה להיכנס לתמונה, בוודאי שזה אירוע דרמטי, לדעתי.
<גדי יברקן: הגשתי.
<גדי יברקן: הם לא טיפלו.
דוד אמסלם: אני לא בודק כל תלונה במשטרה ואני לא בודק כל רב.
דוד אמסלם: אני בן אדם אחד, ובסוף אנחנו ועדה – אני כבר גולש בעשר דקות לדיון הבא ולפני שעה הייתי בכלל עם התקנות הגיאוגרפיות של הנכים.
דוד אמסלם: תבין, בחפץ לב אעשה דיון בנושא הזה.
<גדי יברקן: אנחנו אתך, אתה לא לבד.
דוד אמסלם: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון בנושא פרק ז' כולו (מים וביוב), מתוך הצעת חוק התכנית הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, מ/1083.
דוד אמסלם: הכנה לקריאה שנייה ושלישית בכפוף להצבעות במליאה.
דוד אמסלם: אז ככה, אנחנו בעצם כבר סיימנו את כל ההקראה היום.
<תומר רוזנר: חוץ משני עניינים גדולים.
<תומר רוזנר: עניין אחד זה לחזור אחורה ולהציג את הדברים שסוכמו בעקבות הדיון הראשון ואמרנו שנחזור אליהם.
<תומר רוזנר: הנושא השני זה אותם פערים שנשארו עדיין בכמה נקודות ופשוט הממשלה - - -
דוד אמסלם: אז אני מציע שנתחיל בפערים הקטנים, ואחרי זה נעבור לגדולים.
<תומר רוזנר: נושא ראשון – מנגנון הסכמה לגבי הדירקטורים.
<דודי קופל: אנחנו מקבלים את הערות הוועדה בהקשר הזה אבל אנחנו מציעים להחיל את המנגנון שבו כל חברה או כל רשות מקומית ממנה את הדירקטורים מטעמה, שזה בעצם הרגיל.
<תומר רוזנר: הנקודה השנייה, נושא חשוב ביותר של עיון במסמכים – במשרדי החברות.
<רוני טיסר: לגבי כללים ראשוניים לגבי סעיף 11- - -
<דודי קופל: הוספנו אותם לפסקה השנייה.
<דודי קופל: כלומר, עד יוני, 2017.
דוד אמסלם: מה נשאר לנו עוד?
<תומר רוזנר: קודם כל – הדברים הקטנים.
<רוני טיסר: עכשיו עברנו לדברים הגדולים.
<רוני טיסר: נשאלה כאן שאלה לגבי תוקפם של הסכמים קיימים במקרה של איגוד ערים, במקרה של מעבר לחברת ביוב, האם אפשר, בעצם, לבטל את ההסכמים הקיימים - - -
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הרישיון - - -
<תומר רוזנר: את כל הנושא הזה נשאיר - - -
<קריאה: בחבילה אחת.
<קריאה: אז יש לנו פתרון.
<רוני טיסר: נושא שהועלה על ידי השלטון המקומי לגבי הוראת המעבר – האם לקבוע תקופה מוגבלת שבה ספק ביוב יכול להגיש בקשה לרישיון.
<תומר רוזנר: שלא יהיו בה שינויים בתנאים.
<שירה ברגמן: זו תקופה שבמהלכה לא ישונו תנאי הרישיון.
<רוני טיסר: אני מדגישה שזו היתה הערה של הייעוץ המשפטי שחושבים שנכון לקבוע פרוצדורה לעניין הזה ולהגביל את הזמן.
<שירה ברגמן: אנחנו קיבלנו את ההערה של הייעוץ המשפטי במקור, לפרוצדורה סבירה.
<שירה ברגמן: כפי שאתם יודעים, לא אנחנו הבאנו את הבקשה הזו, ולכן אם הרצון הוא לבטל אותה אנחנו לא נתנגד, אבל מהותית אני חושבת שהבקשה נכונה, אני אגיד את עמדתי בצורה ברורה.
דוד אמסלם: תסבירו לי מה הבקשה, לא הבנתי.
<תומר רוזנר: העיקרון הוא שספקים קיימים מקבלים רישיון באופן אוטומטי.
<תומר רוזנר: השאלה איך זה קורה.
<תומר רוזנר: האם רשות המים הולכת ובודקת עכשיו מי הם הספקים שיש?
<תומר רוזנר: כי היא לא מכירה את כולם כי היא לא מטפלת בכולם, היום.
