GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: מישהו מגדיר להם מה המדיניות לגבי אסירים ביטחוניים.
דוד אמסלם: הרי הם לא קמים בבוקר ומחליטים: בא לנו ככה.
דוד אמסלם: יש גוף אחר שאמור להנחות אותם בהיבטים הביטחוניים.
דוד אמסלם: יש היבט של ניהול אסירים ויש היבט של נושאים ביטחוניים בניהול אסירים.
יוסף ג'בארין: אני מקבל הרבה תלונות לגבי רכב ליווי לאסירים.
יוסף ג'בארין: דיברנו על כך אבל אני רק מדגיש את זה.
דוד אמסלם: אתה מבין למה אני לא אוהב את זה?
יוסף ג'בארין: חבר כנסת יכול גם להדגיש בעיה מסוימת שהוא נתקל בה.
דוד אמסלם: אני אסביר לך, רוב הבעיות שהזכרת, כבר דיברו עליהן.
יוסף ג'בארין: נכון, אבל זה שחבר כנסת מדגיש את זה - - -
דוד אמסלם: חברי הכנסת הדגישו את זה.
דוד אמסלם: אם שני חברי כנסת מדגישים את אותה בעיה, זה לא עושה את זה יותר נכון.
יוסף ג'בארין: לדעתי זה עושה.
דוד אמסלם: אורי, בקצרה.
אורי מקלב: עברתי איזו חוויה עם גלעד ברנע, שאנחנו זוכרים אותך כמנהל האגף.
אורי מקלב: אמרתי שאני זוכר את מסיבת הגיוס שלך בקריית מלאכי.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, קודם כל אני רוצה להודות לך על קיום הישיבה.
אורי מקלב: אתה יושב-ראש ועדת הפנים שיש לה הרבה מטלות גם על ציר של תקציב.
אורי מקלב: מבחינתי, הדרך היחידה כמעט לשקף את השב"ס לשירות בתי הסוהר זה דרך הוועדה.
אורי מקלב: כמעט ואין דרך אחרת גם לנו כחברי כנסת ובאופן כללי.
אורי מקלב: השב"ס, באופן טבעי, מכוח הארגון שלו והתפקיד שלו, הוא הכי פחות שקוף מכל הארגונים וקשה לך לבחון אותו במבחן אוביקטיבי.
אורי מקלב: מה יכולה להיות האוביקטיביות שלך?
אורי מקלב: לשמוע את האסיר ואת התלונות, מצד אחד, שהוא גם לא אוביקטיבי, ומצד שני את השירות, את המענים שיוכי מונה.
אורי מקלב: אחר-כך אתה צריך לבחון את זה וקשה לך.
אורי מקלב: זה מצמצם לך את האפשרויות.
אורי מקלב: דווקא הוועדה צריך לתת לה יותר בנושא הזה.
אורי מקלב: אני אומר את זה כדי להסביר את האחריות שיש בעניין הזה.
אורי מקלב: באמת על השב"ס מוטלת אחריות של ערכים גבוהים עם מקצועיות רבה, ואני אומר לך את זה, עפרה, בגלל חוסר שקיפות.
אורי מקלב: אני כן רוצה לדבר על נקודה אחת, מבחינתי איך אני יכול לדעת מה קורה?
אורי מקלב: לא רק לפי מדד הפניות שמגיע אלינו אלא לפי האופי.
אורי מקלב: אם עדיין באים אסירים או משפחות שלהם, אפילו אחרי השחרור, ומפחדים לדבר, ועדיין מרגישים שהם יכולים להיות מסומנים.
אורי מקלב: על-פי רוב התלונות שאני מקבל הן לא פרטיות אלא קולקטיביות ואומרות: אנחנו, האסירים, ככה וככה.
אורי מקלב: מה ניתן ומה לא ניתן.
אורי מקלב: בזה אני כן רואה אינדיקציה לדרך שהיא אחרת.
אורי מקלב: אנחנו נמצאים היום ב-2016 ואנחנו מתנהלים בדרך אחרת.
אורי מקלב: כל גוף צריך להתנהל מול אזרח או מול כל אחד שנמצא תחת חסותו או תחת אחריותו.
דוד אמסלם: אורי, תודה.
אורי מקלב: עוד שנייה אחת.
אורי מקלב: במה אני רואה יוזמה מאוד מבורכת?
אורי מקלב: יש הרבה הרבה יותר עתירות.
אורי מקלב: זה סימן שצריך להתגאות בו?
אורי מקלב: זה סימן הפוך.
אורי מקלב: יכול להיות שחלק מהן לא באשמת השב"ס אלא בגלל שהתקנות לא מאפשרות אלא רק דרך עתירות.
אורי מקלב: כאן אני פונה אלייך ואני פונה אל השב"ס ליזום שינוי תקנות או שינוי חקיקה.
אורי מקלב: באים אליי עם בקשות, למשל אסיר שיש לו שישה או שבעה ילדים וזוכה בסך הכול פעם בשבועיים ל-45 דקות של ביקור.
אורי מקלב: יש לו חמש דקות לכל ילד בפגישה אישית.
אורי מקלב: יש דמיון למי שיש לו ילד אחד או שאין לו בכלל ילדים?
אורי מקלב: מדוע שלא תזמו אתם שינוי בחקיקה?
אורי מקלב: אני חושב שזה לגיטימי מאוד.
דוד אמסלם: יש עוד עשר דקות לדיון.
אורי מקלב: חצי דקה.
