GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מניה לייקין: הסכומים שאנחנו מדברים עליהם נעים בין 15,000 ל-25,000 שקל לדונם.
דוד אמסלם: למה אתם צריכים כסף?
<מניה לייקין: סליחה?
דוד אמסלם: לא, תעני על זה.
יעל כהן-פארן: זה חד-פעמי.
<מניה לייקין: מדובר במחיר חד-פעמי לדונם ל-21 שנה.
<מניה לייקין: בכל זאת מדובר במשאב של קרקע.
<מניה לייקין: לקרקע יש ערך.
<מניה לייקין: אנחנו לא מחלקים קרקע בחינם.
דוד אמסלם: כמה בחקלאות משלמים?
דוד אמסלם: את לא בהרצאה פה – אני שואל ואת עונה.
<מניה לייקין: 800 שקל לדונם לשנה.
<מניה לייקין: זה המחיר שהם משלמים עבור המגורים, מבנה המשק, כל הפעילות שלהם.
<מירי רמון: אני שמאית הרשות, נעים מאוד.
<מירי רמון: רק להבחין, 800 שקל לדונם לשנה, אם אתה מהוון את זה ל-20 שנה או ל-24 שנים, זה בערך הסכום שאנחנו אנחנו מבקשים על הקרקע.
<יורם זמוש: זה קרוב ל-7,000.
דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין למה צריך לשלם, אבל בואו נתקדם.
<מניה לייקין: אנחנו מדברים על פער של בין 15 ל-25.
<מניה לייקין: 15 מתייחס לקרקע פרטית התקווה שלנו היא שאנחנו נוכל להוציא מכרזים שיש תחרות על התעריף, אבל אין מחזיק בקרקע.
<מניה לייקין: יש לנו עוד קרקעות בדרום חוץ מהיישובים החקלאיים.
<מניה לייקין: הרי אם את רוצה להוריד את המחירים, הדרך הכי טובה היא להביא למצב שאנחנו משווקים קרקע פנויה.
<מניה לייקין: הרי לא כל הפרויקטים צריכים לקום על קרקע משבצת, אנחנו שוכחים מזה.
יעל כהן-פארן: הלוואי.
<מניה לייקין: הרי אנחנו היינו בסיפור הזה בהליך של הפרק הקנייני בחוק של מתחמים מועדפים לדיור.
דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע לאילו קרקעות אתם משווקים.
<מניה לייקין: אבל שאלו לגבי המחיר.
דוד אמסלם: אני מניח שאתם מבינים לבד שבסולארי יש גם את הסיפור של ההולכה, מה לעשות?
דוד אמסלם: הרי חשמל אי-אפשר לשלוח במשאית.
דוד אמסלם: אז צריך הולכה.
דוד אמסלם: כדי להקים הולכה, זה פרויקט.
דוד אמסלם: לכן אתה מקים אותו, כדי להביא אותו לכדאיות כלכלית מסוימת, ליד מערכת ההולכה שאתה יכול להתחבר, וזה כאן.
דוד אמסלם: פה זה בא על חשבון מחירי התעריף.
<מניה לייקין: מוסדות התכנון ומינהל התכנון – אני יודעת שהם עובדים לאתר קרקעות בשביל הפרויקטים העתידיים האלה.
<מניה לייקין: אנחנו מערבבים בין הפרויקטים הקיימים לתכנון.
<מניה לייקין: אין היום תכנון לכל המגה-ואט שצריך עד סוף 2020.
דוד אמסלם: את מפזרת אותי.
דוד אמסלם: אני לא רוצה שתציגו לי את התכנית של כל הקרקעות במדינת ישראל עם פוטנציאל לסולארי.
דוד אמסלם: אני ביקשתי את זה ממינהל התכנון.
דוד אמסלם: זה לא קשור אליכם.
דוד אמסלם: לדעתי, זו סוגית תכנון של מדינת ישראל.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, ותעני לי.
דוד אמסלם: לגבי המחירים של הקרקעות, מה היה עד היום?
<מניה לייקין: כל ההקצאות היו בפטור ממכרז.
<מניה לייקין: מרבית ההקצאות היו ליישובים החקלאיים, והם שילמו לפי שומה.
