GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה נקש: אנחנו נותנים את ההיתרים להעסקת עובדים זרים, אני יודע לתת היתרים בהתאם למה שהממשלה או החלטת הממשלה קובעת.
דוד אמסלם: מה קבעה הממשלה בעניין הזה?
<משה נקש: היום החלטת הממשלה אומרת שאי-אפשר לתת היתרים להעסקת עובדים בבתי אבות.
<משה נקש: צריך לתקן את זה.
<משה נקש: החלטת ממשלה בצמצום עובדים זרים, עידוד תעסוקת ישראלים.
<משה נקש: אמרו, עובדים זרים בסיעוד רק בבית.
יעקב פרי: אבל אין ישראלים.
<משה נקש: עוד פעם, אני לא קובע את עדיפויות הממשלה.
דוד אמסלם: משה, תענה לי.
דוד אמסלם: מי הביא את ההחלטה לממשלה?
דוד אמסלם: שר הפנים?
<משה נקש: היה צוות בין-משרדי לפני הרבה מאוד שנים בראשות - - -
דוד אמסלם: מי אמור לתקן את זה לדעתך?
דוד אמסלם: שר הפנים אמור להביא את זה לממשלה?
<משה נקש: זה יותר יוזמה של משרדי הבריאות והרווחה.
<משה נקש: אנחנו לא הגורם המקצועי.
<משה נקש: אני יודע לתת היתרים.
<משה נקש: יגידו לי תן היתרים ל-20,000, אני יודע לתת.
דוד אמסלם: משה בר סימן טוב, מה העמדה שלכם בעניין?
סימן טוב: העמדה שלנו, וגם אמרנו את זה – זה לא רק במגרש שלנו אבל אני לא אתחמק.
דוד אמסלם: מה העמדה שלך, אישית?
סימן טוב: אני אומר את העמדה שלי אישית.
סימן טוב: מדינת ישראל צריכה דבר ראשון לדאוג שיועסקו שם ישראלים ולתת תמריצים לישראלים.
יעקב פרי: אבל אם ישראלים לא רוצים?
דוד אמסלם: ואחרי כן?
סימן טוב: אחרי שמיצינו את הנקודה הזאת, ולהערכתי אנחנו עוד לא מיצינו את הנקודה הזאת ויש עוד מה לעשות - - -
דוד אמסלם: מה יש לעשות עוד?
סימן טוב: לתת תמריצים כלכליים, לסכם עם האוצר על תמריצים כלכליים לישראלים שילכו לעבוד.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר שהמדינה תיתן להם את זה כאילו זה מקצוע נדרש.
סימן טוב: כמקצוע נדרש.
דוד אמסלם: ומי הפריע למדינה לעשות את זה עד עכשיו?
סימן טוב: יש מגבלה של משאבים.
סימן טוב: לי אין את היכולת לעשות את הדבר הזה.
דוד אמסלם: ברשותך, אני קצר בזמן, אין לנו הרבה זמן, עוד מעט יש דיון נוסף, לכן אני רוצה למצות את הזמן.
יעקב פרי: אנחנו זורקים את הזקנים, זורקים אותם.
יעקב פרי: הישראלים לא באים.
יעקב פרי: ישראלים לא יבואו.
דוד אמסלם: אתה צודק בדבר אחד.
דוד אמסלם: שלדעתי, אם ישראלי יקבל מיליון שקל לחודש, יבוא.
סימן טוב: אני חושב שגם עם קצת פחות אנחנו נדע.
דוד אמסלם: חצי מיליון.
דוד אמסלם: אבל כנראה שבמשכורת הזאת שהוא משלם, ואני ישבתי אתם – דרך אגב, אני הקדשתי לנושא עשרות שעות, אתה לא תאמין כמה שעות הקדשתי לנושא הזה, אני לא בטוח שהפקידים הקדישו את השעות שאני מקדיש לנושא הזה, כולל מפגשים איתם.
<רון עוזרי: כולל סיורים בשטח.
דוד אמסלם: כולל סיורים בשטח, כולל לנסוע אליהם לאילת לפגוש אותם, הכול, כי אני הבנתי שזה נושא אולי הכי דרמטי במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים לכבד קודם כול את ההורים שלנו כי הילדים שלנו לא יכבדו אותנו.
יעקב פרי: צודק לגמרי.
יעקב פרי: זה נורא ואיום.
דוד אמסלם: אנחנו לא נגיע לשם.
דוד אמסלם: דרך אגב, הדור הזה זה הדור שבנה את המדינה.
דוד אמסלם: על מה אנחנו מדברים?
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על עובדים תאילנדים?
דוד אמסלם: אם תראה איזה דיון היה פה על העובדים הסינים, המדינה כמעט התאבדה לדאוג לתנאים של העובדים הסינים בסין, לא פה.
דוד אמסלם: אנחנו לחבר'ה שלנו המבוגרים לא דואגים?
דוד אמסלם: מזלזלים בהם?
דוד אמסלם: אתה יודע איזה סיפורים הוא סיפר לי?
דוד אמסלם: לבכות.
דוד אמסלם: אתה יודע מי מטפל בקשיש בגיל 70–80 אצלו?
דוד אמסלם: אחד שבא מהמלון, עשה ריצופים, בן אדם שנמצא פה בכלל באופן לא חוקי אבל אין לו ברירה, אז הוא בא, מה הוא יעשה.