אורי מקלב: הנושא של אגפים ייחודיים, כמו אגפים תורניים ואגפים דתיים.
אורי מקלב: תרשה לי גם להתייחס לזה.
אורי מקלב: פעם חשבתי לתומי שאנשים שמבקשים להיות כלואים באגפים האלה בגלל שהתנאים הפיזיים שם יותר טובים.
אורי מקלב: מתברר שזה ממש לא ככה.
אורי מקלב: זה לא בגלל התנאים הפיזיים אלא בגלל הצרכים הדתיים.
אורי מקלב: הצרכים הדתיים הם המודד וזאת החשיבות הגדולה.
אורי מקלב: בחלק הזה יש הרבה מה לעשות.
אורי מקלב: ראינו בערב יום כיפור אסיר שהיה מוכן לוותר על חופשות שלו בשביל לקבל צורך דת אחד של טבילה במקווה בערב יום כיפור.
אורי מקלב: הוא היה מוכן לוותר על כל החופשות שלו עד סוף השחרור.
דוד אמסלם: אורי, תודה, תודה.
דוד אמסלם: אני אתייחס לזה בסיכום.
דוד אמסלם: תישאר אתי כאן כי אני צריך אותך בסוף לנושא אחר.
דוד אמסלם: בבקשה, גלעד, שתי דקות לרשותך.
דוד אמסלם: אהוד גרנות פה?
דוד אמסלם: אלי ברעם פה?
דוד אמסלם: רוני פלי, מי זה?
דוד אמסלם: כל אחד מכם ידבר שתי דקות ואחרי זה אני מסכם.
<קריאה: אנחנו גם נרשמנו, עמותת חץ.
<קריאה: גם אנחנו נרשמנו, הקליניקה הפלילית.
דוד אמסלם: ראית מה קרה.
דוד אמסלם: ב-11:00 אנחנו מפסיקים את השידור.
דוד אמסלם: כשיש מליאה אני סוגר את הנאום.
<גלעד ברנע: לקחתי את עניין ביטול הפרטת בתי הסוהר כי חשבתי שזו אחריותי ללכת ולעשות עתירות אסירים.
<גלעד ברנע: אני עושה את זה רק דרך הסניגוריה או בהתנדבות.
<גלעד ברנע: נושאים קונקרטיים שביקשת, אני נותן לך ממש אחד-אחד.
<גלעד ברנע: נושא הבריאות – כל הנושא של רפואת מומחים בשירות בתי הסוהר, יש בעיה חמורה.
<גלעד ברנע: הם לא מקיימים את דוח ישראלי מלפני למעלה מעשור.
<קריאה: יש הליך תלוי ועומד בבית המשפט.
<גלעד ברנע: בסדר, יש הליך תלוי ועומד בבית המשפט.
דוד אמסלם: סליחה, דקה, דקה.
דוד אמסלם: חברים, פה לא מדברים בלי זכות דיבור.
דוד אמסלם: זה לא דיאלוג.
דוד אמסלם: אין לנו זמן לזה.
<גלעד ברנע: יש הליך תלוי ועומד בבית המשפט העליון.
<גלעד ברנע: המצב הוא מצב מפלה ולא תקין.
<גלעד ברנע: הם מודעים לזה, אבל לא פתרו את זה.
<גלעד ברנע: נושא שני שאתם צריכים להיות ערים לו ולטפל בו – כל נושא הכספים בשירות בתי הסוהר, הן כספי קנטינה והן כספי תעסוקה.
<גלעד ברנע: אין שקיפות, אין בקרה, אף אחד לא יודע מה עושים עם זה.
<גלעד ברנע: אין פיקוח על כמה משלמים לאסירים ואין פיקוח לאן הולך הכסף.
<גלעד ברנע: הנושא הזה רגיש במיוחד וצריך שיהיו בקרה ופיקוח חיצוני, לא בתוך השירות.
דוד אמסלם: כשאתה אומר "קנטינה" למה אתה מתכוון?
דוד אמסלם: מה האסיר מפקיד או המחירים של הקנטינה?
<גלעד ברנע: על הפיקוח של הקנטינה אין פיקוח וזה קהל שבוי.
<גלעד ברנע: השימוש ברווחים של הקנטינה.
<גלעד ברנע: העברות כספים מחשבון הקנטינה.
<גלעד ברנע: התברר בבית המשפט העליון אך לאחרונה שהם ניכו כסף מחשבון קנטינה, לא העבירו לאגרה לבית המשפט העליון.
<גלעד ברנע: הם צריכים לתת על זה תשובה.
<גלעד ברנע: תעסוקה – זה הדבר הכי מטריד.
<גלעד ברנע: יש שם מפעלים חיצוניים שעושים כסף.
<גלעד ברנע: מישהו מקבל את הכסף העודף הזה בשירות בתי הסוהר.
<גלעד ברנע: האסירים מקבלים גרושים, ואני לא יודע אם הבנתם את זה.
<גלעד ברנע: לאן הולך הכסף ומה עושים עם זה?
<גלעד ברנע: נושא נוסף – אגפי המעבר.
<גלעד ברנע: אתם חייבים לבקר שם.
<גלעד ברנע: זה גיהינום.
<גלעד ברנע: אסירים לא רוצים לנסוע, לא להליכים משפטיים ולא לטיפול רפואי כי השהות באגפי המעבר היא גיהינום.
דוד אמסלם: מה הממוצע במעבר של אסיר?
<גלעד ברנע: תלוי.