<תומר רוזנר: האם היא בודקת, דופקת להם על הדלת ונותנת להם רישיון?
<תומר רוזנר: או שהם צריכים להגיש בקשה מסודרת - -
<שירה ברגמן: תוך 10 חודשים, כן?
<שירה ברגמן: לא תוך יומיים.
<תומר רוזנר: - - שבה הם אומרים – אנחנו רוצים רישיון, כי אולי מישהו לא ירצה.
<ציון נקאש: אם אפשר להעיר, בצהריים קיימנו איזשהו דיון והצענו שהספקים שרשות המים מכירה, לגביהם היא תעביר להם אוטומטית את הרישיון.
<קריאה: לא ממש ברור לנו איך - - -
<ציון נקאש: אנחנו יודעים מי הם – אלה רשויות מקומיות או חברות, תאגידי מים וביוב.
<ציון נקאש: אנחנו יודעים, יש 4-3 סוגים שהם במובהק שחקנים שאנחנו יודעים שהם עוסקים בזה היום.
<ציון נקאש: הם יקבלו את זה אוטומטית.
<ציון נקאש: לגבי כל היתר, ככל שיש חשש שרשות המים לא מכירה, אז הם יצטרכו לפנות.
<ציון נקאש: זה סוג של פשרה לגבי ההסדר הזה.
<תומר רוזנר: נשמע לי בסדר.
<תומר רוזנר: שרשות ערים, איגוד ערים וחברה - - -
<רעיה עדני: אנחנו הסכמנו – רק לא רשות מקומית, אלא מועצה מקומית או עיריה, מאחר ורשות מקומית כוללת גם ועד מקומי ואותו לא תמיד אנחנו מכירים.
דוד אמסלם: השאלה היא, אני מבין – האם הם מקבלים את זה בדואר באופן אוטומטי, או שהם פונים לבקש.
דוד אמסלם: מבחינתי השאלה היא לא מהותית.
דוד אמסלם: לכן אני באמת - - -
דוד אמסלם: עכשיו אני אומר כזה דבר: למה לנו להיכנס לזה?
דוד אמסלם: אנחנו חייבים להיכנס לזה?
<תומר רוזנר: החוק אומר – יינתן רישיון באופן אוטומטי.
<תומר רוזנר: עכשיו השאלה אם צריך להגיש בקשה.
דוד אמסלם: עזוב, למה אנחנו צריכים לפרט?
דוד אמסלם: יינתן רישיון באופן אוטומטי, ויישאר כך.
דוד אמסלם: אנחנו כתבנו: יישאר באופן אוטומטי.
דוד אמסלם: אתם כבר תפרקו את זה, איך אתם פועלים מולם.
<חנה פרנקל: הרעיון של היועץ המשפטי עושה סדר.
<חנה פרנקל: להכניס את זה להליך סדור.
<חנה פרנקל: אבל אפשר לתת פתרון פרגמטי למה שאתם נוהגים – להטיל עלינו חובה להודיע לכולם, כלומר - - -
<תומר רוזנר: אבל השאלה אם את יודעת מי זה כולם.
<חנה פרנקל: כולם זה רשויות מקומיות לסוגיהן.
<חנה פרנקל: אנחנו מפרסמים כולל בציבור.
<חנה פרנקל: אם יש לנו כתובת אנחנו שולחים, מועצות אזוריות זו רשימה סגורה.
<חנה פרנקל: ועדים מקומיים – זה בעייתי.
<חנה פרנקל: רשות המים תודיע.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לזה במסגרת החוק.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אכנס לגודל המודעה וכמה עיתונים, והאם אחד בערבית.
<קריאה: יש חוקים כאלה.
דוד אמסלם: אתם תמצאו את הדרך, אנחנו באים לעיקרון.
דוד אמסלם: הם מקבלים באופן אוטומטי.
דוד אמסלם: יש חדשים ויש ישנים.
<חנה פרנקל: גם לקבל אוטומטית, צריך לדעת מי.
<ציון נקאש: אדוני היושב-ראש, פה זה באמת בהקשר הפרוצדוראלי של איפה זה קורה.
<ציון נקאש: היה נושא נוסף מהותי יותר לגבי הרישיון, איזשהו פרק זמן שבו לא יחולו שינויים בתנאי הרישיון על מנת להבטיח שבאמת - - -
<רוני טיסר: זה כבר עלה לדיון פה ביום חמישי, ולא התקבל על ידי הוועדה.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם לא התקבל, עכשיו אנחנו חושבים עוד פעם.
