GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חזי קוגלר: באותו זמן ממש, המדינה קבעה בשביל פרויקטים אחרים סכומים של אפס באמת – פחות מ-2,000 שקל לדונם.
<חזי קוגלר: באשלים.
<חזי קוגלר: ממש עכשיו, בזמן האחרון.
דוד אמסלם: מה זה אשלים?
דוד אמסלם: זה מושב או קיבוץ?
<מירי רמון: לא, לא, זה מכרז על קרקע פנויה.
<מניה לייקין: זו קרקע זמינה, פנויה.
דוד אמסלם: מכרז.
<חזי קוגלר: אדוני, באותו זמן ממש, רמ"י קבעה מחיר של 200,000 שקל, בין היתר, בשביל הפרויקטים שיעל דיברה עליהם, מונה נטו.
<חזי קוגלר: משפטנים יוכלו להסביר לנו מצוין למה זה שונה מזה, ולזה שונה מזה, וזה שונה מזה.
<חזי קוגלר: להבנתנו, כמו שכבר ציינת, עדיין מדובר באותה השמש, אותן קרקעות, אותו ציוד, אותו הכול - -
<מירי רמון: רק תעריף שונה.
<חזי קוגלר: - - חוץ מדבר אחד שונה.
<מירי רמון: התעריף.
<חזי קוגלר: אותם פקידים - - -
<קריאה: לא אותו תעריף.
<חזי קוגלר: יש רק דבר אחד ששונה, אדוני.
<חזי קוגלר: הדבר היחיד ששונה הוא הכותרת של הדיון.
<חזי קוגלר: כשהם יושבים באותו חדר לקבוע את התנאים, הכותרת מתחלפת, והם קובעים תנאים שונים.
<מירי רמון: באמת, אלו האשמות ממש חמורות.
דוד אמסלם: מירי, אל תפריעי.
דוד אמסלם: כאן גם אם מישהו דובר דברים לא נכונים, לא עוצרים אותו, נותנים לו לדבר.
דוד אמסלם: אחרת כל היום הייתי מקיים פה דיונים ורק עוצר אנשים.
דוד אמסלם: תני לו, הוא חושב שהוא אומר נכון, את חושבת אחרת.
דוד אמסלם: אם תתחילו להתווכח, לא נגמור עם זה.
דוד אמסלם: חזי, אני רוצה שתתייחס למשהו אחר, לסיפור הספציפי שקרה לך.
<חזי קוגלר: תואר לפני כן שהיו מכרזים ב-2012.
<חזי קוגלר: הם נכשלו.
<חזי קוגלר: רמ"י ורשות החשמל ביחד קבעו בסיס לכל הפרויקטים שקמו מאז עד לאחרונה, על בסיס אותה עלות של 16,000 שקל לדונם.
<חזי קוגלר: וכולם שילמו, פחות או יותר, אותן שומות פרטניות של 25,000-20,000 שקל לדונם מהוון.
<חזי קוגלר: לרמ"י זה יכול להיחשב כסכום אפסי, זה הצטבר למיליוני דולרים לכל אחד מהפרויקטים.
<חזי קוגלר: כל אחד הבין לאן הוא צריך לגלגל - - - על בסיס זה כולם חתמו על אותם אחוזים שאדוני ציין מול חברת החשמל ומול כל מיני אחרים.
<חזי קוגלר: אותו דבר בפרויקט שאני מנהל אותו במשאבי שדה, על 1,000 דונמים ו-60 מגה-וואטים, עם שישה יישובים, על בסיס אותן הבנות, אותם סיכומים.
דוד אמסלם: של 16,000 שקל לדונם.
<חזי קוגלר: 16,000 שקל לדונם.
<חזי קוגלר: שומה שקיבלנו במקור על 25,000 שקל – שינו את זה.
<חזי קוגלר: שינו את זה ל-30,000 שקל.
<חזי קוגלר: אחר-כך שינו את זה ל-60,000 שקל לדונם.
<חזי קוגלר: אחר-כך בא המכרז - - -
דוד אמסלם: אבל מה התהליך?
דוד אמסלם: מה שסיפרת לי, אתה אומר שאתה בא לרמ"י, שואל אותם כמה עולה הקרקע?
דוד אמסלם: אני רוצה להקים פרויקט - - -
<מירי רמון: הם לא באו.
<חזי קוגלר: הם לא פועלים ככה.
דוד אמסלם: אז איך זה עובד?
<חזי קוגלר: הם פונים הפוך.
<חזי קוגלר: הם אומרים לך אתה בתור היזם ותגמור את כל ההליכים מול רשות החשמל.
דוד אמסלם: אבל איך אתה גומר הליכים בלי לדעת מה ערך הקרקע?
<חזי קוגלר: כי אנחנו יודעים שבתוך התעריף של רשות החשמל יש את הערך שהם ביססו עליו את אותו תעריף, 16,000 שקל.
דוד אמסלם: אתה אומר לי אני הולך לסגור תעריף חשמל.
דוד אמסלם: אבל תעריף חשמל זו פונקציה של הייצור שלך.
דוד אמסלם: אתה אומר לי אני לוקח את הנתונים הקיימים.
דוד אמסלם: אני לוקח פאנלים, קרקע – כמה כתוב?
דוד אמסלם: 16,000 היום, הולך.
דוד אמסלם: הולך אליו, סוגר אתו תעריף, לא משנה כמה.