<גלעד ברנע: הוא יכול לבלות שם כמה ימים.
<גלעד ברנע: אם יגידו לך שהוא לא נשאר בסוף שבוע, נניח.
<גלעד ברנע: אם יש לו כמה ימים בית משפט, הוא יבלה כמה ימים אבל תמיד הוא יבלה לפחות לילה אחד, לפעמים שני לילות.
<גלעד ברנע: אם הוא נתקע בסוף שבוע, בכלל חבל עליו.
<גלעד ברנע: מערכת הטלפונים – מערכת שחף, שהם פרסמו מכרז לגביה.
<גלעד ברנע: המחיר מופקע.
<גלעד ברנע: אני לא מדבר על דברים אחרים.
דוד אמסלם: מכיר את זה, פגשתי אותם, שאלתי.
<גלעד ברנע: הלאה.
<גלעד ברנע: נושא הייצוג המשפטי.
<גלעד ברנע: אני לא יודע אם אתם יודעים שהייצוג המשפטי ברוב עתירות האסירים הועבר לשירות בתי הסוהר לפני מספר שנים.
<גלעד ברנע: נחשף לא פעם שהייצוג הזה בעייתי מאוד כי הם טוענים טענות סף, לפעמים לא ראויות.
<גלעד ברנע: הם טוענים טענות לא נכונות.
<גלעד ברנע: הנציבה קיבלה מכתב על תיק שהיה בבית המשפט העליון, שהשם טענו טענות לא נכונות בבית המשפט ואף אחד לא מבקר אותם.
<גלעד ברנע: היועץ המשפטי לממשלה לא עושה כלום.
<גלעד ברנע: גם כשיושב פרקליט באולם הדיונים, הוא לא מבקר אותם, הוא לא מפקח עליהם ואני נאלץ להתמודד עם טענות לא נכונות ולא ראויות.
<גלעד ברנע: אני אומר ממש בתמצית שאם תרצו, נקיים דיון נפרד.
<גלעד ברנע: מעבר לזה, יש דוח ועדת חשין-רוזן להוציא את כל ההליכים האלה מבין כתלי בית הסוהר.
<גלעד ברנע: כשאני מגיע לשם, אני יושב לפעמים בכלוב עשר שעות להמתין לדיון של אסיר שאני מייצג אותו.
דוד אמסלם: איפה, בבית הסוהר?
<גלעד ברנע: כן, במתחם השרון רימונים.
<גלעד ברנע: עשר שעות אני יושב בכלוב, אני לא מקבל אפילו מזון.
<גלעד ברנע: אני צריך להתחנן לשופטת שתיתן לי ללכת לקנות בקנטינה של השב"ס כי לא נותנים לי להכניס מזון.
דוד אמסלם: הדיון הוא בבית הסוהר?
<גלעד ברנע: אתה חייב ללכת לראות את זה.
<גלעד ברנע: אם לא תראה, לא תבין.
<גלעד ברנע: מזון – שירות בתי הסוהר מגיש לכל האסירים מזון שכולל בשר מעובד.
<גלעד ברנע: הייתה עתירה שנמחקה.
<גלעד ברנע: במקום שהנציבה תשנה את המצב הזה ותפסיק להגיש בשר מעובד, שארגון הבריאות העולמי קבע שהוא מסרטן, הם לא עושים את זה.
<גלעד ברנע: למה?
<גלעד ברנע: כי זה עולה כסף.
<גלעד ברנע: כמה מיליונים לחסוך.
<גלעד ברנע: הם כתבו עוד דבר מקומם: הם אומרים שהאסירים אוהבים את השניצלים של הבשר המעובד.
<גלעד ברנע: אני לא צריך להסביר אבל אני אגיד שאין לאסיר אפשרות לקנות בחוץ, במקום אחר.
<גלעד ברנע: הפקודות – פקודות שירות בתי הסוהר זה הנציבה, עם עבודת מטה אולי שלה, קובעת לבד.
<גלעד ברנע: אין על זה בקרה ציבורית, אין על זה בקרה פרלמנטרית.
<גלעד ברנע: הפקודות האלה כוללות את הכול.
<גלעד ברנע: הן משפיעות על האסירים והן משפיעות, למשל, במקרה שלנו כעורכי דין, עלינו.
<גלעד ברנע: ללא בקרה ציבורית.
דוד אמסלם: תודה, אני חייב לסיים.
<גלעד ברנע: רק דבר אחרון.
<גלעד ברנע: השורה התחתונה של כל זה היא שבגלל שאין שקיפות ואין פיקוח ציבורי חיצוני, הדבר הזה קורה.
דוד אמסלם: כן, ברור לי.
דוד אמסלם: אלי ברעם, בבקשה.
<אהוד גרנות: אני אעשה את זה קצר למרות שיש הרבה מה להגיד.
<אהוד גרנות: המרחק בין מה שראינו פה בסרט לבין המציאות בכלא גדול מאוד.
<אהוד גרנות: אני הייתי שלוש שנים בכלא חרמון והשתחררתי לפני כמעט שנה וחצי.
<אהוד גרנות: אני באמת ליושב-ראש על הדיון.
דוד אמסלם: עזוב את ההקדמה, תבוא ישר לעניין.
<אהוד גרנות: היה לנו דיון קודם בנושא תקן כליאה ונפתרה הבעיה.
<אהוד גרנות: אני אסיר לשעבר ואני בקשר הדוק מאוד עם הרבה אסירים שלצערם ולצערי נמצאים עדיין בכלא.