דוד אמסלם: מה זה שומה?
<מניה לייקין: שומה פרטנית.
<מניה לייקין: שומה לערך הקרקע לשימוש - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת שלכל מושב ומושב נתנו את השומה שלו?
<תומר רוזנר: כן, לפי פוטנציאל הרווח.
<מניה לייקין: כל מושב – לפי כל פרויקט, כן, לפי המיקום שלו.
<מניה לייקין: בהתחשב גם בנתוני החשמל הרלוונטיים.
איתן ברושי: למה הנחות אזור?
דוד אמסלם: ברושי, תן לי להבין.
דוד אמסלם: אם יש מערכת הולכה קרובה, הוא משלם יותר?
דוד אמסלם: לכאורה, מה המשתנים?
<מירי רמון: אני אסביר.
<מירי רמון: כל ייצור אנרגיה ירוקה זה משהו שהוא חדש לכולם, לכל המשרדים, ועם השנים אנחנו לומדים את זה גם בתחום השמאות.
<מירי רמון: בסדר, עשר שנים, ועדיין אנחנו נתקלים בתעריף שהוא לא נכון.
חיים ילין: עשר שנים.
חיים ילין: המדינה עוד לא בת 70, עשר שנים זה - - -
דוד אמסלם: חדש זו שאלה של המתבונן.
<מירי רמון: נכון.
<מירי רמון: גם בתחום השמאות למדו את התחום הזה במהלך השנים ושינו.
<מירי רמון: בהתחלה חשבו שאין בזה כסף, אין בזה שום דבר, זה שווה כלום וחצי, זה פחות מקרקע חקלאית.
<מירי רמון: לאט-לאט הבינו שהמיזמים האלה – כשהיו ב-2012 מכרזים פומביים, הבינו שהתעריף מגלם שווי קרקע מאוד גבוה, של 200,000 לדונם.
<מירי רמון: הרי הגישה העדיפה ביותר – מי שקצת מבין בשמאות – זו גישת ההשוואה.
<מירי רמון: אז אם מכרז אומר שקרקע להספק מסוים, לייצור חשמל, שווה X כסף, זה השווי של המיזם הזה.
עמר בר-לב: זו בדיוק הנקודה, אם המדינה רוצה לעשות על זה רווח, או שהיא רואה בזה השקעה לטווח הארוך בשביל אזרחי המדינה.
דוד אמסלם: עמר, תן לי שנייה.
דוד אמסלם: אני עוד לא הצלחתי להבין אותה.
עמר בר-לב: זו הנקודה - - -
<מירי רמון: אתה צריך להבדיל בין גופים במדינה.
<מירי רמון: כרגע אנחנו מדברים על הרשות.
דוד אמסלם: ברשותך, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אם השומה היא פרטנית, אני מבין - - -
<מירי רמון: להקצאה בפטור.
דוד אמסלם: אז אני מבין שבין מושב למושב זה משתנה.
דוד אמסלם: מה המשתנים שמשתנים?
דוד אמסלם: השמש היא אותה שמש.
דוד אמסלם: הפאנל הוא אותו פאנל.
דוד אמסלם: הקרקע היא אותה קרקע.
דוד אמסלם: תספרי לי מה המשתנה.
דוד אמסלם: מה המשתנה?
דוד אמסלם: למה פה זה 20 שקל ושם זה 30?
<איתן פרנס: משתנה שהחליפו שמאים.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין קודם כל את ההיגיון הכלכלי במה זה משתנה.
<מירי רמון: מה שמשתנה הוא ההספק, עלות ההקמה שמשתנה עם השנים.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, זאת אומרת שעלות ההקמה - - -
<מירי רמון: יש מקומות שיש בהם יותר שעות שמש, יש מקומות שיש בהם פחות.
דוד אמסלם: במדינת ישראל?
יעל כהן-פארן: איזה שמש יש בישראל?
יעל כהן-פארן: בערבה יש קצת יותר.
חיים ילין: ממתי זה מה שקובע?
חיים ילין: אתם קבעתם לפי עלות הפאנלים, בחייך, והורדתם את התמיכה מרשות החשמל לפי עלות הפאנלים.