דוד אמסלם: ואז אתה בא למינהל ואומר להם אני סגרתי תעריף, נא להביא לי את הקרקע במחיר של היום.
דוד אמסלם: לא, אבל זה לא 16,000 היום, זה 200.
דוד אמסלם: זה הסיפור שהיה?
<חזי קוגלר: כן.
<חזי קוגלר: מה שרמ"י - - -
דוד אמסלם: למה זה לא הפוך?
<חזי קוגלר: יש הבדל אחד.
<חזי קוגלר: ההבדל הוא שעל בסיס אותו 16,000 רמ"י קבעה את השומות לכל הפרויקטים.
<חזי קוגלר: אז הם ניהלו מכרז, זה שונה לחלוטין מכל הפרויקטים שעל בסיסם, כולל אנחנו, עשו את השומות הפרטניות.
<חזי קוגלר: ניהלו מכרז בשביל הפרויקט בתמנע, שיקום בעוד חמש שנים בתנאים שונים לחלוטין, שיזם - - -
דוד אמסלם: תיארתי את זה אולי כתיאור ציורי, סכימטי, אולי אפילו קצת מצחיק.
דוד אמסלם: זו המציאות?
דוד אמסלם: עוד פעם, כדי שאתה תסגור תעריף מול חברת החשמל, אתה צריך לדעת מה כל המשתנים שלך.
דוד אמסלם: ההיגיון שלי אומר שאתה מתחיל מרמ"י, כי זה המשאב היחיד שאתה צריך אותו מוגבל.
דוד אמסלם: אתה אומר רבותי, אני הולך לסגור עם חברת חשמל.
דוד אמסלם: כמה עולה לי דונם?
<חזי קוגלר: המחיר ברמ"י נקבע מראש.
<חזי קוגלר: נקבע מראש.
דוד אמסלם: אז אני שואל.
דוד אמסלם: אם הוא נקבע 16,000 שקל, על הבסיס הזה אתה הלכת לחברת חשמל.
דוד אמסלם: ניהלת אתם משא ומתן, הגעת לאיזשהו מחיר לקילוואט.
דוד אמסלם: סגרת אתו, לקחת את המרכיבים שלך – לא נכנס לך לחשבונאות.
דוד אמסלם: אחרי שאתה סגרת אתו, אתה צריך ללכת לרמ"י, לסגור את הקרקע.
דוד אמסלם: הם אמרו לך פתאום אנחנו מעלים את מחיר הקרקע?
<חזי קוגלר: על הדרך, - - - על העסקה עצמה, הם הקפיצו את המחיר מ-20 בערך, ל-200,000.
דוד אמסלם: שנייה, עצור.
דוד אמסלם: אתם שומעים מה הוא אומר?
<חזי קוגלר: לא רק לנו, דרך אגב.
דוד אמסלם: מירי, תסבירי לי את העניין.
<מירי רמון: קודם כל, מדובר בהקצאה בפטור.
<מירי רמון: בהקצאה בפטור, על-פי התקנות, יש לערוך שומה פרטנית לפי תוצאות מכרזים.
<מירי רמון: השומות שלנו נערכות גם על-ידי - - -
דוד אמסלם: איזה מכרזים, של מה?
<מירי רמון: אם יש תוצאות של מכרזים, עדיף לפי תוצאות של מכרזים, או שווי שוק.
<מירי רמון: אגב, השומות שלנו נערכות על-ידי השמאי הממשלתי, ועל-פי הקווים המנחים שהוא מתווה.
דוד אמסלם: דלגי על זה.
<מירי רמון: לא, זה ממש על-ידו, אלו לא שומות שלנו.
<מירי רמון: לא הייתה שומה ראשונה, שנייה, שלישית, אלא היו כל מיני טיוטות במהלך התהליך.
<מירי רמון: הם עברו איזשהו תהליך הסדרה מול - - -
דוד אמסלם: לא, לא, מירי.
<מירי רמון: לא, חשוב להגיד שלא היה 20, לא 40, לא 60 בשומה.
דוד אמסלם: תקשיבי לי, אני רוצה להבין - - -
<מירי רמון: אני עניתי לו.
דוד אמסלם: לא, אני רוצה להבין את התהליך.
דוד אמסלם: משהו בתהליך לא מסתדר לי.
<מירי רמון: מה, איך זה עובד?
דוד אמסלם: אני רוצה עכשיו לייצר חשמל סולארי.
דוד אמסלם: אני צריך שני דברים בעיקרון – קודם כל, קרקע.
דוד אמסלם: אני לא יכול לבנות אותה על הירח.
דוד אמסלם: ודבר שני, את כל הטכנולוגיה הרגילה, שאותה מפעלים מייצרים, בזה אין מחסור, רק צריך לשלם.
דוד אמסלם: אני בא לרמ"י, שואלים אותי איפה?
דוד אמסלם: אומרים לי בנגב.
דוד אמסלם: אני אומר אחלה.
דוד אמסלם: אז אומרים לי – ככה זה צריך להתחיל, הרי זה המשאב הראשון - - -
<מירי רמון: לא, זה מתחיל ברשות החשמל.
דוד אמסלם: זה האבסורד.
<מירי רמון: זה מתחיל אחרת.
דוד אמסלם: עובד אחרת.
<מירי רמון: תקשיב, אני לא יכולה להקצות לו לאנרגיה סולארית קרקע אם אין לו עדיין רישיון ואישור מרשות החשמל.
דוד אמסלם: תני לי רק רגע, אני רוצה להציע לך משהו.
