GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גדי יברקן: כדי שתיקרא יהודי, כדי שתהיה שווה ותהיה במעגל הגדול הזה, אתה חייב לעבור ברית מילה אחרת אין לך את הברית הראשונית, הבסיסית, בינך לבין אלוהים.
<גדי יברקן: להפוך אותנו לבשר תותחים, כפי שנראה ושבועיים אחר כך - - -
דוד אמסלם: גדי, גדי - - -
<גדי יברקן: שניה, אדוני.
<גדי יברקן: - - הרבנות מחזירה את הרב הזה לעבודה, לצפצף על ציבור שלם ולהגיד: אתם לא יהודים מבחינתנו, אתם לא פה.
דוד אמסלם: לא לא, תקשיב לי.
<גדי יברקן: אסיים בכמה מילים.
<גדי יברקן: אני מבטיח לך, לא אהרוס לך את הדיון.
<גדי יברקן: זה דיון חשוב, תן לנו טיפה.
<גדי יברקן: הרי גם ככה דילגו עלינו, הנושא הזה לא קשור אלינו, אז בוא נסביר כמה דברים.
<גדי יברקן: אתם רוצים שנהיה יהודים?
<גדי יברקן: תחליטו.
<גדי יברקן: אני לא מבקש אישור.
<גדי יברקן: שתיים - - -
דוד אמסלם: גדי, תקשיב לי.
דוד אמסלם: אתה לא הולך טוב, זה לא הדיון שלי.
דוד אמסלם: אף אחד כאן, בוודאי לא אני, לא חושב שיש פה דיון על יהודי אתיופיה האם הם יהודים או לא.
<גדי יברקן: אני גם לא מבקש אישור.
<גדי יברקן: במחילה מכם, אני - - -
דוד אמסלם: הדברים האלה כבר נפסקו לפני הרבה שנים, גם לכל מיני קהילות במדינת ישראל, ולכן זה נגמר.
<גדי יברקן: מתי נפסקו?
<גדי יברקן: אני מסכים אתך, אדוני היושב-ראש - - -
דוד אמסלם: זה לא הוויכוח וזה לא הדיון שלי עכשיו.
דוד אמסלם: תכבד אותי.
דוד אמסלם: גדי, בגלל שאני אוהב אותך נתתי לך לדבר, למרות שזה לא קשור לדיון הזה.
דוד אמסלם: אתה רוצה עוד משפט אחד כדי לפרוק את התסכול שלך – אין בעיה, אבל רוצה ללכת לקטע המקצועי.
<גדי יברקן: אין בעיה.
<גדי יברקן: אשתדל לדבר בנימוס.
<גדי יברקן: מבחינתנו זה לא עניין של דת, זה המשך של התנהלות הממסד הרבני עם יוצאי אתיופיה.
<גדי יברקן: עובדה, לאף אחד מאותו הזרם זה לא הפריע – רבנים, רבנים ראשיים, שר הדתות.
<גדי יברקן: אף אחד.
<גדי יברקן: הזמינו את הבן אדם כדי שהתקשורת תיאלם, אף אחד לא דיבר.
<גדי יברקן: מה שקרה כאן, שהחלטתם שביתא ישראל אינם במגרש שלכם.
<גדי יברקן: אני אומר לכם בעניין הזה: הלוואי שדיון הזה ייתן להמשך עם ישראל להחליט את מי מוהלים ואת מי לא מוהלים, שהדיון הזה יהיה מקצועי.
<גדי יברקן: היום מצאתי ארבעה אנשים שלילדים שלהם העורלה פשוט נחתכה.
<גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, אני מוכן להביא את זה.
דוד אמסלם: לא לא, גדי.
דוד אמסלם: הבנתי, נגמר, תודה.
<קריאה: עשו ברית מילה.
<גדי יברקן: מה ברית מילה?
<גדי יברקן: כמו קצבים חתכו.
<גדי יברקן: דרך אגב, התלונה שהגשתי במשטרה כמעט לא טופלה.
דוד אמסלם: גדי, אתה מפריע לי בדיון.
דוד אמסלם: אני מכבד אותך אז נתתי לך את רשות הדיבור, למרות שזה לא קשור.
דוד אמסלם: הגדרתי מה הדיון שלי.
<גדי יברקן: משפט אחד, אני רוצה לסיים.
<גדי יברקן: אני מסיים, אדוני היושב-ראש.
<גדי יברקן: משפט אחד.
<גדי יברקן: אני חושב שהפשע שנעשה, אנשים לא יכולים להסתובב ולחזור לעבודה אחרי שזה קרה.
<גדי יברקן: אתם לא יכולים להמשיך לתקן תקנות להמשך - - -
<גדי יברקן: זה משפט ארוך טיפה.
דוד אמסלם: זה לא ארוך.
<גדי יברקן: אתם לא יכולים לדבר על פילוג בעם, להסית נגד ציבור שלם - - -
דוד אמסלם: גדי, אני לא רוצה להוציא אותך.
דוד אמסלם: גדי, אני רוצה שתכבד - - -
<גדי יברקן: אני אסיים, תן לי.
<גדי יברקן: כי אי-אפשר לעבור על זה הלאה ולהגיד שעברנו על זה ואנחנו מתקדמים הלאה.
<גדי יברקן: זה לא יקרה.
דוד אמסלם: גדי, אתה לא מכבד אותי.
<גדי יברקן: מישהו צריך לתת את הדין, אדוני היושב-ראש.