דוד אמסלם: הבן אדם עובד 17, 18, לפעמים 20 שעות, מי יכול לטפל בקשיש 20 שעות?
דוד אמסלם: אני מכיר את הסיפור ונמאס לי.
דוד אמסלם: נמאס לי מהסיפור בחקלאות – עובדים ישראלים לא באים לשם, נקודה.
דוד אמסלם: אם הם היו באים הוא לא היה בא לפה לדיון, הרי יש לו עסק לנהל, מה הוא צריך לבזבז את הזמן פה אצלי.
זוהיר בהלול: דודי - - -
דוד אמסלם: דקה, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: לכן, אני מבקש כך.
דוד אמסלם: שבוע מהיום – משה נקש ומר משה בר סימן טוב – או שאתם מביאים החלטת ממשלה בהסכמת השרים שלכם, קחו שבועיים, שבו עם השרים שלכם השבוע, או שאנחנו מביאים את זה כחקיקה פרטית.
דוד אמסלם: אני אביא את זה כחוק לכנסת.
יעקב פרי: ואני מצטרף אליך.
דוד אמסלם: אני אביא את זה, דבר שלא מקובל לעשות כאן בהיבט הזה.
דוד אמסלם: זה מדיניות ממשלתית.
דוד אמסלם: יכול להיות שהיא הייתה נכונה באותה נקודת זמן, כמו אצל החקלאים.
דוד אמסלם: משכנעים אותנו שלגבי החקלאים יש עוד ישראלים שיכולים, אבל הם לא באים, אז מה לעשות.
דוד אמסלם: אתה יודע, יש שתי אופציות.
דוד אמסלם: כשהייתי בעירייה, היו שתי אופציות – או לנקות את העיר שזה עולה כסף, או יותר זול, בוא נשכנע את התושבים באמצעות פרסום שהעיר נקייה.
דוד אמסלם: לא ננקה אבל נשכנע אותם שזה נקי.
דוד אמסלם: בינתיים הממשלה משכנעת אותנו שבחקלאות יש ובסיעוד יש, אבל אין.
דוד אמסלם: אבל הם משכנעים, ממשיכים להקדיש מאמצים.
דוד אמסלם: לספר לנו שאנחנו טועים, ויש, ויש פוטנציאל ויש כך ויש כך.
דוד אמסלם: ישראלים לא באים לסיעוד, ישראלים לא באים לחקלאות, ודרך אגב, זה טוב שהם לא באים.
דוד אמסלם: כנראה שהם חושבים שיכולים להועיל במקומות יותר טובים.
יעקב פרי: חלק מהעניין.
דוד אמסלם: חלק מהעניין.
דוד אמסלם: אמרתי למישהו, אני מעדיף שהבן שלי – אני מניח, אחרי שהוא ישתחרר מצה"ל – יהיה מהנדס ברפא"ל מאשר פועל בחקלאות.
דוד אמסלם: אני לא אתבייש גם אם הוא יהיה חקלאי, פועל בחקלאות, אבל אני כמובן מעדיף שהוא יהיה משהו אחר, וכנ"ל כל הורה.
דוד אמסלם: לכן, בפועל, הישראלים לא באים לשם.
דוד אמסלם: זה לא משנה מה נעשה.
דוד אמסלם: לכן אני מציע להתמקד איך מביאים אותם לשם, אף אחד לא מבקש שישלמו להם כסף, יסבסדו אותם.
דוד אמסלם: תשאל אותו, יגיד לך רוני איזה משכורת הוא משלם להם, חבל על הזמן.
דוד אמסלם: לא מדובר במשכורת מינימום.
סימן טוב: אנחנו יודעים את זה.
<רון עוזרי: 20% מעל שכר מינימום.
דוד אמסלם: אני אומר, זה מבחינתי קו אדום.
דוד אמסלם: רבותי, יש לכם שבועיים.
דוד אמסלם: נקש, תיכנס לשר הפנים מצדי היום, מחר.
<משה נקש: ברשותך, אדוני היושב-ראש, שתי הערות קטנטנות.
<משה נקש: דבר ראשון, המדיניות של כל נושא העסקת עובדים במוסדות סיעודיים זה משרד הבריאות, אנחנו לא יכולים להוביל את זה.
<משה נקש: אני יודע לבצע, אבל זה לא משהו שאנחנו צריכים להוביל, זה יותר הבריאות והרווחה.
דוד אמסלם: אם הוא יפנה אליך אתה תבצע?
<משה נקש: אם תיכתב החלטת ממשלה, בוודאי שכן, אני יודע לבצע את זה, כן.
<משה נקש: דבר שני שאני חושב שחשוב שיהיה בעניין הזה, אם באמת ייקבע שצריך להביא עובדים זרים למוסדות סיעודיים, חשוב שזה יהיה באמצעות הסכמים בילטרליים.
דוד אמסלם: התחלת אתי שוב עם הסכמים בילטרליים?
<משה נקש: לא, זה לטובת כל הגורמים.
<משה נקש: גם המטופלים, גם העובדים.
דוד אמסלם: דרך אגב – שהאורחים שלנו יבינו – הוא עכשיו דואג לסיני בסין.
דוד אמסלם: לא לקשיש פה או לחקלאי פה.
דוד אמסלם: הוא דואג עכשיו שלא ידפקו את הסינים בסין – הסינים, לא אנחנו.
<רפי אלמליח: איזה מחלקה של האוצר?
דוד אמסלם: אני מניח שקשור לעובדים.