<אהוד גרנות: יש שתי נקודות שאני אעלה, למרות שאני יודע שיש הרבה יותר מזה.
<אהוד גרנות: האחת היא נושא החופשות.
<אהוד גרנות: התקן של הרבע – אסיר זכאי לחופשה רק לאחר חלוף רבע מתקופת מאסרו.
<אהוד גרנות: אני מבין שצריך איזושהי תקופת מינימום שיבדקו מי האסיר, מה הסיכון שלו וכו'.
<אהוד גרנות: צריך חודשיים, שלושה או ארבעה כדי לקבוע את זה.
דוד אמסלם: אתה אומר שצריכה להיות תקרה מקסימלית.
<אהוד גרנות: נכון.
<אהוד גרנות: זה צריך להיות רבע, אבל לא יותר משישה חודשים.
דוד אמסלם: תתפלא, אבל אני מסכים אתך.
דוד אמסלם: אומרת הנציבה שזה בחקיקה.
<אהוד גרנות: נושא שני שעברתי על בשרי וכך גם מספר אסירים, כולל אסירים מאוד מפורסמים, וזה נושא של יציאה לטיפול רפואי מהכלא.
<אהוד גרנות: אסירים שנמצאים כבר בסבב חופשות – חופשה 20, חופשה 30, ואלפי האסירים שקיבלו התקף לב, איך לוקחים אותם לבית הסוהר?
<אהוד גרנות: אזוקים בידיים וברגליים.
<אהוד גרנות: אנשים שכל חודש יוצאים לחופש והם חופשיים, אזוקים בידיים וברגליים.
<אהוד גרנות: היום מתנהל תיק בבית משפט של אסיר שבגלל הנושא הזה הגיע ל-66% נכות קבועה.
<אהוד גרנות: הרשלנות של השב"ס כבר נקבעה ועכשיו דנים בגובה הסכום שהוא יקבל.
<אהוד גרנות: אסיר נוסף, שהיה שר בכיר במדינת ישראל, גם כן תוך כדי חשד להתקף, כשהוא היה בחופשה 38.
דוד אמסלם: הבנו, הבנו את הרעיון.
דוד אמסלם: אתה שואל: אם הוא הולך הביתה, למה אוזקים אותו במרפאה?
דוד אמסלם: הבנתי את הטענה, יש בה היגיון.
<אהוד גרנות: הנושא האחרון שאני אעלה הוא נושא המחירים.
<אהוד גרנות: המחירים בקנטינה לפעמים כפולים.
<אהוד גרנות: השוויתי אחד לאחד למחירים בחוץ.
<אהוד גרנות: מדובר על נעלי ספורט ועל טרנזיסטור.
<אהוד גרנות: מחירים כפולים של אותו דגם ואותה נעל מהמחיר בחוץ.
<אלי ברעם: הייתי בכלא חרמון בגלל תאונת דרכים.
<אלי ברעם: זה אסון שנפל עליי ובעצם יכול ליפול על כל אחד מהיושבים בחדר הזה.
<אלי ברעם: שבריר שנייה שמביא אותך לבית הסוהר.
<אלי ברעם: חוויתי חוויות שרציתי לחלוק אתכם ומפאת הזמן אנחנו נקצר.
<אלי ברעם: אני אתייחס לשלוש נקודות חשובות.
<אלי ברעם: אני חושב שחלק מהבעיה של שירותי הרפואה בכלא זה חוסר אמון בין נותני השירות לבין האסירים.
<אלי ברעם: חלק מהאסירים מתחזים ונותני השירותים רואים את זה הרבה פעמים וכבר לא מאמינים לאסירים.
<אלי ברעם: ראיתי אסיר שהלך עם קתטר במשך חצי שנה כי הייתה לו בעיה בערמונית.
<אלי ברעם: זה גרם לו לזיהומים וסיבך את מצבו בצורה לא נעימה.
<אלי ברעם: וגם ראיתי אסיר חולה סרטן שקיבל אקמול.
<אלי ברעם: ראינו שהוא יורד במשקל והוא נפטר כמה ימים אחרי שהוא יצא מהכלא.
<אלי ברעם: נכון, הוא היה אדם שקשה להאמין לו ולא ידענו, אבל זה התפקיד של המערכת הרפואית.
<אלי ברעם: היא צריכה לבדוק אם האדם אכן חולה או שאקמול מספיק לו.
<אלי ברעם: אני חושב שזאת בעיה קשה.
<אלי ברעם: לגבי העובדים הסוציאליים, חלקם שחוקים ובכלל לא זמינים.
<אלי ברעם: בתקופה שהייתי שם פגשתי עובדת סוציאלית פעמיים או שלוש ובכל המקרים היא לא ידעה מי אני בכלל.
<אלי ברעם: היא טעתה בשמי.
<אלי ברעם: השירות שהעובדת הסוציאלית נתנה לי לא היה קיים בכלל.
<אלי ברעם: לגבי תעסוקה, אני מהנדס אלקטרוניקה במקצועי.
<אלי ברעם: רציתי לתרום, רציתי ללמד.
<אלי ברעם: אפילו אמרתי שאפשר ללמד ילדים שצריכים עזרה בבתי הספר בסביבה, כי זה מה שעשיתי לפני שנכנסתי לכלא – עזרתי לילדים אתיופיים.
<אלי ברעם: זה נפל על אוזניים אטומות.
<אלי ברעם: חבל, יכלו לנצל את הידע שלי.
<אלי ברעם: לא הלכתי ללמד אנשים להיות עבריינים.