דוד אמסלם: לא לא, אתה לא מכבד אותי.
דוד אמסלם: מה שאני קובע זה מה שקורה באולם.
דוד אמסלם: אני כיבדתי אותך.
דוד אמסלם: אני הגדרתי את הדיון, לא אתה.
דוד אמסלם: אני יודע על מה אני רוצה לעשות את הדיון.
דוד אמסלם: נתתי לך לדבר למרות שאני יודע שאין קשר בין מה שאתה אומר לדיון, ואתה מתעקש - - -
<גדי יברקן: אם זה לא היה קשור לא היה דיון.
<גדי יברקן: אם אנחנו לא היינו קיימים, לא היה פה דין הרי.
<זיוה מקונן דגו: איך אין קשר?
דוד אמסלם: גם את צועקת עלי?
<זיוה מקונן דגו: לא, אני לא צועקת.
<זיוה מקונן דגו: אני שואלת איך אין קשר בין מה שעשו, ועוד פסקו לרב הזה - - -
דוד אמסלם: ברשותך, לא להפריע לי.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להוציא אותך מהאולם, אז תכבדו אותי.
<גדי יברקן: אי אפשר להגיד שהכול ימשיך ואנחנו - - -
<גדי יברקן: המשטרה לא מטפלת, משרד הדתות לא מטפל - - -
דוד אמסלם: גדי, גדי.
דוד אמסלם: תוציאו אותו, בבקשה.
דוד אמסלם: אני מגדיר חזרה את הדיון.
דוד אמסלם: הדיון הוא בעצם - - -
<זיוה מקונן דגו: אם הדיון הזה לא מתקיים בנושא הזה, גם אני יוצאת.
<זיוה מקונן דגו: אין מה לעשות פה.
<יצחק טיים: יש פה אנשים שמגנים על פושעים, חלאות המין האנושי שלקחו בעלות על הדת ועל היהדות.
<יצחק טיים: הם מגנים על פושעים.
דוד אמסלם: אתה רוצה לצאת גם?
<יצחק טיים: מגנים על פושעים, על חלאות המין האנושי שלוקחים בעלות על הדת ועל היהדות.
דוד אמסלם: אני מבקש להוציא אותם.
<יצחק טיים: הם חלאות המין האנושי, זה מה שהם.
<זיוה מקונן דגו: זה הדיון על הרבנות.
<זיוה מקונן דגו: הרבנות הזאת, הפושעת, נותנת למוהל לחזור לעבודה אז - - - מהדיון.
<זיוה מקונן דגו: והכנסת הזאת היא גם שלנו - - - גם בוועדה הזאת ולא רק בוועדת הקליטה.
<יצחק טיים: חלאות המין האנושי שלקחו בעלות על הדת.
<יצחק טיים: זה מה שהם.
<יצחק טיים: ביזיונות.
<יצחק טיים: אתם ביזיונות, לקחתם בעלות על היהדות.
<יצחק טיים: מי אתם בכלל?
דוד אמסלם: אני מתנצל על הצעקות שהיו כאן וגם על הטחת העלבונות, שלטעמי לא קשורים לאירוע.
דוד אמסלם: אני חוזר חזרה.
דוד אמסלם: רוצה להבין מכם, משרד הדתות:
דוד אמסלם: אני רואה שהקימו בחוק בריאות העם, בהתאם לתקנות, ועדה בין-משרדית לפני 35 שנה.
דוד אמסלם: מי יושב-ראש הוועדה הזאת, איזה משרד?
<משה דגן: הרבנות הראשית.
דוד אמסלם: מי יושב-ראש הוועדה הזאת?
דוד אמסלם: הרבנות הראשית ממנה?
<משה דגן: יושב-ראש הוועדה הוא פרופסור הרב אברהם שטיינברג.
דוד אמסלם: והוא ממונה על-ידי מי?
<משה דגן: זו ועדה וולונטרית, צריך לציין, שהתכלית שלה היא להגשים את האינטרס הציבורי.
דוד אמסלם: משה, תענה לשאלות שלי, זה יותר קצר.
דוד אמסלם: וועדה וולונטרית – הכוונה היא שהוועדה היא בהתנדבות?
<משה דגן: זה לא בהתנדבות.
<משה דגן: מועצת הרבנות הראשית, בסמכותה להקים ועדות שמשרתות את הייעוד של התכלית של הרבנות הראשית.
<משה דגן: הוועדה הזאת היא ועדה שמורכבת מנציגי ציבור, נציגי משרד הבריאות, נציגי מוהלים ורבנים.
<משה דגן: הוועדה הזאת, בין היתר, מטפלת בנושאים של סיבוכי בריתות.
דוד אמסלם: אתחיל בשלב הראשוני.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה עקרונית: מי מכשיר מוהלים בישראל?
<משה דגן: זה תהליך מאוד ארוך, ואני רוצה להתייחס במילה אחת לנקודה שהיתה - - -
יעל גרמן: כל המוהלים כפופים לוועדה?
<משה דגן: רק נקודה.
<משה דגן: דבר ראשון, אנחנו מתנערים מההתבטאויות של הרב אסולין.
<משה דגן: צריך להבין שהרב אסולין לא מייצג לא את הרבנות ולא את המוהלים.
<משה דגן: אה התבטאויות שהוא צריך להתייחס אליהן בעצמו, והוועדה גם נתנה את דעתה בעניין הזה.
<משה דגן: הוועדה הוקיעה בריש גלי את ההתבטאויות האלה.