דוד אמסלם: עשינו רביזיה.
<שירה ברגמן: אין בעיה, אנחנו רק קיבלנו כאן את ההערה שקיבלנו כאן מיתר הגורמים, שלתת פרק זמן זה פחות חזק מאשר לעגן בתוך החקיקה את הכללים האחידים שהתבקשנו לעגן על ידי השלטון המקומי ועיגנו אותם, ואת ההתייחסות לכך שרק על הפרקים שהחלנו אנחנו זכאים להתייחס ברישיון.
<שירה ברגמן: בצורה כזו אנחנו האמנו שאנחנו נותנים פתרון לא זמני אלא פתרון רב שנתי שאומר – אין כאן שום - - -
דוד אמסלם: כן, אבל עדיין יש מה שנקרא – הוראות מעבר.
דוד אמסלם: בכל מקרה.
דוד אמסלם: הרי אנחנו לא סתם עושים גזור-הדבק, אם היינו חושבים שהרישיון הוא לא הכרחי, לא היינו מכניסים אותו פה.
דוד אמסלם: אנחנו, באמצעות הרישיון כנראה רוצים לעשות איזה שהוא שינוי עתידי.
דוד אמסלם: יש מה שנקרא – הוראת מעבר.
דוד אמסלם: בן האדם צריך זמן לעכל את זה, נפלה לא הקיבה, עכשיו אנחנו צריכים להתארגן על עצמנו.
<שירה ברגמן: התחולה היא תחולה מוגדרת.
<שירה ברגמן: אנחנו מדברים על 2018.
<שירה ברגמן: מלכתחילה אמרנו שנעשה משהו שהוא לא בלתי סביר, ואמרנו – מ-2018.
<שירה ברגמן: אם אתם רוצים לתת עוד שנה של הסתגלות זה נראה לי - - -
דוד אמסלם: למרות שאני לא רואה את זה במהות כל כך, אבל בכל אופן – תראי, בסוף יש אלמנט פסיכולוגי, צריך להבין.
דוד אמסלם: סיפרתי לכם שהייתי צריך להעביר אחת מהעובדות שלנו באגף מטר מהכיסא שהיא ישבה.
דוד אמסלם: שבועיים דיברתי אתה על זה.
דוד אמסלם: ראיתי את עגמת הנפש.
דוד אמסלם: כל אחד הוא עולם ומלואו.
דוד אמסלם: אנחנו לפעמים רואים משהו שלנו הוא לא חשוב ולשני זה כל העולם שלו.
דוד אמסלם: לכן אני אומר – גם פה.
דוד אמסלם: אנחנו הולכים לעשות להם שינוי.
דוד אמסלם: לחלקם אין בעיה.
דוד אמסלם: חלקם – לא מבינים מה קורה פה, חלקם – מחפשים כל הזמן מה רוצים לעשות להם.
דוד אמסלם: קח את הזמן, תעכל את האירוע.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שגם בשביל התהליך, בואו ניתן להם עוד שנה.
<חנה פרנקל: זה גם האינטרס שלנו.
דוד אמסלם: אז בואו ניתן להם עד 19 להתארגן בעניין.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של הרישיון, שדיברנו.
דוד אמסלם: מה בעצם סיכמנו שאנחנו מחריגים?
דוד אמסלם: הרי אין לנו עניין לשנות כללים במערכות הגדולות שהם לדעתי מהווים את תורת הלחימה.
דוד אמסלם: הם בכלל כתבו את התורה עצמה.
דוד אמסלם: אז בעצם, כשאנחנו מדברים על איגודים שכבר קיבלו רישיון לאיגוד, יש להם צו הקמה, אז בעצם מה שיקרה – אלה יהיו אותם תנאים בצו ההקמה והם יקבלו רישיון רק באופן פורמלי, על הרישיון על אותם תנאים.
דוד אמסלם: יראו את צו ההקמה כרישיון.
<חנה פרנקל: ובלבד שאלה איגודי ערים שעוסקים בהולכה ובטיפול.
דוד אמסלם: אנחנו לא מתכוונים לאיגוד ערים שעוסק בכיבוי שיבוא עכשיו לנו.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים גם על הולכה וגם על טיפול, בוודאי.
דוד אמסלם: אז נכניס את זה לתחולת החוק.