דוד אמסלם: אני לא מבין מה זה שומה פרטנית.
<מירי רמון: ב-2012 זכו במכרזים על הקרקע.
<מירי רמון: פרסמנו מתחמים למכרז.
<מירי רמון: רשות החשמל קבעה תעריף, בסביבות שקל ומשהו - - -
דוד אמסלם: נניח שקל פלוס.
<מירי רמון: קבעו תעריף.
<מירי רמון: היה מחיר מינימום שהיה נמוך יותר מהמחיר שזכו.
<מירי רמון: בסופו של דבר, זכו ב-200,000 שקל לדונם.
<מירי רמון: למה?
<מירי רמון: כי היזם עשה את החישוב שלו.
<מירי רמון: אמר: עולה לי להקים את הפאנלים X כסף.
<מירי רמון: יש לי הספק למתקן 60 מגה-ואט, 7 מגה-ואט, או 5 מגה-ואט.
<מירי רמון: יש לי שעות שמש, וזה משתנה – יש 1,750 שעות, יש 1,850 שעות בשנה.
<מירי רמון: יש קצת שינוי.
<מירי רמון: אנחנו מקבלים את זה מרשות החשמל, כי אנחנו לא מומחים לקביעת שעות השמש.
<מירי רמון: ואז הוא מקים את הפאנלים.
<מירי רמון: יש לו עלויות תפעול של בין 1% ל-2%, והרווח - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להבין - - -
<מירי רמון: ככה עושים שומה.
<מירי רמון: היתרה שנשארת לקרקע.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין משהו אחר.
דוד אמסלם: עוד לא נכנסתי לעומק.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את השומה הפרטנית.
דוד אמסלם: את אומרת לי פר פרויקט.
דוד אמסלם: אם זה פר פרויקט, אני רוצה להבין, חוץ מהשמש, שאמרת שיש לאחד 1,700 שעות שמש, ולאחד 1,800.
דוד אמסלם: אני לא יודע איפה במדינה יש את זה, אבל לא משנה.
<מירי רמון: זה משתנה בהתאם לתעריף.
דוד אמסלם: אני רוצה - - -
<מירי רמון: זה משתנה.
<מירי רמון: עם הזמן, התעריפים ירדו.
<מירי רמון: במכרז תמנע שהוזכר כאן, התעריף, במהלך תקופת פרסום המכרז, השתנה פעמיים.
<מירי רמון: התחילו מ-60 ומשהו, ירדו ל-40, ואחר-כך ל-30.
דוד אמסלם: זאת אומרת, המשתנה הוא התעריף?
<מירי רמון: התעריף משתנה.
דוד אמסלם: אני מניח שמדובר בפטור ממכרז – הרי בסך הכול מדובר על חקלאי, על זה אנחנו מדברים.
דוד אמסלם: נניח שהוא ירצה לעשות על הרפת שלו, ונגיד שהוא לא יסכים.
דוד אמסלם: נגיד שהוא יגיד לכם אתם יקרים מדי, אז תורידו לו את המחיר, או שהוא לא יעשה כלום?
<מירי רמון: על הרפת לא גובים.
<מירי רמון: על הרפת הוא יכול לעשות.
דוד אמסלם: על הקרקע.
דוד אמסלם: הוא רוצה להעמיד עמוד על הקרקע.
דוד אמסלם: דרך אגב, למה על רפת אתם לא גובים?
<קריאה: על גגות.
דוד אמסלם: אני "טבולה ראסה", רוצה להבין את הרעיון.
דוד אמסלם: עכשיו התחלנו, אני רוצה להבין למה אם הוא קיבל הקצאה לגדל על השטח שלו שומשום – אם הוא שם עמוד, הוא משלם, אבל אם יש לו רפת ויש לו גג, על הגג הוא לא משלם, או חממה.
<מירי רמון: למרות מה שנטען פה, שאנחנו לא רוצים לסייע בעניין הזה, אנחנו רואים את הצורך בדו-תכליתי ולעודד.
<מירי רמון: אם זה בא על חשבון מבנה קיים, אז אפשר להקים על הגגות, אז החקלאות מתקיימת יחד עם הפאנלים הסולאריים.