דוד אמסלם: משה, אני לא בדיון שם.
<משה דגן: רק כדי להשלים את הנושא הזה.
דוד אמסלם: אני בכוונה לא שם, בגלל שאני לא רוצה להיכנס לקשר ביניכם.
דוד אמסלם: הרב אסולין הוא לא אדם פרטי; אני מניח שהוא נושא איזשהו תואר משרה במדינת ישראל, גם מקבל משכורת, ואם הוא עשה מה שעשה - להערכתי, צריך לפעול נגדו בכל האמצעים, גם הפליליים וגם - - -
<משה דגן: כך הוועדה נקטה.
<משה דגן: פשוט הדברים יצאו מהקשרם - - -
דוד אמסלם: יש לי 25 דקות, אני רוצה בסוף לצאת עם משהו טוב לעם ישראל.
<משה דגן: רק במשפט אחד: הוועדה נתנה את דעתה לעניין הזה והיא שללה לו את הסמכות ללמד מוהלים.
יעל גרמן: אבל אנחנו לא שם.
דוד אמסלם: תסביר לי איך נעשים מוהלים במדינת ישראל?
דוד אמסלם: אני רוצה להיות מוהל, מה אני צריך לעשות?
<משה דגן: במדינת ישראל יש בערך 800 מוהלים, שמתוכם 450 מוהלים מוסמכים.
<משה דגן: בתהליך ההסמכה יש הליך שהוא קדם הוועדה.
<משה דגן: מה אומר התהליך הזה?
<משה דגן: יש מוהלים שהם מוסמכים, שהם יכולים לחנוך בן אדם שרוצה להיכנס לתחום.
דוד אמסלם: מי הסמיך את המוסמכים?
<משה דגן: המוסמכים הוסמכו על-ידי הוועדה, ואני מסביר כרגע את התהליך.
דוד אמסלם: תסביר לי, קודם כול, מה ההסמכה הראשונית של המוסמך?
<משה דגן: התהליך מתחיל בזה שיש תהליך של שנה שהוא קדם בקשה להיקרא מוהל מוסמך.
<משה דגן: בשנה הזאת, אותו אחד שרוצה להתלמד צריך להתלוות למוהל מוסמך.
דוד אמסלם: הוא מגיש בקשה רשמית לוועדה?
<משה דגן: לפני שהוא מגיש את הבקשה לוועדה בכלל.
דוד אמסלם: אני רוצה להיות מוהל.
דוד אמסלם: נגיד שחבר הכנסת מאיר כהן מוהל – אני נצמד אליו שנה.
<משה דגן: שנה שלמה אתה נצמד אליו.
דוד אמסלם: מה המשמעות של השנה?
דוד אמסלם: מותר לי לעשות מילות או שאני רק מסתכל?
<משה דגן: דבר ראשון, הוא צריך להתלוות למוהל ולראות איך המילה נעשית, איך הפרקטיקה, הפרוצדורה הזאת נעשית, ולאחר תקופה מסוימת הוא מתחיל להשתלב בתוך התהליך.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, עזוב מילים מכובסות.
דוד אמסלם: נניח שמאיר הוא מוהל מוסמך, שכבר הסמכתם אותו, ולא משנה כרגע איך.
דוד אמסלם: בתהליך שאני מתחיל אתו עכשיו אני מסתכל איך הוא עושה את המילה, ולאט לאט הוא מבין שאני מתחיל להיכנס לעניינים ואומר לי: שמע דודי, עכשיו אתה תנסה.
דוד אמסלם: לא שאני פוסל את זה, בסוף צריך איזה ניסיון.
<משה דגן: דבר ראשון, צריך רקע תיאורטי, כלומר להבין בהלכות ולהבין בפרוצדורות.
<משה דגן: כמובן, החניכה האפקטיבית, שהיא המעשית, זו חניכה שמתבצעת בתהליך.
<משה דגן: דבר ראשון זה צפייה, לאחר מכן, ככל שהוא יותר מתלמד, נותנים לו לעשות תהליכים כאלה ואחרים במשך שנה.
דוד אמסלם: משה, תקשיב לי.
דוד אמסלם: בדיון הקודם אמרתי שאני נראה אולי אהבל, אבל אני לא כל כך כזה.
דוד אמסלם: אז בגדול, הבנתי.
דוד אמסלם: ברגע שהוא עשה לי סטאז' של שנה, הוא נותן לי צעטאלע אליכם?
<משה דגן: אתה, לצורך העניין, צריך להגיש בקשה מסודרת.
<משה דגן: הבקשה הזאת כוללת את האישור מאותו מוהל שחנך אותך במשך שנה שלמה, צריך להביא אישורים רפואיים, לעבור חיסונים, לקבל אישור מרב מוכר שאתה בהשקפת עולם של אוריינטציה יהודית, שאתה מקובל בתחום – שוב, מכיוון שאנחנו מדברים פה על תהליך דתי.
<משה דגן: עם כל האישורים האלה מגיעים לוועדה, והוועדה עורכת שני סוגי בחינות: בחינה אחת רפואית ובחינה אחת הלכתית.
<אלי שוסהיים: ובחינה מקצועית.
<משה דגן: כן, ובחינה מקצועית.
<משה דגן: יש פה את ד"ר שוסהיים שהוא חבר ועדה, היה בעבר יושב-ראש הוועדה.
<משה דגן: תוכלו לשמוע את הדברים בצורה יותר מדויקת.