<אלי ברעם: יציאה לחופשה בראש השנה – הייתי בבית בראש השנה.
<אלי ברעם: המשטרה דאגה לבקר אותי בערך שש-שבע פעמים ביום ובלילה בראש השנה, לוודא שאני באמת בבית.
<אלי ברעם: אין למשטרה משהו אחר לעשות?
<קריאה: אפשר לשאול איפה אתה גר?
<אלי ברעם: אז גרתי ברמת-גן.
<אלי ברעם: היום אני גר בתל-אביב.
<אלי ברעם: אין למשטרה מה לעשות.
<אלי ברעם: אני יצאתי לחופשות, יצאתי בזמן המשפט לחו"ל וחזרתי לארץ.
<אלי ברעם: התייצבתי בכלא ביום שנקבע לי, אז בשביל מה באו לבקר אותי ביום ובלילה?
דוד אמסלם: אלה טענות למשטרה ולא לשב"ס.
דוד אמסלם: השב"ס לא מנחה את המשטרה.
<אלי ברעם: אני לא יודע מי מנחה אותם.
<אלי ברעם: אמרו לי שזאת דרישה של חרמון.
<אלי ברעם: גם היציאה לבית החולים, מאחר ויש לי בעיה קרדיולוגית, הייתה בליווי אזיקים ובשלושה שומרים.
<אלי ברעם: אם אין לכם כוח אדם לנחשון לבצע את כל המשימות, תנו לי ללכת לבית החולים ואני אחזור.
דוד אמסלם: עמית חלמיש, בבקשה, דקה.
דוד אמסלם: אחרי זה רויטל סוויד ואני מסכם.
<עמית חלמיש: אני מעמותת חץ, הארגון הישראלי לבריאות הכבד.
<עמית חלמיש: אנחנו עוסקים בטיפול בנושא ההפטיטיס C אצל החולים בבתי הסוהר.
<עמית חלמיש: יש פה נושא בסיסי של זכות החולה לדעת שהוא חולה.
<עמית חלמיש: כשאסירים נכנסים לבית הסוהר הם עוברים בדיקת דם.
<עמית חלמיש: אפשר לבדוק אם הם נשאים של הפטיטיס C ו-B, ואז למנוע הדבקה גם שלהם, גם של הסוהרים ושל בני המשפחה.
<עמית חלמיש: יש עוד נקודה קטנה.
<עמית חלמיש: אסירים שכבר היום מאובחנים וצריכים לקבל טיפול רפואי ולקבל את התרופה, לא מקבלים למרות שיש התחייבות מפורשת של השר לביטחון פנים.
דוד אמסלם: אני רוצה להודות לנציבה, גם על כל ההצגה והשקפים ולכל הצוות של השב"ס.
דוד אמסלם: אמרתי בדיון הקודם שהשב"ס היא מערכת מאוד קשה, שקשה לעבוד בה.
דוד אמסלם: היא מערכת שבאים אליה תמיד רק בתלונות.
דוד אמסלם: תמיד המשטרה היא בזווית של הזרקורים וההצלחות והשב"ס רק אמור לשמור על החבר'ה.
דוד אמסלם: אם הם בורחים או קורה משהו, תמיד באים אליהם בתלונות.
דוד אמסלם: זה סיפור לא פשוט.
דוד אמסלם: לכן אני צריך לחזק אותם ואמרתי להם את זה גם בדיון הראשון, אבל זה לא סותר את מה שאמרתי, שמי שיושב בבתי הסוהר הוא בן-אדם.
דוד אמסלם: המערכות קיבלו החלטה להכניס אותו לבית הסוהר.
דוד אמסלם: מרגע שהוא שם – אם בית המשפט החליט כך, הוא כנראה צריך להיות שם – הוא בן-אדם וצריך לשמור על זכויותיו.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי בפתיח, אני מאמין שבסוף זה גם משתלם למדינה בהיבט הכלכלי.
דוד אמסלם: אבל גם אם זה לא היה משתלם, היה צריך לשמור על זכויותיו כי יש היבטים מוסריים בעניין הזה וערכים חשובים.
דוד אמסלם: אני מאמין באמונה שלמה שזה גם בהיבטים הכלכליים משתלם.
דוד אמסלם: זה היה באמירה כללית ובסיכום אני רוצה להיות יותר קונקרטי.
דוד אמסלם: ראשית, אני אקיים דיון על דוח דורנר.
דוד אמסלם: אני אקרא גם לגב' דורנר ואני אבקש מהשופטת שתבוא וגם תשתתף בעניין הזה.
דוד אמסלם: אני גם אפנה לשר לביטחון פנים ואשב אתו לגבי הנושא של ביקור חברי כנסת.
דוד אמסלם: אם צריך לשנות את זה בחקיקה, אנחנו נשנה.
דוד אמסלם: לגבי ועדת השחרורים – נקיים דיון בנושא.
דוד אמסלם: זה לא קשור לדיון הזה ונמקד דיון נפרד רק לנושא זה.
דוד אמסלם: לגבי הנושא באופן כללי, ואת זה אני אומר למשרד המשפטים בכפוף למה שאמרה ליאנה.
דוד אמסלם: רוב החקיקה שקורית בכנסת, יוזמים אותה המשרדים ויוזמים אותה הפקידים במשרדים.
דוד אמסלם: זה בסדר, זה התפקיד שלהם.
דוד אמסלם: קם פקיד, שזה התפקיד שלו, מבין שיש איזושהי בעיה ויוזם את החקיקה.