<מירי רמון: אנחנו יותר לא נעשה הקצאות - - -
דוד אמסלם: בעולם המושגים שלי, מה שאתם עושים זו חלמאות.
דוד אמסלם: זה מתחיל כמו שאני אומר.
דוד אמסלם: אני אמור לבוא אליכם ולהגיד לכם: שלום, אני רוצה לייצר חשמל סולארי.
דוד אמסלם: נניח שאין לי משבצת, אני לא מושבניק.
<מירי רמון: כמה יעלה לי?
דוד אמסלם: אתם אמורים להצביע לי איזה, אני אמור לבחור לי איפה.
דוד אמסלם: ואז אני שואל אתכם כמה עולה הקרקע?
<מניה לייקין: לא, זה יהיה במכרז.
דוד אמסלם: אתם יכולים לתת לי בהקצאה, או במכרז.
דוד אמסלם: אבל אם אני רוצה לקבוע – תבינו מה הבעייתיות של המכרז.
<מניה לייקין: לכן אנחנו מציעים לאחד את התעריף.
דוד אמסלם: אם אני קובע את זה - - -
<תומר רוזנר: לכן הם מציעים עכשיו מחיר קבוע.
דוד אמסלם: אם אני קובע את זה במכרז, המשמעות היא שאני לא נכנס לכמה עולה קילוואט, בגלל שאני רוצה למקסם את הרווח מהקרקע.
דוד אמסלם: אם אני בא מזווית הקרקע, אין בעיה, כל מי שרוצה מוציא מכרז, כמה שזכית, זכית.
דוד אמסלם: אבל היות וזה לא מעניין אותי, אני לא בא מזווית הקרקע - - -
<מניה לייקין: אבל מוצע היום שהתחרות תהיה על התעריף, לא על הקרקע.
<מירי רמון: היא תהיה על התעריף.
<מירי רמון: ויהיה תעריף מקסימום, כדי לשמור על - - -
דוד אמסלם: לכן אתם הייתם צריכים להגיד לבחור הנחמד: הקרקע עולה לך 16,000.
<מניה לייקין: אבל הוא קיבל תעריף קבוע.
דוד אמסלם: אתה תלך לחברת החשמל, תנהל אתם משא ומתן על הבסיס הזה.
דוד אמסלם: אנחנו מודעים להם גם – כל הקרקעות במדינת ישראל, תדעו, זה התעריף.
דוד אמסלם: הרי זו העבודה שלהם.
דוד אמסלם: הם יודעים כמה עולים פאנלים.
דוד אמסלם: הם יודעים כמה הוא שילם – הוא לא צריך לשאול.
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא מביא תעריף ארצי.
<מניה לייקין: אבל זה מה שהם עושים.
דוד אמסלם: אז למה שלחתם אותו אליו, הוא סגר אתו מחיר.
<מירי רמון: זה לא אנחנו שלחנו, ככה המדינה קבעה.
<מירי רמון: אנחנו התחנה האחרונה.
דוד אמסלם: הצד הזה זה המדינה.
דוד אמסלם: אולי התבלבלת.
<מירי רמון: בסדר, אבל למדינה יש כמה תחנות.
דוד אמסלם: אבל את לא עונה לי, מירי.
<מירי רמון: רשות החשמל זו התחנה הראשונה.
דוד אמסלם: נניח שעכשיו את קובעת את כל התחנות.
<מירי רמון: עכשיו אני משנה את כללי המשחק.
<מירי רמון: אני לא רוצה יותר הקצאה בפטור.
<מירי רמון: אין דבר כזה יותר הקצאה בפטור לשומה.
<מירי רמון: אנחנו עושים הפוך.
<מירי רמון: אנחנו אומרים תתמכרזו עם רשות החשמל על תעריף.
<מירי רמון: אבל יהיה תעריף מקסימום, ועמדנו על זה, כדי שלא ייווצר מצב שאנחנו נוריד את מחיר הקרקע לכמעט אפס, ובסוף יזמים יוכלו לקבל תעריף שהוא כמו בתמנע, או אפילו כמו שהם מקבלים, הרבה יותר גבוה, ואז מי שיפסיד פה הוא הצרכן בסוף או הציבור.
<מירי רמון: אנחנו כן מתמכרזים גם בתעריף.
דוד אמסלם: יש לי רעיון, אולי קצת מהפכני.
דוד אמסלם: למה אתם לא תצביעו על פוטנציאל הקרקעות ותיתנו לרשות החשמל לנהל את הכול?
דוד אמסלם: את הכול.
דוד אמסלם: להגיד להם רבותי, אנחנו רוצים מכם 16,000 שקל לדונם ל-25 שנה.
דוד אמסלם: לא משנה לנו ממי, תשברו את הראש אתם עם מי שאתם רוצים.
<מניה לייקין: כשמדברים על ההסדרה הנוכחית ועל ההתחייבויות לעמוד ביעדים בשנת 2020 או 2030, אנחנו באמת חושבים שחלק גדול מזה צריך להיות בתכנון שטחים.
דוד אמסלם: אבל אתם לא עונים לי.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת – למה אתם כל הזמן - - -
<מירי רמון: אנחנו מנהלי הקרקע.
דוד אמסלם: למה שאתם לא תקצו את כל הקרקע הזאת לרשות החשמל?
<מירי רמון: כי הם לא מנהלי הקרקע.
<מירי רמון: זה באמת מהפכני.
דוד אמסלם: אני מבין שיכול להיות שלכמה פקידים לא תהיה עבודה.