דוד אמסלם: אמרנו שהיא עושה לו את הבחינות הפרקטיות וההלכתיות, וכמובן, הוא צריך להביא את האישורים הרפואיים לכך שהוא בן אדם בריא.
<משה דגן: אחרי שעבר את שתי הבחינות האלה בפני הוועדה הוא מקבל - - -
דוד אמסלם: רישיון.
<משה דגן: לא, הוא לא מקבל רישיון עדיין.
<משה דגן: הוא מקבל אישור לשנה, אבל בשנה הזאת יש מפקח מטעם הוועדה, שמתלווה אליו כדי לוודא שהוא מבצע את הברית כמו שצריך.
דוד אמסלם: הוא מתלווה אליו בכל מילה או שמתלווה אליו מדגמית.
<משה דגן: לפני שהוא מקבל את האישור השנתי, הוא צריך לתאם אתו מועד שבו הוא עושה ברית.
<משה דגן: המפקח אמור לוודא שכל התהליך נעשה בצורה תקינה, שהוא עומד בכל גדרי ההלכה ובכל הפרוצדורה הרפואית הנדרשת.
<משה דגן: לאחר מכן הוא מוזמן שוב לוועדה, ואז הוא מקבל רישיון לשנה כמוהל מוסמך.
<משה דגן: בשנה הזאת יש כמה בדיקות שנעשות על-ידי המפקחים, וככל שלא הוגשו תלונות ולא קרתה שום בעיה או תקלה הוא מוזמן שוב לוועדה - - -
מאיר כהן: אדוני, זאת ועדה וולונטרית, אני לא חייב.
מאיר כהן: כלומר, יש מסלול שלא מחייב אותי לעבור בוועדה.
יעל גרמן: זה העיקר.
יעל גרמן: זה נשמע טוב, אבל לא כולם עושים את זה.
יעל גרמן: מה קורה עם אלה שלא עושים?
יעל גרמן: זו הבעיה.
דוד אמסלם: בגדול, אנחנו מדברים על זה שהוא עושה סטאז' ראשוני, שנה ראשונה הוא מתלמד, אחרי זה מגיש את האישורים לוועדה, הוועדה בוחנת אותו, נותנת לו עוד ניסיון עם משגיח של הוועדה - - -
<משה דגן: מפקח מטעם הוועדה.
דוד אמסלם: מפקח מטעם הוועדה שבודק מדגמית, והוא צריך לתאם אתו מועד למילה כדי לראות האם הוא בסדר.
דוד אמסלם: לאחר שהוא עושה את זה והמפקח מאשר את זה, הוא חוזר חזרה לוועדה ואז היא מנפיקה לו אישור שהוא מוסמך למשך שנה.
<משה דגן: שוב - אחרי שהוועדה מסיימת את הליך הבחינות, היא מאמתת את כל המסמכים שהוא הגיש והיא קיבלה חוות דעת חיובית מהמפקח, הוא מקבל אישור לשנה כמוהל מוסמך.
דוד אמסלם: ומה קורה אחרי שנה?
<משה דגן: בשנה הזאת הוועדה מדי פעם שולחת מפקח כדי לוודא שהעבודה נעשית טוב, וככל שלא התקבלו תלונות על אותו מוהל הוא ניגש שוב לוועדה, הוועדה מבצעת שוב איזשהו תהליך פרוצדורלי ומאשרת לו לחמש שנים.
דוד אמסלם: חבר הוועדה, לוועדה יש קבועי זמן?
דוד אמסלם: האם אנחנו שולחים את המפקח שלוש פעמים בשנה?
דוד אמסלם: ארבע פעמים?
דוד אמסלם: פעם אחת?
דוד אמסלם: האם זה הולך לפי רבעון או שזורמים עם הזרם?
<אלי שוסהיים: קודם כול, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת וכל הציבור, נדמה לי שאנחנו מבזבזים את הזמן על דברים, לדעתי, שוליים לחלוטין.
<אלי שוסהיים: נכנסתי לוועדה לפני קרוב - - -
מאיר כהן: סוף סוף היושב-ראש שואל את השאלות שהיו צריכות להישאל לפני 100 שנה, אתה אומר - - -?
<אלי שוסהיים: אגיד לך מדוע.
דוד אמסלם: בדרך כלל, את הדיון הראשון אני עושה על דברים לא חשובים.
דוד אמסלם: בוא נתקדם לדברים החשובים.
דוד אמסלם: אתה רק תענה לי למה שאני שואל, זה מה שאני רוצה.
דוד אמסלם: האם יש לכם בתהליך הזה משהו מוסדר, דבר דבור על אופניו, שכתוב עם לוח - - - ?
<אלי שוסהיים: אולי תבדקו כמה סיבוכים יש מתוך הוועדה במשך שנה?
<אלי שוסהיים: הרבה פחות ממה שרופאים.
<אלי שוסהיים: זה משרד הבריאות - - -
<אלי שוסהיים: אבל זה באמת הדבר.
<אלי שוסהיים: אם אתם דואגים לבריאות של התינוקות, הדברים האלה, אפילו בעולם לא שואלים.
<אלי שוסהיים: מקבלים את הדבר שהמוהלים מבצעים את העבודה בצורה הטובה ביותר, המוצלחת ביותר.
עליזה לביא: זה מה שאתה מצפה שאנחנו נעשה?
דוד אמסלם: ד"ר שוסהיים.
דוד אמסלם: חברת הכנסת לביא, אני מבקש: אל תפריעי לי בדיון.