<אורן גבע: אורן גבע, אגף התקציבים במשרד האוצר.
דוד אמסלם: אורן, מה העמדה שלכם לגבי הנושא של העובדים?
<אורן גבע: העמדה שלנו היא שהתעריף היום שמתומחר לבתי האבות, התחשיב שמסופק פר עובד סיעודי, הוא תחשיב שהוא באמת גבוה משמעותית משכר מינימום.
<רון עוזרי: תרשום את זה כתצהיר, אל תשכח כי אנחנו בדרך.
<אורן גבע: הכול פה לפרוטוקול.
<רון עוזרי: זה לא נכון.
<אורן גבע: מבדיקה מדגמית שעשה משרד הבריאות לפני כשנה, גם מהממצאים של הלמ"ס, השכר שמשולם לעובדים בתחום הזה הוא ברובו שכר מינימום, הממוצע נושק לשכר מינימום.
<אורן גבע: אם רוצים להעסיק שם יותר עובדים, יכולים המוסדות לבוא ולהעלות את התעריף שמשולם ולעשות את זה משרה יותר אטרקטיבית.
דוד אמסלם: תגיד לי.
<אורן גבע: אני אסיים את דברי.
דוד אמסלם: אני הרי בדיאלוג אתך.
דוד אמסלם: זה לא בית-ספר פה, אני מחליט מתי אני חותך את השאלה כי אין לי זמן.
<אורן גבע: בבקשה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה מציע שהוא יעלה את השכר, יעלה את התעריף, יעלה את ההוצאות.
דוד אמסלם: זה מה שאתה מציע כאוצר, אני רוצה להבין.
דוד אמסלם: הרי אם הוא ישלם להם 50,000 אתה צודק, גם 40,000.
דוד אמסלם: אתה מוכן לשלם את הפער?
<אורן גבע: אני אומר שכבר עכשיו התעריף של העובדים הללו מתומחר הרבה יותר גבוה משכר מינימום.
<אורן גבע: הוא מקבל כסף מהמדינה עבור זה שהוא גבוה משכר מינימום, אז יש לו את האופציה להעלות את השכר של אותם עובדים.
יעקב פרי: אל תעליב.
<אורן גבע: מעבר לכך חשוב להדגיש.
<אורן גבע: הבאה של עובדים זרים לתחום הזה תפגע בתחרותיות השכר של העובדים הכי חלשים במשק, העובדים שכן מועסקים בתחומים האלה.
<אורן גבע: אם אנחנו נביא עובדים זרים שיתחרו אתם על אותן משרות, התנאים שלהם והשכר שלהם רק ירדו עוד יותר.
יעקב פרי: אתה יכול לתת לנו מספרים מה זה שכר מינימום?
<אורן גבע: מה זה שכר מינימום?
יעקב פרי: אל תיקח את זה אישית, זה מעליב אותנו.
יעקב פרי: באמת מעליב אותנו.
דוד אמסלם: לא רק מעליב, אגיד לך משהו אחר.
דוד אמסלם: אורן, אני מבקש שתשב אתו, תביא לו אתה את העובדים.
דוד אמסלם: תביא לו אתה, הרי אתה יודע להביא אותם.
דוד אמסלם: תביא לו אתה.
<רון עוזרי: אני מתחייב לקבל כל אחד.
דוד אמסלם: עצור, רוני.
דוד אמסלם: תביא לו את העובדים.
דוד אמסלם: אתה, יש לך הרי כל מיני תפיסות עולם, יש לך הנחות עבודה.
דוד אמסלם: לא רוצה להתווכח אתך, שכל הנחות העבודה שלך לדעתי הן שגויות, אבל עזוב.
דוד אמסלם: הרי אתה צודק, תביא לו את העובדים.
דוד אמסלם: הוא בסוף רוצה עובדים.
דוד אמסלם: אני אספר לך למה.
דוד אמסלם: כי יש קשיש שלא החליפו לו היום את הטיטול.
יעקב פרי: לא אחד.
דוד אמסלם: בגלל זה הוא רוצה את העובד.
יעקב פרי: זה דבר נורא, באמת.
דוד אמסלם: אז אתה עכשיו מתווכח אתו.
דוד אמסלם: דרך אגב, אלה הדיונים שאני מנהל אתכם גם בחקלאות.
דוד אמסלם: אתם תלושים, אתם מספרים לי בדיחות, אבל יש חקלאי שהתוצרת החקלאית שלו הולכת, ואתה מספר לו שיש לו עובדים.
דוד אמסלם: ויש פה בעל בית אבות שלא יודע לטפל בקשישים שלו, אתה מספר לו שיש לו.
דוד אמסלם: אין לו כלום.
דוד אמסלם: אין לו כלום, הדבר היחיד שיש זה מה שאתה מספר.
<עליזה פרידמן: היית פעם בבית אבות בכלל, אתה יודע מה הולך שם?
דוד אמסלם: לא צריך, אני אוציא אותך.
<עליזה פרידמן: סליחה.
<עליזה פרידמן: אני מהעם, אני לא ידעתי מה הנהלים פה.
דוד אמסלם: אני רואה את האנשים האלה, זה כבוד האדם.
דוד אמסלם: מדובר בבן אדם בגיל 80, הוא לא יכול לעשות כלום.
דוד אמסלם: הוא שוכב במיטה, הוא מבוזה, הוא לא טיפש, הוא מבין שמבזים אותו.
יעקב פרי: חסר אונים.