<מירי רמון: נעבור לרשות החשמל.
דוד אמסלם: היות ויש פה טלפון שבור כל הזמן – אתם לא רואים שיש פה איזה תהליך מעוות?
<מירי רמון: ממש לא, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עכשיו.
דוד אמסלם: היות ורשות החשמל אמורה לתכנן את כל נושא החשמל בישראל, היות ואנחנו באים מזווית החשמל, לא מזווית הקרקע בכלל, למה שאתם לא תשבו אתם.
דוד אמסלם: אתם תיצרו את הכללים מולם.
<מירי רמון: זה מה שעשינו.
דוד אמסלם: גם במושבים, גם בקיבוצים, גם בכל השטחים שלא קשורים לקיבוצים או למושבים.
דוד אמסלם: תגידו לו במקום שאתה תגמור אתו, תשלח אותו אלינו, אנחנו נדבר אתו, יכול להיות שאם משהו ישתנה, נחזיר אותו אליך; קח אתה את הכול, תן לנו 16,000 שקל ותשבור את הראש.
<מירי רמון: יש פה עניין של ניהול קרקע.
<אריאל צבי: החוק אומר להם לנהל את הקרקע.
דוד אמסלם: הם מנהלים את הקרקע – הם מקצים לו אותה.
<אריאל צבי: הוא רוצה שהוא ינהל את הקרקע.
דוד אמסלם: לא, שיקצו לו את הקרקע.
דוד אמסלם: מקצים לו.
דוד אמסלם: דרך אגב, זו המדינה.
דוד אמסלם: מקצים לו את הקרקע, והוא כבר יוצא ישר – למה?
דוד אמסלם: הוא הרי לא יוצא למכרז על הקרקע.
דוד אמסלם: הוא לא יצא למכרז בכלל.
דוד אמסלם: בגלל שהתעריף הוא כמעט די זהה בכל מקום, יהיה טולרנס מסוים שהוא ישים כרווח קבלני, ומי שיתייעל ממנו, ירוויח.
דוד אמסלם: אז הוא יגיד רבותי, עזבו אתכם משטויות.
דוד אמסלם: מי שרוצה, אני קונה ממנו בשקל וחצי קילוואט לשעה.
דוד אמסלם: מי שלא רוצה, לא צריך.
<אריאל צבי: זו אותה תוצאה בעצם.
דוד אמסלם: נכון, אבל היא יותר פשוטה.
דוד אמסלם: אני מעריך שלא כל היום דופקים לו על הדלתות ושוברים.
דוד אמסלם: ישברו – יעלה טיפה את המחיר, עד שבסוף יתאזן.
<מירי רמון: זה מה שאנחנו עושים.
<דוד מזרחי: אדוני היושב-ראש, מכרז תמנע עשה בדיוק את הדבר הזה.
<דוד מזרחי: הם קבעו משהו מסוים.
<דוד מזרחי: לכאורה, במצב עולם תקין, כמו שאתה מתאר, היינו צריכים להגיע לאותה תוצאה בדיוק.
<דוד מזרחי: בא יזם והציע 200,000 לדונם, לא 20,000.
<מירי רמון: לא פי 2, 3, 4, 10.
<מירי רמון: פי 15.
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה קרה שם.
דוד אמסלם: בתמנע, מה שקרה, תבין טוב – זה כמו משוואה בשני נעלמים.
דוד אמסלם: אם שניהם משתנים, אתה אף פעם לא פותר את המשוואה.
<מירי רמון: לא, רק משתנה אחד.
דוד אמסלם: אתה חייב - - - אחד.
<דוד מזרחי: היה פה רק משתנה אחד.
<מירי רמון: היה רק משתנה אחד, עלות הקמה.
דוד אמסלם: אז תחליט – או שאתה מקבל מחיר קבוע ומתמכרז על הקרקע - -
<דוד מזרחי: זה מה שהיה בתמנע.
דוד אמסלם: - - או שאתה מביא קרקע קבוע.
<דוד מזרחי: בדיוק, זה מה שהיה בתמנע.
דוד אמסלם: לכן קיבלת תוצאה גבוהה.
דוד אמסלם: אתה לא הבנת.
דוד אמסלם: אם אתה בא - - -
<דוד מזרחי: ערך הקרקע הוא ערך - - -
דוד אמסלם: אני אסביר לך מה הוא עשה לך.
דוד אמסלם: הוא השביח לך את הקרקע.
דוד אמסלם: אם מחר הוא מוריד לו את התעריף, אתה לא מקבל כלום.
<מירי רמון: אני לא רציתי שהוא ישביח לי את הקרקע.
<דוד מזרחי: אדוני היושב-ראש, אם היינו הולכים בדרך הזו בתמנע, הנהנים היחידים מהתעריף המוזל, שהיינו גובים רק 16,000 שקלים – היחידים – היו היזמים.
<דוד מזרחי: שקל לא היה מגיע לצרכן.
דוד אמסלם: דוד, אתה כל הזמן מבלבל את האירוע.
דוד אמסלם: בתמנע הייתה בעיה בגלל שהם לא קבעו את התעריף.
<תומר רוזנר: כן קבעו.
<מירי רמון: הם קבעו את התעריף.
דוד אמסלם: אז הוא קבע תעריף גבוה.
<קריאה: הוא טעה בתעריף.
<מירי רמון: ואתה אומר לי תני לו לנהל את זה.