דוד אמסלם: מה עוד נשאר לנו פתוח?
<שירה ברגמן: הסוגייה שהועלתה לגבי ההדדיות בהסכמים.
<שירה ברגמן: מה שנדון הוא שהיום הצעת החוק מדברת על כך שלצורך העניין ראשון לציון, שנמצאת היום במעמד שלא חברה באיגוד ה - - -, מקבלת שירותים ממנו, יכולה לבחור מכיוון שמדובר במהלך וולונטרי אם היא ממשיכה לפעול על פי ההסכם הקיים שלה או נכנסת לעולם של חברת ביוב.
<שירה ברגמן: זה הובא לתשומת לבנו שההסדר הזה הוא לא שוויוני במובן שגם חברת הביוב צריכה להיות במעמד שהיא תוכל לבחור גם היא – היא תוכל להגיד שהיא לא שולטת על כך בשום צורה אך היא ממשיכה לכבד את ההסכם עד לתום ההסכם.
דוד אמסלם: אני חושב שבוודאי שיש הדדיות בעניין, זה כמו שהם יכולים להגיד – רבותי, אנחנו רוצים בתנאים שחתמנו - - - בהנחת עבודה שהחברה פתאום מקשיחה את התנאים של ההתקשרות, ויכול להיות שהחברה תוריד ותגיד – רבותי, אנחנו חתומים אתכם - - - מה שאמר פעם מישהו: הסכמים צריך לכבד.
<תומר רוזנר: לכן, מה אתם מציעים בנוסח?
<דודי קופל: אנחנו בסעיף 6א(1)(ג).
<דודי קופל: הסעיף הקיים קובע כך: "ביקש ספק שירותי ביוב שאינו חברת ביוב לקבל שירותי הולכה וטיפול מחברת ביוב כאמור בסעיף (ב) תהיה חברת הביוב חייבת לספק את השירותים האמורים לפי הוראות חוק זה".
<דודי קופל: מה שאנחנו מציעים להוסיף הוא כך: "ואולם, חברת ביוב שהיא איגוד ערים שערב קבלת רישיון חברת ביוב סיפקה שירותי.
<דודי קופל: ..." – האמת היא שלא צריך להגיד שהיא איגוד ערים, אפשר לוותר על זה - "...
<דודי קופל: סיפקה שירותי הולכה וטיפול לספק שירותי ביוב במרחב הביוב שלה לפי הסכם אתו, תהיה רשאית חברת הביוב, בכפוף להוראות סעיף 14(ג) ולמשך תקופת ההסכם, שלא לספק שירותי הולכה וטיפול לפי הוראות סעיף זה ולהמשיך לספק שירותי הולכה וטיפול לפי הוראות ההסכם".
<שירה ברגמן: ולכן יש מבנה של הדדיות.
דוד אמסלם: מה עוד נשאר לנו?
<תומר רוזנר: לפי הרישום אצלנו יש עוד שלושה נושאים.
<אמנון יקותיאלי: היושב-ראש הקודמת שלי ריצתה עבודות שירות.
<קריאה: זה לא קשור לחוק הזה.
<תומר רוזנר: אם כן, שלושה נושאים.
<תומר רוזנר: הנושא הראשון שנשאר גם קשור לאיגוד ערים.
<תומר רוזנר: הערה של השלטון המקומי שהיתה שגם קשורה לאופן ההצטרפות, במקרה שזה נהפך לחברת ביוב – מי מקבל את ההחלטה?
<תומר רוזנר: האם מספיק שהנהלת האיגוד תקבל את ההחלטה, או מועצת האיגוד?
<תומר רוזנר: או שצריך הסכמה של הרשויות החברות באיגוד?
<שירה ברגמן: השאלה נדונה והגענו למסקנה - - -
<ציון נקאש: ככל שהמועצה מורכבת אך ורק מנציגי הרשויות המקומיות הרי שזה לא שונה מתאגיד רב רשותי שבו המועצה מקבלת את ההחלטה.
דוד אמסלם: זה שלוחה, מה זה משנה.
<שירה ברגמן: אנחנו קיבלנו את עמדת המדינה - - - נסתפק ב - - -
<תומר רוזנר: נושא אחד ירד מהפרק.
<תומר רוזנר: הנושא הבא – הגנה מנושים.
<תומר רוזנר: בחוק המוצע יש הסדר של הגנה מנושים על ספקי ביוב שמצטרפים לחברת ביוב כי המעבר הזה הוא מעבר שכפוי על הנושים, למעשה.