דוד אמסלם: ד"ר שוסהיים, אני מבקש ממך רק דבר אחד - - -
<אלי שוסהיים: עכשיו אני - - -
דוד אמסלם: לא לא, כשתחליף אותי פה תעשה מה שאתה רוצה.
דוד אמסלם: פה אני שואל את השאלות ואתה עונה בקצר, כי יש לי 20 דקות.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה: יש לכם מסמך שמגדיר את התהליך בדיוק?
<אלי שוסהיים: יש לכם מסמך שמגדיר את התהליך בדיוק?
<אלי שוסהיים: הכול מסודר.
<אלי שוסהיים: התהליך של המוהלות בישראל הוא הטוב ביותר שקיים.
<אלי שוסהיים: הלוואי שבעולם הרפואה היה אותו דבר.
<אלי שוסהיים: אני מדבר בתור מנתח משנת 1965.
<אלי שוסהיים: יש הרבה דברים שניתן לדבר על הנושא הזה, לטובת בריאות הילדים.
דוד אמסלם: אני מכבד אותך, אז תענה לי ישר וקצר.
<אלי שוסהיים: אני ממשיך.
דוד אמסלם: קודם כול, אני מבקש לקבל הפרוצדורה הכתובה הזאת.
דוד אמסלם: תעבירו איזשהו מסמך אלי כדי שאבין את התהליך.
יעל גרמן: גם את הביקורות.
יעל גרמן: שיעבירו לך את הביקורות.
דוד אמסלם: יכול להיות שמאיר ואני נשקול לעבור את התהליך הזה.
<אלי שוסהיים: זה מסובך ביותר, הרבה יותר מסובך מאשר לקבל תואר רפואה.
<אלי שוסהיים: בתור רופא, אף אחד לא מפקח עלי, אבל על מוהלים מפקחים כל שנה.
דוד אמסלם: לאחר שקיבל את הרישיון לחמש שנים – דרך אגב, זה רישיון?
<משה דגן: תעודת הסמכה.
דוד אמסלם: תעודת הסמכה.
דוד אמסלם: מוהל שאין לו תעודת הסמכה במדינת ישראל, מותר לו למול?
דוד אמסלם: על פי חוק, כל הפרוצדורה שאתם מדברים - - -
<קריאה: אין חקיקה בנושא.
דוד אמסלם: אני שואל: האם זה הליך וולונטרי שבניתם כדי לטייב את המצב הקיים, ואז מישהו יום אחד אמר:
דוד אמסלם: בואו נעשה תהליך, אחרת העסק פרוץ לגמרי, ואז הוא לא הוגדר חוקית.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מברך על התהליך - כל תהליך שהוא בבקרה ובהכשרה – אין ספק.
דוד אמסלם: השאלה המרכזית שלי היא: האם זו חובה לכל מוהל לעבור את התהליך או שמוהלים ואין בעיה?
<משה דגן: מבחינת ההיקפים, יש לנו כ-800 מוהלים, ש-60% מהם מוסמכים.
<משה דגן: היתר, שהם אינם מוסמכים, גם אם יש סיבוכים - - -
דוד אמסלם: אני מדבר על ה-40%, על ה-30%, 10%.
<משה דגן: היום אין תשתית חקיקתית שמחייבת מוהל להיות מוסמך.
יעל גרמן: הגענו לעיקר.
דוד אמסלם: מאיזה משרד אתה?
<משה דגן: אני מנכ"ל הרבנות הראשית.
דוד אמסלם: משרד הדתות פה?
<משה דגן: הם לא קשורים לזה.
דוד אמסלם: משרד הדתות לא קשור לנושא?
דוד אמסלם: משרד הדתות, הסוגיה הזאת לא חונה אצלו, לדעתך?
דוד אמסלם: זה אצל משרד החקלאות, נראה לכם?
<משה דגן: הרבנות הראשית היא יחידת סמך של המשרד לשירותי דת, והרבנות היא הזרוע שמטפלת בזה.
דוד אמסלם: שאלתי אם נראה לכם סביר שהנושא הזה, משרד החקלאות צריך לטפל בו?
דוד אמסלם: באינסטינקט, בבטן - - -
<משה דגן: משרד הבריאות יחד עם הרבנות מטפל בכל - - -
דוד אמסלם: לדעתך, איזה משרד ממשלתי אמור להוביל חקיקה בסוגיה הזאת?
דוד אמסלם: הרבנות הראשית היא עדיין לא משרד ממשלתי.
<משה דגן: זו יחידת סמך של המשרד לשירותי דת, וזה בסדר.
יעל גרמן: מי התנגד לחוק של אלעזר?
מיכאל מלכיאלי: כל הממשלה התנגדה.
דוד אמסלם: זאת לא השאלה עכשיו.
אלעזר שטרן: אני חושב משרד התעשייה.
אלעזר שטרן: זאת תעשייה.
דוד אמסלם: מי, לדעתכם, המשרד שאמור לטפל בנושא הזה?
<אסתר בראון בן דוד: אני צריכה עוד להתייעץ, אבל בעיקרון, משרד המשפטים הוא אחד המשרדים שמובילים תהליכים של הסמכה והגבלה של חופש העיסוק, אז יכול להיות שמשרד המשפטים הוא הגורם הרלוונטי.
דוד אמסלם: אני מניח שבעולם הרפואה רופא זה דבר שמוגדר גם בחוק; מי מגדיר את זה, משרד הבריאות או משרד המשפטים?
<אסתר בראון בן דוד: אני יכולה לבדוק את זה.