<מירי רמון: יאללה, תני לו את הקרקע, שינהל את זה ויקבע תעריפים גבוהים.
דוד אמסלם: הבנצ'מרק שלו היה ייצור חברת חשמל, בגלל שהוא לא בא מזווית הקרקע.
דוד אמסלם: הוא אומר עזוב, שבור את הראש אתה, תביא מה שאתה רוצה.
דוד אמסלם: מצדי, קרקע שלך.
דוד אמסלם: אל תביא קרקע, תגדל אותם על הראש.
דוד אמסלם: תעשה חשמל על הראש שלך, מה זה משנה?
דוד אמסלם: בכמה אתה רוצה למכור לי חשמל?
דוד אמסלם: אז הוא אומר לו שני שקלים.
דוד אמסלם: הוא אומר: בחברת החשמל זה 2.4 שקלים.
דוד אמסלם: שני שקלים מתאים.
דוד אמסלם: לכן תבינו טוב מה קורה פה - - -
<דוד מזרחי: הציבור לא נהנה מזה.
דוד אמסלם: דוד, אתה מפריע לי.
דוד אמסלם: עכשיו הכול הפוך.
דוד אמסלם: אתם מספרים לי.
דוד אמסלם: אתם אומרים עזבו, אנחנו באים מזווית החשמל, אנחנו לא הולכים לעשות התמחרות על הקרקע.
דוד אמסלם: אם הקרקע היא קבועה, לכאורה התעריף של החשמל משתנה - - -
<מירי רמון: לא - - -
דוד אמסלם: ואז הוא יגיד לו: אדוני, אני מביא לך קרקע בחינם כמעט, עכשיו אני אומר לך מה התעריף.
דוד אמסלם: אני קובע את הטולרנס.
<מירי רמון: אבל בדיוק זה מה שהיה בתמנע, 16,000 מתבססים בדיוק על הסכום שאנחנו לוקחים.
<מירי רמון: לכן אנחנו רוצים להיות מעורבים בזה.
דוד אמסלם: אתם כנראה לא מבינים מה אני אומר.
<מירי רמון: מבינים אותך בדיוק.
דוד אמסלם: אני יוצא מהנחת עבודה שאת רשות החשמל לא מנהלים אנשים אהבלים.
<מירי רמון: אבל תמיד טוב סיעור מוחות.
דוד אמסלם: הם לא צריכים ללמוד לתואר שלישי בדימונה.
דוד אמסלם: זה פשוט.
דוד אמסלם: ברגע שהוא ינהל גם את הקרקע, וזה משאב שהוא יקצה אותו באמצעותכם, כבר אמרתי, הוא קובע אותו כמחיר אפס, ואז הדבר היחיד שיש לו הוא ההתמחרות.
<מניה לייקין: אני חושבת שההצעה שלנו היא לא רחוקה מזה.
<מניה לייקין: ניהול הקרקע צריך להתבצע על-ידי רמ"י, אבל בסך הכול, מה שקורה, שיש תחרות על התעריף.
דוד אמסלם: למה שיניתם להם את התעריף תוך כדי תנועה?
<מירי רמון: לא שינינו להם את התעריף.
דוד אמסלם: הוא אומר שתוך כדי המשא ומתן.
<מניה לייקין: הם התקשרו עם ישוב חקלאי על הקרקע של היישוב החקלאי, כ-1,000 דונם.
<מניה לייקין: הקצאה של קרקע בפטור ממכרז, לפי תקנות חובת המכרזים, צריכה להיות לפי שומת שמאי.
<מניה לייקין: כל הדיון הזה והטענות הן טענות – אגב, יש לנו דיון בוועדת הסגות אתם בסוף החודש.
<מניה לייקין: הטענות האלה, אם זה היה צריך להיות ככה או אחרת, מתבררות בהליך השמאי.
<מניה לייקין: יש להם גם טענות משפטיות שהם לא העלו פה, וגם זה נמצא בבירור.
<מירי רמון: זה לא המקום.
<מניה לייקין: זה אירוע ספציפי שצריך להתברר.
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא אחד מיוזמי הדיון.
אמיר אוחנה: תודה, אדוני היושב-ראש.
אמיר אוחנה: אני רוצה קודם כל להודות לך על קיום הדיון המהיר הזה.
אמיר אוחנה: אבל גם, יותר מזה, להודות לך על האופן שאתה מנהל אותו.
אמיר אוחנה: אמנם לא הגעתי בתחילת הדיון, אבל בזמן הקצר שאני יושב כאן, ואני שומע את השאלות שלך, ואת הרזולוציות שאתה נכנס אליהן, אני רואה שבאת לעבוד.
אמיר אוחנה: ואני רואה שאתה גם הולך, כנראה, לפתור את העניין הזה.
אמיר אוחנה: וככל שתצטרך סיוע, אני בטוח שלא רק אני, אלא גם חברי כנסת נוספים ירצו לעזור.
אמיר אוחנה: מה שאני בא להגיד, החשיבות של הנושא הזה חורגת הרבה מעבר לנושא של הגנת הסביבה, שבוודאי דיברו על זה קודם, ומעבר לצרכנים שיוכלו לשלם פחות על חשמל; אלא יש לה משמעות גיאו-פוליטית אסטרטגית כוללת.
אמיר אוחנה: אני אסביר.
אמיר אוחנה: לכן מדינת ישראל, על כל רשויותיה, צריכה להתגייס לפתוח דלתות, לסייע לכל הנושא הזה של אנרגיות חלופיות, אנרגיות מתחדשות, אנרגיות ירוקות, אדוני, משום שיש לנו את הפוטנציאל להיות ראש החץ העולמי בנושא הזה.