דוד אמסלם: הוא חסר אונים.
דוד אמסלם: ברובם הם אנשים בעלי תודעה, הם מבינים שהם הגיעו לגיל זקנתם, ואל תשליכני לעת זקנה, הם מבינים שהשליכו אותם.
זוהיר בהלול: דודי, אני חייב משפט.
דוד אמסלם: ומי?
דוד אמסלם: בחורצ'יק נחמד כמוך עם לב טוב שמגיע לכאן, ותלוש מהמציאות.
<אורן גבע: שוב, אני רק אגיד עוד משפט אחד, שאנחנו חושבים שכן חשוב שבתחום יועסקו עובדים ישראלים.
<אורן גבע: אנחנו מסכימים עם עמדת משרד הבריאות פה ואנחנו כן מוכנים ללכת - - -
יעקב פרי: כן, חביבי, אבל תהיו מציאותיים.
יעקב פרי: תהיו מציאותיים, ישראלים לא באים ולא יבואו.
יעקב פרי: צריך לפתור את הבעיה.
סימן טוב: חבר הכנסת אמסלם, אני רוצה ברשותך.
סימן טוב: אני אעשה את המעשה הלא נכון ואני אצא להגנתו, ואני אומר לך כן מה לדעתי נכון לעשות.
סימן טוב: מכיוון שההחלטה להביא עובדים זרים לתחום הסיעוד המוסדי היא החלטה דרמטית, לא רק מבחינת שוק העבודה, היא גם החלטה דרמטית מבחינת מערכת הבריאות – להבדיל מעובד זר שנמצא בבית וזה אחד על אחד, פה זה להיות חלק מצוות טיפולי.
סימן טוב: ומצד שני, אני מודע לזה לחלוטין, אני לא אחראי על שוק העבודה, אני אחראי על מערכת הבריאות, בסוף אנחנו צריכים לראות שהקשישים מקבלים טיפול.
סימן טוב: אנחנו צריכים לראות שמי שצריך להפוך אותו כדי שלא יקבל פצעי לחץ, ייהפך, ומי שצריך לסייע לו כשהוא במצב נפשי סוער, יקבל את הטיפול.
סימן טוב: אנחנו כן צריכים דבר ראשון למצות את האפשרות שכל ישראלי שיכול לעבוד שם, יעבוד שם.
יעקב פרי: אנחנו בעד.
דוד אמסלם: משה בר סימן טוב - - -
סימן טוב: חבר הכנסת אמסלם, חלק מזה זה אחריות שלי, חלק מזה זה אחריות שלהם - - -
דוד אמסלם: משה בר סימן טוב, בוא תקשיב.
דוד אמסלם: אמרתי, הדיון קצר.
דוד אמסלם: אני בכוונה סוער בעניין הזה כי אמרתי, הקדשתי לזה עשרות שעות – הרבה שעות, לא אגיד יותר ממך, אבל הרבה שעות.
סימן טוב: יכול להיות שיותר ממני.
דוד אמסלם: אני לא הפרעתי לכם שנים, הרי זה העבודה שלך.
דוד אמסלם: אתה מנכ"ל משרד הבריאות, איש מכובד מאוד.
סימן טוב: ואנחנו עושים - - -
דוד אמסלם: אני הפרעתי לכם פעם לבוא להיפגש ולדון?
סימן טוב: אנחנו עושים - - -
דוד אמסלם: אתם באים לכאן אחרי דיון שעשיתם לפני חצי שנה, אפילו יותר, ואתם מספרים לי עכשיו שאתם מתחילים להניע תהליך.
דוד אמסלם: בדרך, דרך אגב, בחצי שנה הזאת, אני אומר לכם, נפטרו קשישים בבושה וחרפה ובצער עמוק.
סימן טוב: זה תיאור לא מדויק של המציאות.
דוד אמסלם: לא נפטרו קשישים בחצי שנה הזאת?
סימן טוב: לא, האמירה שרק עכשיו אנחנו מתחילים לעבוד.
סימן טוב: א.
סימן טוב: אני מכבד מאוד, התפקיד של הכנסת, ואני אומר את זה בכל מקום, הוא לפקח על הממשלה.
סימן טוב: והדיונים האלה חשובים, הם מציפים דברים שאנחנו לא תמיד מגיעים אליהם, ולכן גם את הביקורת שלכם אנחנו מקבלים באהבה.
סימן טוב: ב.
סימן טוב: גם בתקציב 17'–18' אנחנו מקצים עוד כוח-אדם למוסדות לתשושים, בתיאום עם האוצר.
סימן טוב: המהלך שאנחנו עושים לגבי אחיות מעשיות הוא גם חלק מהפתרון.
דוד אמסלם: כבר הגענו לשם.
דוד אמסלם: בסדר, משה.
סימן טוב: יש הרבה מאוד צעדים שצריך לעשות והלחץ שלכם עלי וגם על האוצר הוא לחץ שבסוף ירד גם לשטח.
סימן טוב: המוצא האחרון, לא נצליח - - -
דוד אמסלם: אני מבקש, תתניע ישיבה עוד השבוע.
דוד אמסלם: תזמין את האוצר, תזמין את מר נקש, תזמין את ידידנו אורן גבע, תזמין את משרד הרווחה, תזמין את משרד המשפטים.
דוד אמסלם: ואם אתה מוצא לנכון להזמין עוד מישהו, תזמין.
דוד אמסלם: בשבוע הבא כתוב לי מכתב.