דוד אמסלם: אז אין לך תשובה.
אלעזר שטרן: היושב-ראש, שר הדתות ביקש ממני שנדחה את הדיון כדי שנוכל לשבת אתו.
אלעזר שטרן: אז אני לא מבין מה הם אומרים פה, שר הדתות חושב שזה המשרד שלו.
דוד אמסלם: בהיגיון שלי, זה אמור להיות במשרד הדתות.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שאם כבר רציתם להגדיר – אני רואה את זה כדבר מבורך.
דוד אמסלם: זה היה לפני 35 שנה לפי מה שכתוב לי, במסגרת תקנות חוק בריאות העם.
<אלי שוסהיים: הרבה יותר מזה.
דוד אמסלם: הרבה?
דוד אמסלם: יותר גרוע.
דוד אמסלם: מאז ועד היום לא מצאתם זמן או צורך לעגן את זה באיזושהי חקיקה, בגלל שאני באמת חושב שהסיפור של המילה זה דבר דרמטי.
דוד אמסלם: זה לא דבר של מה בכך, זה לא מלמדים ילד להניח תפילין.
אלעזר שטרן: לפי הנכון זה משרד הדתות, לפי ההתנהגות שלהם זה משרד המסחר והתעשייה.
אלעזר שטרן: אבל אני אומר לך את האמת.
דוד אמסלם: משה, אתם, כרבנות הראשית, מרגישים שיש צורך לעגן את זה בכללים יותר ברורים ובחקיקה יותר ברורה?
דוד אמסלם: אתה יודע מה, רוב המוהלים הם עליכם, בסדר גמור.
דוד אמסלם: אני לא מדבר עליהם, אני גם לא מדבר על ה-60%-70%–80%, אבל יכול להיות שיש 1%, פרומיל אחוז, שהוא הבעיה שלנו, בו אנחנו צריכים לטפל וגם לנקוט סנקציה מולו.
דוד אמסלם: זה לא מוסדר בנושא של ההכשרות, זה לא מוסדר בנושא של הביטוחים.
דוד אמסלם: האזרחים הרגילים לא מודעים לזה.
דוד אמסלם: תאמין לי, לי יש ילד אחד, מלתי אותו והייתי בטוח שלמוהל יש רישיון.
דוד אמסלם: לא שאלתי אותו: יש לך רישיון?
דוד אמסלם: לי זה ברור, זה כמו שאני לא עולה לאוטובוס ושואל את הנהג: תגיד, יש לך רישיון?
דוד אמסלם: תראה לי.
יעל גרמן: או את הרופא בבית-החולים.
דוד אמסלם: אז אני אומר לך שבאינסטינקט האזרחי, כשאנחנו מקבלים הפניה למוהל אנחנו משוכנעים שיש איזו מערכת שהכשירה אותו.
דוד אמסלם: זה לא דבר פשוט.
<משה דגן: אני לא חושב שכל הסדרה - - -
אלעזר שטרן: אפשר להכניס את זיוה שהוצאת?
אלעזר שטרן: אני חושב שהיא נרגעה.
דוד אמסלם: בסדר, תכניסו אותם.
דוד אמסלם: אבל תגידו להם שלא יפריעו.
<משה דגן: אני רוצה לענות.
<משה דגן: אני לא חושב שכל הסדרה צריכה להיות בחקיקה, ואני גם לא מבין למה הנושא הזה עלה, כי אם היתה בעיה נקודתית מבחינת מוהל אחד, זה עדיין לא מצביע על הכלל.
<משה דגן: צריך להתייחס גם לנתונים - - -
יעל גרמן: זה חושף בעיה הרבה יותר רצינית.
<משה דגן: שניה, תני לי רק להשלים.
קסניה סבטלובה: אולי זה מוהל אחד שהכשיר הרבה כאלה שלא מוכשרים.
אלעזר שטרן: השאלה היא לא איך לחתוך.
דוד אמסלם: אם תפריעי אני אוציא אותך, קסניה.
קסניה סבטלובה: תוציא אותי, בסדר, אבל הדברים צריכים - - -
דוד אמסלם: אני קורא לך פעם ראשונה, אני קורא לך פעם שניה - - -
קסניה סבטלובה: אל תאיים.
דוד אמסלם: אז אני קורא לך פעם שלישית.
דוד אמסלם: אני מבקש להוציא את קסניה.
קסניה סבטלובה: הדברים האלה צריכים להיאמר, וחבל מאוד שאתה מסב את הדיון מהדבר שהוא העיקרי והוא החשוב, שזה באמת התעללות באנשים והתעללות בהורים שלהם.
דוד אמסלם: אני מבקש להוציא אותה בבקשה.
קסניה סבטלובה: זה מביש ומביך.
קסניה סבטלובה: (חברת הכנסת קסניה סבטלובה יוצאת מחדר הוועדה).
<משה דגן: כשמדברים על חקיקה, צריך להיות צורך או תכלית.
<משה דגן: היום אנחנו נמצאים במקום מעולה בנושא הזה, ואפשר להסתכל גם מבחינת נתונים סטטיסטיים.
דוד אמסלם: אז אתה אומר שהכול בסדר?
יעל גרמן: מה מעולה בזה שיש כאן - - -
<משה דגן: תנו לי רגע לדבר.
<משה דגן: מילה אחת.
יעל גרמן: שאין פיקוח על מוהלים.
<משה דגן: כשאת דיברת לא הפרעתי לך, גברתי.
דוד אמסלם: הוא מדבר.