אמיר אוחנה: אנחנו סטרט-אפ ניישן, חזית הטכנולוגיה העולמית.
אמיר אוחנה: אדוני, תחשוב, אם אנחנו נוביל מהלך עולמי כזה, בוא נחשוב מה זה עושה לאויבים שלנו.
אמיר אוחנה: נדמיין את כל אויבנו בלי נפט, או שהנפט מהווה משקל פחות.
אמיר אוחנה: יש לזה חשיבות אסטרטגית.
אמיר אוחנה: אני חושב, אדוני, שיש חשיבות רבה לכך שאתה נכנס לרזולוציות האלה, שאתה הולך לפתור את הבעיה.
אמיר אוחנה: המדינה צריכה לסייע, לעזור.
אמיר אוחנה: ואם יש צורך בחקיקה – אולי זה יעזור לכם גם – אנחנו כמובן נהיה פתוחים גם לזה.
<איתן פרנס: - - -
<איתן פרנס: בשבוע הבא יש דיון.
דוד אמסלם: למה הגבלתם את זה ל-250 דונם?
<מניה לייקין: את מגבלת השטח?
<מניה לייקין: קודם כל, זה נקבע בתיאום עם משרד החקלאות.
דוד אמסלם: זה יצא בקוביות 250?
<מניה לייקין: אנחנו מאפשרים ליישוב חקלאי לבצע פעילות לא חקלאית במשבצת – אני מדברת רק על הדרום, כי אלו האזורים הרלוונטיים – של 120 דונם.
דוד אמסלם: לכל היישוב?
<מניה לייקין: לכל היישוב.
<מניה לייקין: אני מזכירה לכם, בבג"ץ קשת זה היה היקף יותר גדול, ובעקבות זה אנחנו הגענו ל-120 דונם לפעילות לא חקלאית.
<מניה לייקין: כאן אמרו צריך לעודד את המיזמים מהסוג הזה.
<מניה לייקין: דרך המלך, כפי שאמרנו, הייתה שהמדינה תשווק מכרזים - - -
דוד אמסלם: אתם התכוונת ל-250, לא קשור לסולארי, לכל מיני דברים.
<מניה לייקין: לא, קבענו 120 לכל מיני דברים, ופה הגדלנו כדי לאפשר - - -
דוד אמסלם: אני שואל למה אתם שמים את המגבלה.
דוד אמסלם: הרי אנחנו רוצים במקסימום - - -
<מניה לייקין: אני אסביר למה אנחנו שמים מגבלה.
<מניה לייקין: ביישוב חקלאי טיפוסי בדרום יש משבצת בסדר גודל של 6,000 דונם, ועוד שטחים זמניים.
<מניה לייקין: אנחנו מוסרים את הקרקעות האלה באותו תשלום מינורי של 8,000 לעיבוד חקלאי.
<מניה לייקין: לא צריך את השטח – נחזיר את זה, ונקצה את זה לחקלאי אחר שרוצה לעבד.
<מניה לייקין: זה נכון שהמדינה וגם בתי המשפט הכירו באפשרות לתת פתרון תעסוקתי נוסף ליישוב, ומכאן 120 דונם.
<מניה לייקין: אבל צריך להיות גבול לעניין הזה.
<איתן פרנס: לא הייתה הגבלה, צריך לשים את זה על השולחן.
דוד אמסלם: פרנס.
<מניה לייקין: אנחנו חושבים ש-250 זה - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, מה שאת אומרת, בגדול, יש לנו עניין שתהיה חקלאות ולא רק ייצור חשמל - - -
<מניה לייקין: וניהול שוויוני של המשאב.
דוד אמסלם: אמרתי לכם, אני אולי נראה אהבל, אבל לא כל כך.
<מניה לייקין: אני יודעת.
<מניה לייקין: הסוגיות האלה עלו גם בפדיון.
<מניה לייקין: הרי במרכז הארץ יש משבר דיור.
דוד אמסלם: אני מציע – היות ויש לכם החלטות בשבוע הבא, כך הבנתי, קודם כל, לגבי הסוגיה של גודל ההקצאה החקלאית.
דוד אמסלם: תשבו עם החקלאים בחזרה, תנסו להגיע אתם לאיזושהי הבנה נוספת.
<מניה לייקין: יש קשיים משפטיים עם הנושא של הפריצה של ה-250.
<מניה לייקין: אנחנו מכירים את הטענות האלה, מקיימים דיונים גם עם משרדי הממשלה הרלוונטיים.
דוד אמסלם: מניה, אני מתקדם.
דוד אמסלם: אני ביקשתי משהו אחר.
דוד אמסלם: אני ביקשתי שתיזמו עד שבוע הבא דיון עם משרד החקלאות עצמו.
דוד אמסלם: תנסו להגיע אתם - - -
<מניה לייקין: שנשב עם משרד החקלאות?
<רענן אמויאל: אדוני, אנחנו מדברים באופן קבוע על הנושא הזה.
<רענן אמויאל: רענן אמויאל, משרד החקלאות.
דוד אמסלם: אם אתם תגיעו למסקנה שזה 250 – אהלן וסהלן, אני לא מתווכח.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה שהמדינה תדבר בינה לבין עצמה ותחליט על הנושא הזה.
<מניה לייקין: יש דיון אצל היועץ המשפטי לממשלה בנושא.