דוד אמסלם: השר לא מגיע עם החקיקות מהבית.
דוד אמסלם: לרוב זה לא עובד ככה.
דוד אמסלם: לכן, כשאומרים שאת זה אמר המחוקק, אני תמיד מסתכל על הפקיד ושואל אותו: זה אתה?
דוד אמסלם: לכן אני מצפה שזה יבוא מלמטה.
זאב בנימין בגין: יותר מזה.
זאב בנימין בגין: אומרים: זה רצון העם, רצון הבוחר.
דוד אמסלם: אני אוהב את המשפטים האלה.
דוד אמסלם: זה אתם, אתם המחוקקים.
דוד אמסלם: אבל בסוף זה מתבשל אליי.
דוד אמסלם: אני רואה מה קורה לי.
דוד אמסלם: כל החקיקות שאנחנו מעבירים באות אליי.
דוד אמסלם: את רובן אני לא יוזם.
דוד אמסלם: דרך אגב, השר לא יושב בחדר.
דוד אמסלם: הפקיד יושב ואתו אני מתווכח בוועדה.
דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו עקרוני למשרד המשפטים.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי בפתיח, כל התקנות וכל הנהלים לא יכולים להיסגר בין שני אנשים.
דוד אמסלם: אני מאמין שמדובר באנשים טובים, שהכוונה שלהם טובה, אבל עדיין, במה שקשור לזכויות ולדברים שמשליכים באופן ישיר על אסירים, זה צריך לעבור עוד איזשהו דיון ציבורי בוועדת הפנים של הכנסת או בחקיקה או בכנסת.
דוד אמסלם: זה לא יכול להיסגר בין השרה לבין הנציבה, עם כל הכבוד, או בין הנציבה ובין הספק שלה.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש שתזמו איזשהו מהלך, שתעשו reshuffle בכל הסיפור הזה ותביאו אלינו איזושהי הצעה איך אנחנו מכניסים את זה להליך יותר מסודר עם בקרה נוספת.
דוד אמסלם: באים אליי כל מיני דברים, כאילו אישורים לוועדת הפנים והגנת הסביבה, כשאני מקיים דיונים על דברים כמעט הזויים.
דוד אמסלם: שטותיים.
דוד אמסלם: על זה אנחנו דנים.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש שתעשו חשיבה, תעברו על הדברים האלה.
דוד אמסלם: דברים שמשפיעים באופן ישיר על האסירים, תביאו לנו אותם.
דוד אמסלם: הדיון הזה רק הציף את העניין.
דוד אמסלם: לא ציפיתי ולא חשבתי לדון האם השניצל טוב או לא או שנותנים להם יותר סוכר בתה.
דוד אמסלם: אני אזמן את השב"ס אליי לדיון מקצועי שלא קשור לוועדה.
דוד אמסלם: יבואו אליי לחדר ואני אקבע איזשהו צוות.
דוד אמסלם: אני אבקש גם מחברת הכנסת להיות שותפה בו.
דוד אמסלם: אני אקח עוד אחד או שניים אתנו ונגבש גם חלק מאנשי המקצוע.
דוד אמסלם: אני ארצה לרדת אתכם לרזולוציה בלי לחץ של זמן לגבי הנושאים הבאים: מזון, חופשות.
דוד אמסלם: אני לא חושב שסוגיית החופשה צריכה להיות פריווילגיה.
דוד אמסלם: אני חושב שזה צריך להיות מעוגן בחקיקה.
דוד אמסלם: זאת זכות וככה אני רואה את זה.
דוד אמסלם: כמובן שאם אדם מסוכן, בוודאי שלא.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מחריג דברים אם אדם מסוכן לציבור, מסוכן לעצמו או מסוכן לחברה.
דוד אמסלם: אני מדבר על אדם נורמטיבי וחופשה אני רואה כזכות בסיסית שלו.
דוד אמסלם: כמובן, גם לנושא התקרה.
דוד אמסלם: הנציבה אמרה שזה לא אצלם, זה בחקיקה.
דוד אמסלם: אם אדם שפוט לארבעים שנה, רק אחרי עשר שנים יש לו זכות לראות את הילד שלו?
דוד אמסלם: לכן זה יכול להיות רבע וכפוף לתקרה מסוימת.
זאב בנימין בגין: והטיפולים, היושב-ראש.
זאב בנימין בגין: שיקום וטיפול.
דוד אמסלם: כן, סוגיית השיקום גם חשובה מאוד.
דוד אמסלם: ביקרתי בבית הסוהר ההוא וסיפור התעסוקה מטריד אותי מאוד.
דוד אמסלם: חז"ל אמרו שבטלה מביאה לידי עבירה.
דוד אמסלם: אני רואה בעבודה רק בונוסים.
דוד אמסלם: אני לא מבין למה בבתי הסוהר במדינת ישראל אין אזור תעשייה של בית הסוהר.
<קריאה: יש אזור תעשייה בכל בית סוהר.
דוד אמסלם: זה לא מה שהתכוונתי.
דוד אמסלם: אני רואה בעיני רוחי אסיר שקם בבוקר והולך לעבודה.
דוד אמסלם: מפרנס את עצמו, מפרנס את המשפחה שלו בחוץ.
דוד אמסלם: יוצא אחרי שבע, שמונה או עשרים שנה.
דוד אמסלם: יש לו מקצוע ויוצא החוצה.