דוד אמסלם: אני מבקש – או שאתם מביאים את זה כהחלטת ממשלה, ממליצים לשר להביא החלטת ממשלה, או שאנחנו נגיש את זה כהצעת חוק פרטית ואז אני מבין שאתם לא עושים תפקידכם ואז אנחנו נטפל בעניין.
דב חנין: אני אשתדל להיות מאוד קצר כי הדיון הזה מאוד מאוד תחום בזמן.
דב חנין: כולנו מסביב לשולחן מבינים שאנחנו נמצאים במשבר מאוד מאוד קשה, עם מצוקה מאוד קשה, אבל בעתיד הקרוב אנחנו עוד נתגעגע למצב של היום.
דב חנין: לכן, אנחנו חייבים לעבור הילוך באופן מאוד מאוד משמעותי בצורת ההתייחסות שלנו לנושא.
דב חנין: אני אומַר משפט אחד על המסגרת שבה אנחנו נמצאים.
דב חנין: אני חושב שהכותרת של כל העיסוק בנושא של התחום הסיעודי זה ההתנתקות.
דב חנין: המדינה התנתקה מהאחריות שלה לקשישים ולזקנים.
דב חנין: זוהי שערורייה ממדרגה ראשונה.
דב חנין: זו פשוט התנהלות בלתי נסבלת.
דב חנין: ולכן, טוב עושה יושב-ראש ועדת הפנים שהוא מהזווית שלו, בנושאים שקשורים לוועדת הפנים, מנסה לקדם את העיסוק בנושא הזה, זה קריטי.
דב חנין: הממשלה פשוט נרדמה בשמירה וממשיכה לישון, ממשיכה לישון.
דב חנין: אני אומר את זה בהרבה צער ובהרבה כאב.
דב חנין: אני רוצה להגיד משפט על הנושא של העובדים והעובדות.
דב חנין: יש מצוקה בלתי נסבלת במערכת הזאת, והמצוקה הזו, אדוני נציג משרד האוצר, מתבטאת בכך שפשוט לאנשים לא טוב לעבוד בזה.
דב חנין: למה לא טוב להם?
דב חנין: כי מול הקושי הבלתי נסבל של העבודה, התנאים שמציעים להם היום לא מתגמלים אותם.
דב חנין: אז לכן, מכוח כלכלה פשוטה שאתם יודעים לחשב אותה יותר טוב ממני, אנשים לא הולכים לזה, והם לא ילכו לזה כל עוד המצב לא ישתנה.
דב חנין: המצב ישתנה רק אם המדינה תיכנס לתמונה ותחליט להשקיע בזה כסף ולהשקיע בזה פיקוח ולהשקיע בזה הבטחה שאנשים לא עובדים בשכר מינימום אלא עובדים בשכר הרבה יותר טוב משכר מינימום.
יעקב פרי: בתמרוץ.
דב חנין: עם תמרוץ אמיתי.
דב חנין: אני אומר לך שאם אתם לא תעשו את זה, והפתרון שיושב-ראש הוועדה מדבר עליו של הבאת עובדים זרים יקודם, זה יעלה למדינה בסופו של דבר הרבה יותר כסף, הרבה יותר כסף, אבל זה מה שיקרה.
דב חנין: כי המצוקה היא בלתי אפשרית, אי-אפשר להמשיך ולדבר - עובדים ישראלים, עובדים ישראלים - ושום דבר לא קורה.
דב חנין: אם המדינה לא מחליטה שהיא נכנסת לסיפור הזה באופן רדיקלי, עם גישה אחרת לגמרי ממה שלא עבד עד עכשיו, התוצאה תהיה הבאת עוד עובדים זרים.
דב חנין: עוד משפט.
דב חנין: בנושא עובדים ישראלים אתם חייבים לשנות את הגישה באופן קיצוני.
דב חנין: יש בארץ גם מעבר לזה הרבה מאוד שוהים שהם לא ברי גירוש, מכל מיני סיבות.
דב חנין: את האנשים האלה צריך להפנות למה שהמדינה צריכה.
דב חנין: פורמלית אסור להם לעבוד בישראל.
דב חנין: כולם עובדים.
דב חנין: הם עובדים בנושאים שהמדינה לא מעוניינת בהם, סתם, הם השתלבו בשוק הפרטי, בכל מיני דברים שכדאי להם – מסעדות, כל מיני דברים.
דב חנין: למה שהמדינה לא תחליט - האנשים האלה נמצאים בארץ, כל עוד הם נמצאים בארץ ואי-אפשר להוציא אותם, אנחנו מפנים אותם למה שהמדינה צריכה, מכשירים אותם למה שהמדינה צריכה ושמים אותם איפה שהמדינה צריכה, כל עוד הם נמצאים פה.
דב חנין: תעשו מדיניות, זה פשוט לא יאומן.
דב חנין: ואם כל זה לא עובד, אין ברירה, להביא עובדים זרים.
זוהיר בהלול: ממש שני משפטים, ואם אני מצטייר כבוטה אז אני מראש מתנצל.
זוהיר בהלול: חבר'ה, אל תתרפקו על הנעורים שלכם, אין נצח נעורים.
זוהיר בהלול: אתם יודעים, פעם הוגדרו "נערי האוצר" כמילת גנאי, אבל באמת עכשיו גם אני כמילת גנאי.
זוהיר בהלול: זה שאתם צעירים, אתם לא תיוותרו לנצח נצחים אנשים צעירים.