דוד אמסלם: משה, קצר.
<משה דגן: אנחנו מדברים על 65,000 מילות, שמתוכם יש אולי 50 מקרי סיבוך.
<משה דגן: כשיורדים לפרטים, יש אולי מקרה אחד בשנה שהוא בעייתי.
<משה דגן: כלומר, אנחנו לא מדברים פה על מצב שהוא בכאוס, צריך להסדיר אותו.
אלעזר שטרן: על כמה תינוקות התאמנו?
אלעזר שטרן: אתה לא סופר את האימון על התינוקות האתיופיים כבעיה.
אלעזר שטרן: זה לא בעיה?
<משה דגן: אז התנערתי מזה.
<משה דגן: התנערתי מזה ואני לא מצדיק את זה.
אלעזר שטרן: לא התנערת.
אלעזר שטרן: זאת לא בעיה אחת.
<משה דגן: אבל זה לא אומר שצריך חקיקה.
<משה דגן: לא צריך לשפוך את התינוק עם המים.
דוד אמסלם: משה, תעצור.
מיכאל מלכיאלי: אם רופא - - -
דוד אמסלם: מלכיאלי - - -
מאיר כהן: תגיד לי, מלכיאלי, אם היו עושים על הבן שלך או על הבן שלו?
מיכאל מלכיאלי: אבל ברור שזו התנהלות - - -
מאיר כהן: תגידו לי, השתגעתם?
דוד אמסלם: דקה, מאיר.
דוד אמסלם: מלכיאלי, מספיק.
מאיר כהן: תעשה את זה על הבן שלך, נראה אותך.
<אלי שוסהיים: זה באמת מה שעושים - - - לא אוכפים - - -
דוד אמסלם: אני לא רגיל לנהל דיונים ככה, אצלי לא צועקים.
<אלי שוסהיים: אבל אי-אפשר לשמוע דברים - - -
דוד אמסלם: אתה לא קיבלת רשות דיבור ממני, אתה לא מדבר.
<משה דגן: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להשלים משפט.
דוד אמסלם: לא לא לא, אל תשלים.
דוד אמסלם: מספיק, הבנתי, לא צריך יותר.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד דבר פשוט, חבריה: אין לנו שום בעיה עם המילה.
מאיר כהן: אני יהודי, ילדיי נימולו, נכדי, בעזרת השם.
מאיר כהן: ככל שירבו, כן ייטב לעם ישראל.
מאיר כהן: אין לנו שום בעיה עם ההיבט הדתי, יש לנו בעיה בנושא התהליכי.
מאיר כהן: אני חושב שמוטב לכם - זה צריך לבוא מכם – שדבר כזה יעבור את המסלול שלכם.
מאיר כהן: זה צריך להיות אינטרס משותף לכולנו, שלא יהיה מסלול וולונטרי, שכל מי שמתעסק עם זה צריך לקבל הסמכה מכם.
מאיר כהן: תסתכלו על התהליך, תזקקו את התהליך.
מאיר כהן: לא יקרה מצב, למשל, שזה שמתלמד מביא אישורים על בריאותו רק אחרי שהוא מביא את ההסמכה.
מאיר כהן: התנאי שאני נצמד למישהו הוא שאני נקי מבחינה בריאותית, אני לא מסכן את אותו מוהל ואת אותו תינוק שאני עומד לידם.
מאיר כהן: שניים, אתם לא יכולים להתעלם, מלכיאלי – ואני מכבד אותך - שזה גרם לזעזוע במדינה הזאת, שאנשים שואלים שאלות.
מאיר כהן: במקום לבוא לכאן ולהתנצח אתנו אתם יכולים להגיד: זה האינטרס שלנו, בואו נזקק את התהליך, בואו נדאג שלא יהיה מוהל אחד שיהיו לו בעיות, בואו נדאג שילד אחד או הורה אחד לא יטען במדינה הזאת, על אחת כמה וכמה עולים חדשים מאתיופיה או מברית-המועצות.
דוד אמסלם: אחרי זה אעביר עוד שלושה דוברים בדקה ואסכם.
עליזה לביא: הקשבתי קשב רב, ואתם מנותקים מהמציאות.
עליזה לביא: כואב לראות את הדבר הזה.
עליזה לביא: אתה שואל אותנו למה אנחנו צועקים?
עליזה לביא: אנחנו צועקים את הצעקה של מי שלא צועק, של אוכלוסיות בישראל שהן מוחלשות - וראית כלפי מי הדברים כוונו – שאין להן פה.
<משה דגן: אנחנו מתנערים מזה, זה לא קשור לתהליך.
עליזה לביא: תקשיב טוב.
מיכאל מלכיאלי: היושב-ראש אומר שזה לא הדיון בכלל.
עליזה לביא: אני לא תוקפת, אני המומה מההתייחסות.
מיכאל מלכיאלי: היושב אומר לך שזה לא - - -
עליזה לביא: אל תגן עליו.
דוד אמסלם: משה, אתה מפריע.
דוד אמסלם: מיכאל, אתה מפריע לי בדיון.
דוד אמסלם: אצלי בדיון, גם אם אומרים דברים שהם לא לעניין לא מפריעים, בגלל שרק ההפרעה הזאת גמרה 30 שניות ויש לנו עוד שש דקות.
עליזה לביא: תחקיר עיתונאי משובח חושף מציאות עלובה בישראל, שמנצלת אוכלוסיות מוחלשות.