<תומר רוזנר: כלומר, החברה מחליטה שהיא עושה את המעבר הזה אבל הנושים כאילו עלולים להיפגע - - -
דוד אמסלם: נפקא מינא להלכה – מה הם עלולים?
<תומר רוזנר: כי עכשיו משתנה להם - - -
דוד אמסלם: השם?
<תומר רוזנר: החוב עובר אל ההסכם שבין הנושה - - -
דוד אמסלם: אני שואל – אם אתה לוקח את כל החברה, מעביר אותה לפה עם השם, עם הכל - - -
<תומר רוזנר: זה לא אותו הדבר, זה לא המצב.
<תומר רוזנר: היתה חברה שמספקת שירותים ואתה עכשיו אומר – זה לא אני, זו חברה אחרת שיש לה שותפים אחרים והזהות שלה אחרת.
דוד אמסלם: החשש היה שהחובות יישארו שם וייפתחו חברה חדשה?
<שירה ברגמן: לא, אנחנו הגדרנו שהחובות עוברים.
דוד אמסלם: ודאי, זה נשמע לי הגיוני מאוד.
דוד אמסלם: הרי אנחנו לא באים לעקוץ מישהו.
דוד אמסלם: זה עולם אחר משלנו.
דוד אמסלם: יש כאלה שמתמחים כל יום לפתוח חברות כאלה, אתם יודעים.
<תומר רוזנר: ולכן הציעו שבמקרה כזה תהיה רשת ביטחון.
דוד אמסלם: מה סוכם פה?
<תומר רוזנר: אז כפי שאמרתי – הממשלה מציעה שבמסגרת החוק ייכלל סעיף שלפיו תיפרס סוג של רשת ביטחון לטובת הנושים, שאם הם יצליחו להוכיח שהם נפגעים מהדבר הזה אז המדינה תערוב, או תעמוד מאחורי החוב.
<תומר רוזנר: זה כלול בהצעה.
<תומר רוזנר: החשש שלנו הוא דווקא מהכיוון ההפוך.
<תומר רוזנר: ההצעה שמוצעת כרגע – לתת את ההגנה הזו לנושים של ספקי ביוב שמצטרפים לחברות ביוב.
<תומר רוזנר: הבעיה שאנחנו רואים היא בדיוק מהכיוון ההפוך.
<תומר רוזנר: בעיה של חברת ביוב שהכריזה על עצמה כחברת ביוב, קיבלה רישיון של חברת ביוב ועכשיו היא חייבת לקבל כל מיני ספקי ביוב במרחב שלה שהיא לאו דווקא היתה שמחה לעבוד אתם, אבל החוק מחייב אותה לקבל אותם ולתת להם שירותים.
<קריאה: אבל היא עושה את הקלקולציה - - -
<תומר רוזנר: היא לא עושה שום קלקולציה.
<תומר רוזנר: אני אסביר איפה הבעיה.
<תומר רוזנר: חברת הביוב לא בחרה לעבוד עם הספקים האלה והיא חייבת לקבל אותם, כי זה חלק מה - - - נכון, אומרים, התשובה שניתנה לכאורה – שתבדוק מראש אם היא רוצה להיות חברת ביוב.
<תומר רוזנר: אל"ף, אני חושב שהיא נמצאת פה בבעיה של מידע כי אין לה את כל המידע על כל הספקים שעשויים להצטרף אליהם, ובי"ת, היא גם לא יודעת להגיד איזה ספקים יבחרו להצטרף אליה.
<תומר רוזנר: יכול להיות מצב שדווקא כל הספקים החלשים יצטרפו, וכל החזקים יגידו שהם נשארו בחוץ, והיא לא יכולה לעשות את החשבון.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לפרט את זה למעשה – הספקים, בוא נדבר בצורה קצת יותר מעשית.
דוד אמסלם: מה שאתה אומר, אתה אומר שיש לנו חברת ביוב שהקמנו וכל החברות הקטנות או האיגודים הקטנים, רוצים להתחבר.
דוד אמסלם: נניח שיש לנו מישהו עם חוב.
דוד אמסלם: לכאורה, אם הוא בולע אותו הוא בולע אותו עם חוב.
דוד אמסלם: אז אם יש הסכמה הדדית אין בעיה - - -
<תומר רוזנר: לא, אם יש הסכמה של הנושא.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על הנושה עצמו?