דוד אמסלם: היועצים המשפטיים נכנסים איפה שהם לא צריכים להיכנס.
<אריאל צבי: זה התפקיד שלנו.
דוד אמסלם: לא, התפקיד שלכם הוא לא להיכנס.
דוד אמסלם: התפקיד שלי הוא להוציא אתכם מאיפה שאתם לא צריכים להיכנס.
דוד אמסלם: בדרך כלל אתם נכנסים איפה שלא צריך, וצריך להוציא אתכם משם.
<אריאל צבי: דווקא פה זו שאלה משפטית אדוני.
דוד אמסלם: לא קשור למשפטית.
<אריאל צבי: 250?
<אריאל צבי: בוודאי.
<איתן פרנס: העוזר של השר שמחון המציא את זה.
<איתן פרנס: מי שהמציא את זה, אנחנו מכירים אותו.
דוד אמסלם: זו המדיניות של הממשלה.
דוד אמסלם: תפסיק להפריע לי.
דוד אמסלם: הממשלה מחליטה, וככה מתבצעים הדברים.
<אריאל צבי: יש פה שאלות של צדק חלוקתי.
דוד אמסלם: אתה יודע, אחרי זה - - -
<יורם זמוש: אין שום קשר לצדק חלוקתי.
<יורם זמוש: זו פשוט הונאה.
<אריאל צבי: אני לא חושב שאנחנו עושים פה הונאה.
<אריאל צבי: אנחנו עושים את התפקיד שלנו, יכול להיות שזה לא מוצא חן בעינך, זה עניין אחר.
דוד אמסלם: אני יכול לתת לך הרבה הסברים למה זה בכלל לא דומה.
דוד אמסלם: גם אני חלקה שלישית אצלי ביישוב, וכולי.
דוד אמסלם: תן לי גם 40 דונם, גם אני ארצה לגדל, וכולי.
דוד אמסלם: אם יש אינטרס של מדינה, הקנים מתיישבים לשם.
דוד אמסלם: אני לא בא מהזווית הכלכלית, אני בא מהזווית של האינטרס של המדינה.
דוד אמסלם: לכן עזוב את זה.
דוד אמסלם: אני רק אומר לכם תשבו ותדברו.
דוד אמסלם: דבר שני, הסיפור של הנחות קו עימות היה לכם בעניין הזה של הקרקעות?
<מניה לייקין: עד 2012 היו הנחות אזור.
<מניה לייקין: ב-2012 – לא עכשיו זה בוטל.
דוד אמסלם: זה גם הקשת המזרחית?
דוד אמסלם: עוד מעט נעשה את הקשת המזרחית מס הכנסה, ביטוח לאומי, קווי עימות.
דוד אמסלם: נוריד את הכול.
דוד אמסלם: עכשיו דנו פה לגבי הנושא של ההנחות בארנונה לגבי כל מיני קווים.
<מניה לייקין: המדיניות הכללית של המועצה בהנחות אזורי עדיפות נועדו כדי לעודד הגירה של אוכלוסייה לאזורי עדיפות ולחזק את האזור.
<מניה לייקין: בכל הנוגע למשל לתעסוקה, יש הנחות אזור.
<מניה לייקין: אבל היות והמיזמים הסולאריים, המקום הטבעי – אולי היחיד – שהם יכולים להתקיים בו ובהיקפים גדולים, הוא באזורים האלה, בדרום, אז לא נמצא שיש צורך לתת את הדבר הזה.
<קריאה: זה קו עימות.
<קריאה: זה טמטום.
דוד אמסלם: הרי המדינה נותנת לדרום בהרבה דברים עדיפות – אני מספר לך – כולל במיסוי, בגלל קווי עימות.
דוד אמסלם: אז אתם חושבים שפה לא צריך.
<מניה לייקין: כי אלו פרויקטים מיוחדים שזה המקום שלהם.
דוד אמסלם: אני רוצה לסכם, אני כבר מאחר לדיון הבא.
<מניה לייקין: אבל כשיש מחיר אחיד זה כבר לא רלוונטי.
דוד אמסלם: מה אני מבקש, שתשבו עם משרד החקלאות.
דוד אמסלם: תקיימו עוד דיון אחד מקצועי בפרמטרים שדיברנו עליהם.
דוד אמסלם: כשאני אומר עוד פעם, בגדול – כפי שפתחתי, אני חושב שיש לנו הזדמנות פז במדינת ישראל לנצל משאב שלנו.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל קילוואט שאנחנו מייצרים ככה, אנחנו לא רק חוסכים זיהום אוויר, אנחנו חוסכים גם קניית דלקים, קניית פחם, גז וכולי.
דוד אמסלם: יש לנו משאב טבעי שהקדוש ברוך הוא נתן לנו פה בארץ ישראל, ואנחנו צריכים להשתמש בו, לטובת כלל עם ישראל, בלי קשר למי מרוויח בדרך.
דוד אמסלם: ולכן אני חושב שזה האינטרס הראשון.
דוד אמסלם: יש לנו גם קרקע.
דוד אמסלם: אני מזדהה אתכם לחלוטין שהקרקע בעיקרון מיועדת לעיבוד, לעשות חקלאות, לא רק מחסנים וסולאריים.
דוד אמסלם: אבל אפשר לשלב את הדברים, איפה שזה נהנה, זה לא חסר.
דוד אמסלם: יש הרבה קרקעות במדינת ישראל שאי-אפשר לגדל בהן.