עליזה לביא: אז אי אפשר לא לדבר בשפה שמתכתבת עם המציאות בישראל, כי מי שמכיר את המציאות יודע לבחור את המוהל הנכון, אבל מי שלא מכיר את המציאות – צריך להגן על האזרחים: גם לעגן בעי"ן וגם להגן בה"א, וזה התפקיד שלנו.
עליזה לביא: הפליאה שלך על שורה של חברי כנסת שבאה ויושבת, וזה כבר דיון שני ושלישי בכנסת בנושא הזה - זה פצע נוראי ומדמם, כי יש אוכלוסיות שמכירות את המציאות הזאת ויש אוכלוסיות שלא מכירות את המציאות הזאת.
עליזה לביא: לא בכדי זה כוון כלפי אוכלוסיות מוחלשות.
עליזה לביא: הדברים שנאמרו הם פצע מדמם, ואנחנו לא יכולים לשתוק על זה.
דוד אמסלם: משה, אני אוציא אותך.
דוד אמסלם: עבדאללה, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתייחס לנושא בהמשך לדבריה של חברת הכנסת עליזה.
עבדאללה אבו מערוף: לא אכנס לעניין ההלכתי, כמובן.
דוד אמסלם: אתה יכול להיכנס, לך דווקא אני מרשה.
עבדאללה אבו מערוף: מותר לי, גם אצלנו מוהלים, כמובן.
עבדאללה אבו מערוף: שמעתי כאן שמדברים על חוק, לא חוק.
עבדאללה אבו מערוף: אדבר מבחינה מקצועית.
עבדאללה אבו מערוף: מה שמזעזע זה ששלוש פעמים שמעתי מכבוד הרופא שהסיבוכים ברפואה הם יותר מאשר אצל מוהלים רגילים.
עבדאללה אבו מערוף: אני מבקש מכבוד הרופא שייקח את דבריו בחזרה.
עבדאללה אבו מערוף: אדבר עכשיו באופן גלוי ושקוף: אני אורולוג 20 שנה, ועשיתי הרבה בריתות מילה במקצוע שלי, גם מבחינה רפואית וגם מבחינה הלכתית.
עבדאללה אבו מערוף: לכן אני מציע שזה יסודר כמו שצריך, לא רק מבחינה הלכתית אלא גם מבחינה מקצועית.
עבדאללה אבו מערוף: לצערי הרב, ראיתי הרבה סיבוכים ותיקנתי הרבה.
<משה דגן: - - - נמצאים בוועדה - - -
עבדאללה אבו מערוף: עם כל הכבוד, תירגעו, תהיו אובייקטיביים ותקבלו את הביקורת באופן שקוף, באופן נכון ובאופן מקצועי, גם מבחינת מה שקרה – שבגלל זה אנחנו דנים – וגם מבחינה מקצועית להבא, שהברית תהיה בצורה מקצועית.
דוד אמסלם: ברשותכם, אעבור לשלושה דוברים מהארגונים.
דוד אמסלם: אור סדן פה?
<אור סדן: אנחנו מדברים על שקיפות עבודת הוועדה לפיקוח על מוהלים.
<אור סדן: שלוש פעמים בעבר כבר פנינו – התנועה לחופש המידע - כדי לקבל את אותם מקרים שקרו, כדי לדעת מה השמות של מוהלים שנמצא פגם בתפקיד שלהם.
<אור סדן: זו רשימה שלא מפורסמת וגם לא הפרוטוקולים מפורסמים.
<אור סדן: היינו צריכים לקבל שלוש פעמים, לקבל שלוש פעמים.
<אור סדן: אני חושב שכל אמא שיולדת וצריכה לבחור בתוך שמונה ימים מוהל, צריכה שתהיה לה אפשרות להיכנס לאתר שבו יש רשימה מסודרת.
<אור סדן: אני יודע שיש רשימה של המוהלים, אין רשימה של מוהלים שכשלו בתפקידם, שנמצא פגם.
<אור סדן: הם לא מוסרים מהרשימה.
<אור סדן: זה דבר שחייב להיות שקוף תמיד.
דוד אמסלם: כרמית פולק-כהן, בבקשה.
<כרמית פולק- כהן: אני מהמועצה לשלום הילד.
<כרמית פולק- כהן: יש לנו התכתבות ענפה, שנמשכת כבר שנים, עם הרב משה.
<כרמית פולק- כהן: אנחנו מאוד מעריכים את התגובות שלו, גם אלינו.
<כרמית פולק- כהן: קראנו להסדיר את הנושא הזה בחקיקה, וניסינו לעשות את זה מתוך שיח אתכם, ואתה יודע את זה.
<כרמית פולק- כהן: התנגדתם להסדרה בחקיקה ושלחתם לנו את הנוהל שלכם.
<כרמית פולק- כהן: המקרה האחרון הציף את זה שוב, וכמו שאמר חבר הכנסת מאיר כהן, זה אינטרס שלכם להסדיר את זה בחקיקה.
<כרמית פולק- כהן: יש עשרות מוהלים שאין לכם עליהם - - -
<משה דגן: יש השלכות רוחב לכל העולם.
<כרמית פולק- כהן: אין שום רצון לשנות סדרי בראשית.
<כרמית פולק- כהן: ההיפך, אם בהתחלה זה הצטייר ככה, בעיניי ההיפך הוא הנכון.
דוד אמסלם: תודה, כרמית.
דוד אמסלם: הרב פנחס פרנקל ממשרד הבריאות, אתה רוצה לומר משהו בעניין?