דוד אמסלם: הנושה הולך לקבל משהו יותר טוב ממה שהיה לו, נכון?
<תומר רוזנר: אם היתה לי חברה איתנה פיננסית, ועכשיו מצטרפים אליה גופים שהם גיבנת, בצורה כזו או אחרת, אז זה מאוד מחליש את החברה, והחובות שלה נהיים חובות רעים.
<רעיה עדני: אז קודם כל, מה שאתה מציע שהחוב של החברה האם שלכאורה לא קשור - - - המצב שלה לא משתנה.
<רעיה עדני: אתה רוצה שנערוב על חוב על הצטרפות של פעילות נוספת?
דוד אמסלם: לא פעילות.
דוד אמסלם: יש שתי אופציות – או שאתה בולע אותו עם הנכסים והופך להיות חלק ממך במניות, או שבעצם הוא רוכש ממך רק שירות.
דוד אמסלם: אז אם הוא קונה ממך רק שירות, אין בעיה.
<קריאה: יש בעיה, כי הם מבקשים שגם אם הוא קונה שירות, אם אני מבין נכון – הוא גם מעביר את הזכויות והחובות, לא?
דוד אמסלם: אם הוא קונה שירות, הפלטפורמה שלו נשארת, אין בעיה.
דוד אמסלם: הבעיה היא אם אתה בולע אותו.
דוד אמסלם: בא תומר רוזנר ואומר – יכול להיות שאם אנחנו בולעים אותו עם החובות, הוא החזק באירוע, ויש כאלה אחרים עם חובות יותר גדולים משלו.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שבעצם הנושים שלו יאמרו – עכשיו אתה מרע את מצבנו.
<רעיה עדני: קודם כל זה סיכון שאתה יכול לאמוד אותו בעת ההכרעה להיות חברת ביוב.
<רעיה עדני: כן, יש סיכוני רגולציה מסוימים שחברה לוקחת על עצמה.
דוד אמסלם: את לא שם.
דוד אמסלם: תקשיבי מה אנחנו לא רוצים שיקרה.
דוד אמסלם: ניקח את האירוע הבא: יש לנו חברת ביוב, חברה שהקמנו.
דוד אמסלם: ראשון לציון החליטה להקים את החברה, והיא רוצה עכשיו לחבר עוד כמה חברות כאלה, קטנות, שחלקן – מצבן גרוע.
דוד אמסלם: לנו יש עניין שכולן יתחברו פנימה, זה כל הרעיון.
דוד אמסלם: איך אנחנו גורמים להם להיכנס?
דוד אמסלם: בסדר, נשים בצד, לא מענייננו.
דוד אמסלם: אבל מה יקרה?
דוד אמסלם: יכול להיות שיש בקצה איזה מישהו שהוא למשל היה ספק חומרים למת"ש.
דוד אמסלם: הוא אומר – אני לא מסכים.
דוד אמסלם: המת"ש הזה יגיד – אני לא מסכים שתקבל אותו כי אתה מקבל איזה חמור צולע, ואתה יותר בריא.
דוד אמסלם: ברגע שאתה מתחבר אתו אתה עושה אותי יותר חולה.
דוד אמסלם: זה אבסורד, אבל זה יכול לקרות.
<אודי אדירי: בדרך כלל הדברים האלה זה לא ספקים, ואין להם שום זכויות.
דוד אמסלם: בנק.
דוד אמסלם: בוא ניקח את זה הלכה למעשה.
דוד אמסלם: עכשיו, למשל, יש לי עסק סביר?.
דוד אמסלם: אני הבנק ואני נותן לו אשראי של 100 מיליון שקל – אלה סדרי הגודל בדברים האלה, זה לא 2,000 שקל.
דוד אמסלם: הבנק רואה פתאום שאני רוצה להכניס שותף בעייתי ואומר – הלו?
דוד אמסלם: מה פתאום.
דוד אמסלם: אני לא מוכן שתשאיר את הבעייתי, או שתפרע את הכל ואחרי זה תעשה מה שאתה רוצה.
<חנה פרנקל: אנחנו מערבבים בין העולם העסקי לבין עולם של רגולציה.
<חנה פרנקל: היום המצב יותר גרוע.
<חנה פרנקל: אנחנו יכולים היום לפי החוק להגיד לספק כזה גדול: בוא, תבלע את הקטן, לא שואלים אותך.
<חנה פרנקל: זה המצב היום בחוק.