דוד אמסלם: מה שזוהיר אומר לכם, גם אנחנו נולדנו עם בלורית פעם, שלא תתבלבלו.
איתן ברושי: אבל לא כולנו היינו פקידי אוצר.
דוד אמסלם: אתם לא תאמינו, אבל הייתה לנו פעם.
זוהיר בהלול: המדינה מזדקנת וצריך לכבד את הזקנים.
זוהיר בהלול: איך אמרת, אל תשליכני לעת זקנה, והדרת פני זקן – הערכים האלה אולי לא נוגעים בכם, אולי לא מעניין אתכם כיוון שאתם עכשיו צעירים, אבל אפילו בתורת היחסות של איינשטיין הזמן ירוץ, ירוץ לו כפי שהוא, הוא ירוץ יותר מאשר אתם חושבים.
זוהיר בהלול: גם אתם תגיעו למצב שאף אחד לא יטפל בכם 24 שעות כאשר צריך להחליף חיתולים.
זוהיר בהלול: גם אני הייתי לפני שנה צעיר, אבל אני מרגיש את הזקנה.
יעקב פרי: זה הכנסת, בגלל הכנסת.
זוהיר בהלול: היא פועמת.
זוהיר בהלול: היא מזהירה.
זוהיר בהלול: זו התרעה - התרעה בעי"ן אפילו, לא באל"ף – התרעה, ולכן מה שאני אומר לכם, תסתכלו על אנשים פה, אתם תגיעו לאותו גיל ואתם תשוועו לאותו טיפול חסר היום בשוק הישראלי.
זוהיר בהלול: ולכן, כמו שאמר דב, צריך להכשיר את האנשים האלה שנמצאים כאן בלאו הכי, הישראלים לא רוצים.
זוהיר בהלול: אתה השתמשת, דודי, במילה תלוש.
זוהיר בהלול: סליחה, גם אני משתמש בזה.
זוהיר בהלול: אתה אמרת, אישית אני מעדיף ישראלים.
זוהיר בהלול: ואם ישראלים לא רוצים?
זוהיר בהלול: מה, נזרוק את האנשים לכביש?
זוהיר בהלול: לרחוב?
זוהיר בהלול: לכלבים?
זוהיר בהלול: נו, באמת, תהיו קצת מציאותיים ותבינו שהמדינה מזדקנת ואנשים יותר ויותר זקוקים לעזרה, לעזרה דרמטית אפילו.
יעקב פרי: באמת בקיצור נמרץ.
יעקב פרי: אני חושב שאם אפשר לתמרץ ישראלים ואם אפשר להביא עובדים ישראלים, אני לא חושב שמישהו מסביב לשולחן יתנגד, ההיפך הוא הנכון.
יעקב פרי: המציאות, כפי שציין כבוד היושב-ראש, גם בחקלאות וגם במקרים אחרים, שישראלים – איך אמר ראש הממשלה - לא נוהרים, לא נוהרים למקצועות האלה.
יעקב פרי: צריך למצוא פתרון.
יעקב פרי: האוכלוסייה הולכת ומזדקנת.
יעקב פרי: ממשלת ישראל – אני לא יודע אם הדירה את רגלה או לא מטפלת בעניין כפי שצריך.
יעקב פרי: זה עניין של תוכניות המתאר, אני לא יודע אם נגעתם בזה.
דוד אמסלם: זה השלב הבא.
דוד אמסלם: עוד חמש דקות אני מתחיל עם זה.
יעקב פרי: גם בנושא תוכניות המתאר, גם בנושא כוח-האדם, גם בנושא הכשרתו, גם בנושא של החיבור בין מה שהמדינה כן עושה לבין הבתים והארגונים למיניהם, אני חושב שזאת זעקה דחופה, זה לא דבר שאפשר להחליט עליו ולעשות אותו בעוד X שנים, צריך לעשות אותו מייד, מה שאפשר לעשות מייד.
יעקב פרי: ואם מיידית צריך להביא גם כוח זר, במגבלות – ואני יודע, משה, שזה דרמטי – אני מבין את העניין, אבל אין לנו ברירה.
יעקב פרי: אני אומר לך, אני חוויתי עם אבי זיכרונו לברכה וזה היה מצב יחסית טוב - לא עלינו.
יעקב פרי: לא עלינו.
יעקב פרי: והאוכלוסייה זקוקה לכך.
יעקב פרי: אנחנו, חובתנו, חובתנו לדאוג לדור המזדקן, וההזדקנות – אני רואה מה עושה יפן.
יעקב פרי: הנושא הראשון במעלה ביפן זה הדור הזקן, הדור המבוגר, ושם אורח החיים הוא כזה שהילדים מחזיקים את ההורים בבית, אין דבר כזה שגרים בנפרד.
יעקב פרי: שהאישה לא תהיה בבית, אבל האבא או האימא גרים עם הבן.
יעקב פרי: וישנה בעיה אדירה, כל ממשלת יפן מתעסקת בעניין הזדקנות האוכלוסייה.
סימן טוב: הם יקרסו דמוגרפית, אגב.
יעקב פרי: יכול להיות שהם יקרסו דמוגרפית.
יעקב פרי: לכן אנחנו צריכים ללמוד את הלקחים, ואפשר ללמוד את הלקחים.
יעקב פרי: ואני חושב שזה בידיה של ממשלת ישראל גם להכשיר, גם לתמרץ, גם לפתור חלק מהבעיה על-ידי העסקת זרים לתקופה מוגבלת כזאת או אחרת.