דוד אמסלם: הוא לא מהווה נטל על המשפחה, אולי גם מפרנס אותה וגם כשהוא יוצא הוא גם מייצר לעצמו איזשהו מקצוע, כך שאתה יכול לשלב אותו יותר בקלות.
דוד אמסלם: שנית, האסירים לא צפופים בחדר וכל היום יש שם אלימות בגלל שאין מה לעשות.
דוד אמסלם: משחקים שש-בש ומיד אחרי זה הולכים מכות.
דוד אמסלם: אם הוא עובד, הוא מתחיל גם להרגיש שהוא בן-אדם.
דוד אמסלם: אני מאמין שזה טוב מכל הזוויות.
דוד אמסלם: אין לי מושג למה הם יושבים בחדרים.
דוד אמסלם: אגב, זאת לא תלונה לנציבות.
דוד אמסלם: הנציבה צודקת – בתי הסוהר במדינת ישראל הם מתחת לכל ביקורת, לפחות ממה שאני התרשמתי.
דוד אמסלם: היה שם תא שלא יכולתי להיכנס אליו.
דוד אמסלם: בגלל שזה עולה כסף.
דוד אמסלם: במדינת ישראל, מה שעולה כסף ובוודאי אם זה קשור לאסירים, זה לא מעניין.
דוד אמסלם: אם זה היה מכניס כסף היו בונים עוד עשרים בתי סוהר.
דוד אמסלם: כבר דיברו אתי לגבי תקן הכליאה.
דוד אמסלם: המדינה צריכה להחליט מה היא רוצה.
דוד אמסלם: לכן אני אקיים דיון בנושא הזה וגם בנושא השיקום.
דוד אמסלם: הנושא של הטלפונים הזוי.
דוד אמסלם: שאלתי בן-אדם שם כמה עולה לו כרטיס.
דוד אמסלם: הכרטיס שלו לשש-שבע שעות עולה כמעט מה שאני עושה לבן שלי מנוי לחודש, שהוא יכול לדבר עם כל העולם ואשתו.
דוד אמסלם: אני לא יודע מה קורה שם ואיזה מסננות הוא צריך לעבור.
דוד אמסלם: הרי הוא לא יכול לדבר עם מי שהוא רוצה כל הזמן.
דוד אמסלם: מישהו שם צחק ואמר: הנשים שלהן מבסוטיות שהם לא מבלבלים להם את המוח כל היום.
דוד אמסלם: אבל בסוף מדובר באסיר שהתקציב שלו הוא בסביבות 1,300-1,200 שקל לחודש ואי אפשר יותר.
דוד אמסלם: זה אסיר שהוא באמת שבוי, לקוח שבוי.
דוד אמסלם: אתה גם מחליט לו כמה עולה כל דבר.
דוד אמסלם: צריך לתת את הדעת על זה.
דוד אמסלם: אני באמת אקיים דיונים מתמשכים ומי שמכיר אותי יודע שבדרך כלל אני לא נרגע עד שהעניינים לא מתקדמים.
דוד אמסלם: אני אתייעץ עם הנציבה מי מטעמה להזמין לפי הנושא.
דוד אמסלם: אבקש גם ממיקי וגם מרויטל שישתתפו.
דוד אמסלם: אם תרצה גם אתה, בני, נשמח מאוד.
דוד אמסלם: אני אחשוב על אנשי מקצוע אחרים שיתרמו לדיון ואני מקווה שלאט לאט נביא בשורה.
דוד אמסלם: הנציבה אמרה במהלך הדיון שבמהלך 2018-2017 יש כוונה לשפר את המתקנים.
דוד אמסלם: סוכם על הקמת קרן ייעודית, אבל אני מבין ממה שרשמו לי כאן שהקרן לא מתוקצבת ואתם צריכים להראות התייעלות לגבי הנושא הזה.
דוד אמסלם: אני מניח שזה מהמקורות שלכם.
דוד אמסלם: אני לא מסכים לזה.
דוד אמסלם: משרד האוצר יושב פה?
דוד אמסלם: לא פה, לא הזמנו אותם.
דוד אמסלם: הייתי רוצה שהשב"ס יכין לוועדה תכנית רב-שנתית לפי הבנתו.
זאב בנימין בגין: הייתה כזאת.
דוד אמסלם: אם יש כזאת אני מבקש לקבל אותה.
דוד אמסלם: אם אין, תכינו לי ותעבירו אליי.
דוד אמסלם: אני רוצה לשבת גם עם האוצר.
זאב בנימין בגין: שורת מגדלים של 17 קומות, 13 קומות.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לשאלה אם זה 17, 20 או 200 קומות.
דוד אמסלם: חשוב לי הנושא הזה בגלל שאני מניח שכאשר אתם מציפים אותו אצלכם, אומרים לכם: אין כסף, ואתם עוברים לנושא הבא.
דוד אמסלם: תעבירו לי את זה ואני אעשה את הקרב שלנו מול האוצר בעניין הזה.
מיקי לוי: במשרד לביטחון פנים יושב נציג של החשבת הכללית באוצר ששולט על כל התקציבים האלה.
דוד אמסלם: ברור, זה בכל משרד ככה.
דוד אמסלם: אני מרגיש שלנציבה אין מספיק כלים להיאבק בקטע הזה.
דוד אמסלם: ישר אומרים לה: אין כסף, ועוברים הלאה.
דוד אמסלם: יש מספיק בעיות.
דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר מאוד בסיסי, מאוד מז'ורי.