דוד אמסלם: יש מצבים שביישובים מסוימים לא יכולים להתפרנס לבד, רק על הגידולים.
דוד אמסלם: אז צריך לעשות קומבינציה שכולם חיים, ובסופו של דבר אנחנו מקבלים גם חשמל נקי וגם חשמל יותר זול בייצור.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אם המחיר יותר יקר, אין סיבה לכל הסיפור הזה, הוא לא מחזיק את עצמו.
דוד אמסלם: אז עם כל הכבוד לזה שהוא נקי, אם הוא לא מחזיק את עצמו, זו בעיה.
דוד אמסלם: הייתי מבקש מכם שתקיימו עוד שעה אחת דיון.
דוד אמסלם: אתם תיזמו אותו.
דוד אמסלם: תקראו למשרד החקלאות.
דוד אמסלם: תרצו לקרוא לאיזשהו נציג מהיזמים כדי לשמוע גם אותם – בגלל שבדרך כלל השכל לא יושב במקום אחד.
<תומר רוזנר: הם טוענים שהם לא נפגשים אתם.
דוד אמסלם: אני אומר, תשבו אתם גם.
דוד אמסלם: אולי תזמינו את מר פרנס.
דוד אמסלם: תשמעו רק, לא חייב לקבל.
דוד אמסלם: אבל אולי תהיה לכם איזו תובנה בסוף, שהתוצאה שלה תהיה יותר חיובית מבחינת כלל עם ישראל.
דוד אמסלם: אני מצטער, יש לי דיון נוסף.
דוד אמסלם: רבותיי, בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא פגיעה נוספת במעמדה של עיר הבירה עקב כוונת משרד הכלכלה להעביר את לשכת המדען הראשי בניגוד לחוק מחוץ לירושלים.
דוד אמסלם: רבותיי, המדען הראשי, למה אתם רוצים לעבור למודיעין?
<אבי חסון: המעבר למודיעין הוא אולי עוד חוסר דיוק נוסף, לא חלילה באשמתך, אדוני היושב ראש.
<אבי חסון: קודם כל תודה על ההזמנה - - -
דוד אמסלם: אני קראתי בעיתון.
דוד אמסלם: אני אקריא לכם - - -
<אבי חסון: כן, אני בטוח שכל מה שנכתב על - - - בעיתון אמת ויציב?
דוד אמסלם: לא, אתה יודע שלפעמים - - - אני תמיד מעדיף לקרוא בעיתונים דברים ולבוא ולכאן ושיגידו לי שזה לא ככה, להתבדות, שזה לטובה.
<אבי חסון: בדיוק.
דוד אמסלם: אז אני מקריא לך מעיתון 'הארץ', 'משרד המדען הראשי יעזוב את ירושלים.
דוד אמסלם: בניגוד להצהרת הממשלה, אף שהחוק קובע במפורש כי מקום מושבה של רשות החדשנות לשעבר, המדען הראשי, יהיה ירושלים יעברו המשרדים למבנה במתחם איירפורט סיטי בלוד.
דוד אמסלם: מדובר בפגיעה נוספת בעובדים בבירה'.
דוד אמסלם: דרך אגב, הם כתבו גם איפה, באיירפורט סיטי.
דוד אמסלם: כנראה הם גם חלמו על זה.
<אבי חסון: טוב.
<אבי חסון: אז אל"ף, שוב אני אומר תודה על ההזמנה ואנחנו רגילים כמובן לבוא לבית הזה ולדווח, בדרך כלל בוועדות אחרות, אבל שמחים להיות גם כאן.
<אבי חסון: אז נתחיל בעובדות אולי, כי יש כמה דברים שלא נכונים בכתבה או בכלל ואני אשמח על הדרך גם לעדכן.
<אבי חסון: מדובר בהקמת רשות החדשנות שהכנסת הזאת חוקקה, זה נדון ואושר בוועדת הכספים, ואכן, כפי שכתוב, סעיף 5 לחוק קובע שמקום מושב הרשות יהיה בירושלים.
<אבי חסון: רק יש עוד סעיף בחוק, שנדון אחרי עשרות שעות של דיונים והוא נותן אורכה לביצוע המעבר הזה.
<אבי חסון: הסעיף הזה לא חוקק סתם כך, אין פה צורך לפרש את כוונת המחוקק כי כוונת המחוקק נדונה במפורש סביב שולחן הוועדה והיא מופיעה בפרוטוקולים.
<אבי חסון: אחרי - - -
דוד אמסלם: אז תעדכן אותנו, אבי.
<אבי חסון: אני אסביר.
<אבי חסון: אחרי הרבה מאוד שעות של דיונים עלה הצורך לאזן בין חשיבות מקום מושב הרשות בירושלים, שאגב אנחנו לא רק שלא התנגדנו, אלא תמכנו בו ואנחנו חוזרים ותומכים בו, לבין העובדה שהיום עובדי המדען הראשי, אני לא אלאה אותך בכול, כי זה קצת מורכב, המבנה הארגוני, יושבים רובם ככולם בתל אביב והמשמעות של מעבר מיידי לירושלים היה כמוהו כ-, ואני מצטט את מה שנאמר בדיונים, בין השאר על ידי חברי הבית הזה, כמוהו כהודעת פיטורין.
<אבי חסון: מתוך ההבנה הזו - - -
דוד אמסלם: איפה הם עובדים היום?
<אבי חסון: אוה, תודה על השאלה מה שנקרא.