יעקב פרי: זה הכול אפשרי וצריך להזדעק מכך כי באמת זה נורא, זה טרגי.
יעקב פרי: באמת טרגי.
דוד אמסלם: ברשותכם באמת בקצרה, אם מישהו רוצה להתייחס כי אני רוצה לעבור לנושא השני, נושא תוכניות המתאר.
אכרם חסון: אני חושב שאין מנוס אלא שכבודך תגיש הצעת חוק פרטית וכל הנציגים מכל הסיעות נלך אתך.
אכרם חסון: מניסיוננו, המצב הזה לא ישתנה ולא יתקדם.
אכרם חסון: שבוע שעבר דנו בוועדה אחרת בנושא מקום דומה, "נווה שבא" בבאר שבע, שכל מי שנכנס לשם לא יוצא בחיים.
אכרם חסון: הישראלים כבר מפונקים, לא יודעים לטפל, לא מכבדים את האנשים האלה.
אכרם חסון: אנחנו, כבר אין לנו חמלה - -
יעקב פרי: לא רוצים.
אכרם חסון: - - אין לנו חמלה בלב.
אכרם חסון: ולכן אני אומר, ישנה היום אפשרות להביא הרבה עובדים מבולגריה, דווקא אחים ואחיות מוסמכות ומוסמכים – מבולגריה, מהונגריה, מרומניה, מאוקראינה, מרוסיה – אבל כנראה שהממשלה, לא מעניין אותה, כי מניסיונך, אתה אומר שעשית דיון כאן לפני חצי שנה ושום דבר לא התקדם.
אכרם חסון: אז למה לחכות?
אכרם חסון: אם אנחנו מדברים על כבוד ההורים שלנו, שהם אלה שבנו את המדינה ויש להם הרבה כבוד אצלנו ואנחנו רואים את זה מול העיניים, הכול מתמסמס ולא עושים שום דבר, לא צריכים לחכות לאף אחד.
דוד אמסלם: תודה, נשמה.
דוד אמסלם: דברים כדורבנות.
טלב אבו עראר: תודה, מכובדי היושב-ראש, בנוסף למה שדיבר חברי ד"ר אכרם חסון, נתמקד בנגב.
טלב אבו עראר: יש שם בית-חולים סיעודי שנקרא "נווה שבא", דנו בעניין הזה לפני כשבועיים אולי.
טלב אבו עראר: לפני עשרה ימים.
טלב אבו עראר: המצב שם בלתי נסבל, קטסטרופלי מבחינת העובדים, מבחינת המקום.
טלב אבו עראר: אני גם ממליץ אפילו להקים בית-חולים חדש.
טלב אבו עראר: בית-החולים, אי-אפשר לומר שהוא בית-חולים בכלל.
טלב אבו עראר: ביקרתי בבית לוינשטיין ברעננה ובשיבא בתל השומר, המצב שם יותר טוב אבל גם שם – כל מקום של בית אבות צריך באמת לתקן, לשפר, כי הקשישים הם גם בני אדם, צריכים באמת לזכות בטיפול ראוי.
דוד אמסלם: תודה רבה, טלב.
איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, אני לא מאמין ביכולת הזאת של המערכת כפי שהיא היום לפתור את הבעיה כי עובדה שהיא לא פתרה את זה כבר הרבה מאוד זמן.
איתן ברושי: יכול להיות שאם נרצה לחדש משהו, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, ליזום פורום משותף או ועדה בין-משרדית שתטפל בצרכים האלה של הזדקנות האוכלוסייה, שהרי הנתונים ידועים.
איתן ברושי: זה לא תחזית דמוגרפית, זה מציאות דמוגרפית.
איתן ברושי: לא צריך לצפות את הילודה אלא לצפות את ההזדקנות, כולם כבר אנשים מבוגרים.
איתן ברושי: הייתי שותף לאחרונה בכמה דיונים.
דוד אמסלם: ברושי, מה אתה אומר?
איתן ברושי: שתקים צוות משותף.
דוד אמסלם: איזה צוות?
דוד אמסלם: של מה אתה רוצה שאני אקים?
איתן ברושי: מעבר למשרד זה או אחר.
דוד אמסלם: תן לי המלצה אחרי כן איזה צוות.
איתן ברושי: צוות שייתן תוכנית, מה שאנחנו עדים.
<קריאה: תוכנית אב לאומית.
איתן ברושי: אין תוכנית לאומית לסיעוד ולטיפול בקשישים.
איתן ברושי: הדיונים האלה מתקיימים במספר ועדות, במספר פורומים, אבל בסוף אין יד מכוונת.
דוד אמסלם: מישהו מהאורחים עוד רוצה?
דוד אמסלם: אבל בקצרה, אני רוצה לעבור נושא.
דוד אמסלם: אותו נושא, רק בסעיף אחר.
<אברהם הופמן: בנושא כוח-אדם ואני מרשה לעצמי לדבר על זה כי אני ב-1959, כשהייתי בחור צעיר שבא מהצבא, גויסתי במשרד החינוך להציל את המצב שלא היו מורים.
<אברהם הופמן: ואותה טכניקה, שמחייבת לפי דעתי, אם רוצים שמשרד הבריאות יוביל את העסק הזה עם משרד הרווחה יחד, מוכרחים שיהיה אדם שירכז את הנושא הזה של גיוס כוח-אדם לבתי האבות.