דוד אמסלם: אני חושב שהמדינה לא מתנהלת נכון, בלשון המעטה, בעניין הזה.
דוד אמסלם: מה שאלת?
<סיגל שהב: האם אמור להתפרסם דוח 2015 של שירות בתי הסוהר?
<סיגל שהב: כל שנה מתפרסם דוח שנתי שאנחנו מאוד נעזרים בו כדי להבין את רוח הארגון ומעשיו.
<סיגל שהב: אני מצטרפת לקריאה שלך בנוגע לכך שזכויות אדם עולות כסף.
<סיגל שהב: הארגון הזה פרסם בוועדה הזו בשנים קודמות את תקציב שירות בתי הסוהר, שלצערנו כולו הולך על פנסיות ושכר, בדומה לרשויות ביטחון אחרות.
<סיגל שהב: השמיכה קצרה באמת לכסות גם את כל זכויות האדם של האסירים.
<סיגל שהב: אנחנו כחברה צריכים להחליט, וזו אולי קריאה לחברי הקואליציה - - -
מיקי לוי: בניגוד לאחרים, השכר שלהם נמצא באוצר ולא כלול בתקציב של שירות בתי הסוהר.
מיקי לוי: בואי, אל תערבבי.
<סיגל שהב: במצגות שהם הציגו כאן בוועדה, זה הקושי שהם הצביעו עליו, שרוב הכסף של שירות בתי הסוהר הולך למשכורות ולכן זה מקשה עליהם.
דוד אמסלם: אנחנו מבינים את הרעיון וכפי שתיארת, בכל גוף זה קיים.
דוד אמסלם: אצלם, לדעתי, זה בא לידי ביטוי באופן יותר בעייתי, מבחינתי, בגלל זכויות האסירים.
דוד אמסלם: גם בבתי הספר יש בעיה של תקציב ובצבא, אבל כאן מדובר, לדעתי, על אירוע אחר לגמרי.
<סיגל שהב: תנאי מחייה וטיפול עולים הרבה כסף.
דוד אמסלם: אני שוב רוצה להודות לנציבה ולצוות.
דוד אמסלם: כפי שאמרתי, נקיים פגישות עבודה תכופות.
דוד אמסלם: כל חודש נדון בלי נדר בנושא אחד ואני מקווה שעד סוף השנה הבאה נעבור, פחות או יותר, על רוב הנושאים.
דוד אמסלם: אני מודה לכולם ושיהיה לנו המשך יום טוב.
דוד אמסלם: בכנסת ביום רביעי אומרים גם סוף שבוע נעים.
דוד אמסלם: כינסנו את הוועדה לדון בשני נושאים שאני רוצה לקדם אותם.
דוד אמסלם: נושא הדיון הוא הקצאת קרקעות לתחנות משטרה ופריסתן במגזר הערבי וכן קיצור פריסת תקציב התוכנית הרב שנתית לשיפור שירותי המשטרה במגזר הערבי.
דוד אמסלם: ערכנו בוועדה שני דיונים, אם אני לא טועה, בנושא הגברת הביטחון במגזר הערבי.
דוד אמסלם: הקמנו גם צוות בוועדה כדי לשמוע פרטים.
דוד אמסלם: קיימנו מספר פגישות גם עם ניצב חכרוש, שהוא ראש מינהלת לשיפור שירותי המשטרה בישובים הערביים.
דוד אמסלם: אהלן ג'מאל חכרוש, שלום כמובן אדוני המנכ"ל.
דוד אמסלם: בסופו של דבר עולה מתוך הדברים שכולנו מכוונני מטרה.
דוד אמסלם: כרגע זיהיתי, יש תוכנית שהשר תמך אותה בתקציבים, דחף אותה, ואחד הדגשים שהוא הציב כיעד של המשטרה הוא נושא הגברת הביטחון במגזר הערבי.
דוד אמסלם: כפי שאמרתי, הוא גם העביר את זה בהחלטות ממשלה וזה גם גוּבה תקציבית בכסף מאוד-מאוד גדול וייעודי לנושא.
דוד אמסלם: כרגע אני מרגיש שצריך שם עזרה יותר בנושא הקצאת קרקעות לתחנות המשטרה.
דוד אמסלם: יש למשטרה תוכנית פריסה, שכבר שמענו עליה ואין טעם להרחיב בה, כרגע זה לא הנושא, אבל כידוע לכם, כדי להקים תחנת משטרה בבסיס צריך קודם כול קרקע.
דוד אמסלם: אי אפשר לבנות אותה באוויר.
דוד אמסלם: כאן ארצה להבהיר – ואם המשטרה תרצה להתייחס אז בבקשה – איזו בעייתיות יש הלכה למעשה ואיך נרצה לסייע להם לפתור אותה.
<ג'מאל חכרוש: צהרים טובים לכולם.
<ג'מאל חכרוש: לפני שאתן לגורם המקצועי שלי, ראש מדור נכסים, שמתעסק ספציפית בנושא והוא יסקור בפניכם את החסמים והקשיים שיש לנו בתחום, אני רוצה להבהיר שאנחנו מדברים על הקמת תחנות משטרה חדשות במגזר הערבי, שכל כולן לטובת לשיפור שירותי המשטרה במגזר הערבי.
<ג'מאל חכרוש: אדוני, בישיבות קודמות של הוועדה שמעת שחוסר במשטרה במגזר הערבי גרם להרבה דברים, והכי חשוב, גרם לפגיעה בביטחונו האישי של האזרח הערבי ביישובים הערביים.