<אברהם הופמן: יש לי כמה הצעות קצרות מאוד.
<אברהם הופמן: דבר שני, יש היום בצרפת מאות אחיות יהודיות שרוצות לעלות ארצה, וכשהן באות ארצה אז רוצים לבחון אותם בעברית.
<אברהם הופמן: ברור שאחות, אפילו אם תהיה אחות ראשית בפריז, לא מסוגלת להיבחן בשפה העברית.
דוד אמסלם: הופמן, אני לא רוצה להיכנס לזה.
דוד אמסלם: עזוב, יש כל כך הרבה דברים.
דוד אמסלם: אתה יודע, אנחנו יכולים לדבר על זה מעכשיו עד כניסת שבת.
דוד אמסלם: יש לך איזו הברקה בעיקרון?
<אברהם הופמן: כן.
<אברהם הופמן: העיקרון הוא שאנחנו צריכים למצוא דרך שתעשנה בחינות בצרפת בצרפתית.
<אברהם הופמן: דבר שלישי, הנושא של הכשרת מטפלים.
<אברהם הופמן: אחת הבעיות שאין היום מטפלים מוסמכים, אין סטטוס בעצם לנושא הזה.
<אברהם הופמן: וחייבים להקים מדרשה לחיילים משוחררים - -
<קריאות: לא יבואו.
<קריאה: הם לא יבואו, יש פרויקט כזה.
<אברהם הופמן: - - וגם אסירים משוחררים.
<אברהם הופמן: אני חושב שאפשר להכשיר אסירים משוחררים.
דוד אמסלם: מר הופמן, תפנה אלי בכתב עם כל ההצעות האלה, אני אקרא את זה ואחרי כן נראה.
דוד אמסלם: בבקשה, 30 שניות.
<שרה אשר: קוראים לי שרה אשר, אני עובדת סוציאלית ברמה ארצית בעמותת מט"ב.
<שרה אשר: אני רוצה להביא לשולחן הזה – מדברים פה על המצוקה ואני גם מאוד מתחברת לרוני, אבל דיבר מנכ"ל משרד הבריאות.
<שרה אשר: 90% מהקשישים נשארים בבית.
<שרה אשר: יש לנו מצוקה מאוד גדולה של מטפלים גם לטיפול הביתי.
<שרה אשר: יש לנו הזמנות על השולחן שאין לנו לתת - - -
דוד אמסלם: שרה, תעצרי.
דוד אמסלם: אני עשיתי מספר דיונים בנושא, כבר ישבנו עם מר נקש ועם שריי, ישבנו עם השר בשבוע שעבר, אנחנו מקדמים רפורמה די משמעותית לטעמי בנושא של הסיעוד, עובדים לטיפול הביתי.
דוד אמסלם: פרק אחר, סוגיה אחרת, דנו בה גם הרבה שעות, אני חושב שקידמנו אותה באופן משמעותי.
דוד אמסלם: רבותי, תודה רבה, אני לא יכול לשמוע יותר.
דוד אמסלם: תודה, אני רוצה לעבור לנושא הבא.
דוד אמסלם: אתה מוזמן להישאר אתנו פה, זה קשור גם אליך.
סימן טוב: השר אמר שאנחנו יכולים - - -
דוד אמסלם: אז בוא תישאר חמש דקות.
דוד אמסלם: זה קשור אליך.
<קריאה: יש נציג אוצר אחר לנושא הזה.
דוד אמסלם: אל תתחלפו.
דוד אמסלם: אתה יודע, כל פעם אתם מחליפים ואז אני לא יודע עם מי אני מדבר.
סימן טוב: יישארו פה בכל מקרה נציגים ממשרד הבריאות.
דוד אמסלם: אני רוצה לעבור לסיפור של תוכניות המתאר, שאני רואה אותו כקטע יותר חמור.
דוד אמסלם: צביה, בבקשה.
<רפי אלמליח: אני חושב שכדאי שאנחנו נתחיל, רשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: גם אתה צריך ללכת?
<רפי אלמליח: אנחנו פשוט ניתן רקע יפה לכל המהלך הזה.
דוד אמסלם: אני אתן דקה את הרקע שלי ותחליטו אתם מי אתם רוצים שיוביל.
דוד אמסלם: במדינת ישראל היום אין תוכנית מתאר לבתי אבות, אין הנחיות תכנון והקצאות קרקע לבתי אבות.
דוד אמסלם: אמרתי, זה הכול משהו מאוד מאוד אקראי, וזה לא מתקבל על הדעת, במיוחד כפי שהציג את זה מנכ"ל משרד הבריאות, הבעיה רק תלך ותהיה יותר חמורה.
דוד אמסלם: לכן אני חשבתי, בעצם אני הנחיתי, ביקשתי שמינהל התכנון ישב יחד אתכם ואתם תחליטו על מה שנקרא הנחיות תכנוניות בכל עיר ועיר.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני נסעתי לנתיבות – אתה שומע, חבר הכנסת יעקב?
יעקב פרי: כל מילה שלך.
דוד אמסלם: ובנתיבות הם בונים בתי אבות, ואז מכל המדינה באים לנתיבות.
דוד אמסלם: כל המשפחה, עד שרואים את האבא, נוסעים לנתיבות פעם בשבוע.
דוד אמסלם: בסופו של דבר האיש המבוגר חייב לחיות בסביבה הטבעית שלו.
דוד אמסלם: הוא גר בירושלים – בירושלים; גר בדימונה – בדימונה.