<תומר רוזנר: אבל אם אין חקלאות?
דוד אמסלם: דקה, אני רוצה להבין את מה שהיא אומרת.
דוד אמסלם: אני ראיתי שהפאנלים האלה עומדים על עמוד.
דוד אמסלם: בתוך שטח – שטח שכולו עגבניות, אפשר להציב עמוד.
<מירי רמון: לא.
<מניה לייקין: אגב, בדיוק מכך המועצה יצאה בהתחלה.
<מניה לייקין: אנחנו ראינו לנגד עינינו משהו משולב, שיש חקלאות עם פה ושם עמודים.
<מניה לייקין: מדובר בחטיבות קרקע, 250, ובפרויקטים שנכנסו להוראות המעבר, 700 דונם שנמסרו לחקלאות, שהם פשוט שדה של פאנלים, זה הכול.
דוד אמסלם: אני מתחיל מהעמוד.
דוד אמסלם: אני מתחיל מהעמוד, אחרי זה אני אעבור אתך לכל המשטח.
<מניה לייקין: אם אתה מתייחס - - - לא שאני כל כך - - - על הגגות - - -
דוד אמסלם: אני מבין – גגות פטרתם.
עמר בר-לב: דודי, תן לי להוסיף משהו.
עמר בר-לב: אני חושב שיש כאן הבדל מהותי בין מה שהיה בעבר לבין מה שמדובר כאן.
עמר בר-לב: היא מסבירה שעשו את החישוב הכלכלי והגיעו למסקנה שדונם הגיע ל-200,000 שקל.
דוד אמסלם: רווח.
עמר בר-לב: רווח.
עמר בר-לב: אז זה יכול היה לקרות כי היה תעריף.
עמר בר-לב: כאן המכרז יינתן למי שנותן את המחיר הכי נמוך.
דוד אמסלם: זו השאלה הבאה.
עמר בר-לב: ולכן הדוגמאות של העבר - - -
יעל כהן-פארן: הן לא רלוונטיות, אנחנו צריכים להתקדם.
עמר בר-לב: לכן כל הדוגמאות, שחס וחלילה איזשהו יזם, או איזשהו חקלאי, הרוויח המון כסף מהעסקה כי אז החישוב היה אחרת – היום אין תעריף, מי שייתן את התעריף הכי נמוך, אותו תיקח חברת החשמל, ובזה זה ייגמר.
<מירי רמון: ועדיין הם ירוויחו.
יעל כהן-פארן: לא, הם ייתנו לנו מחיר שאנחנו נשלם.
יעל כהן-פארן: הם ייתנו לנו את המחיר כדי להרוויח.
יעל כהן-פארן: אנחנו נשלם - - -
חיים ילין: אבל לא ראיתי שעשית שמאות למי שמגדל תפוחי אדמה ולמי שמגדל תירס.
חיים ילין: בשנה מסוימת, הקרקע החקלאית של תפוחי האדמה יכולה להניב הרבה יותר מהמחיר שאת אמרת, ומצד אחד - - -
<מירי רמון: ממש לא.
<מירי רמון: סליחה - - -
חיים ילין: כשיש אסון בספרד והם רוצים - - -
<מירי רמון: היזמים ימסרו - - -
דוד אמסלם: מירי, תקשיבי - - -
חיים ילין: אם את מסתכלת על רווח לאורך שנים, כשיש אסון בספרד או ברוסיה, וצריכים תפוחי אדמה, הם משלמים מחירים אדירים.
חיים ילין: יכול להיות שהשומה באותה שנה על קרקע פר דונם היא יותר מהסולארי.
חיים ילין: מה הקשר?
דוד אמסלם: מירי, תעני רק לי עכשיו.
דוד אמסלם: אני מבין שעד עכשיו אתם פטרתם רק את הגגות, אין לי מושג למה, אבל זה לא משנה ואני מתקדם.
יעל כהן-פארן: זה משמש בפועל.
דוד אמסלם: אמרתי, אני לא נכנס לעניין למה.
דוד אמסלם: יכולתם באותה מידה לא לפטור את הגגות, יכולתם לפטור את כל הקרקעות, זה הינו הך.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול את השאלה הבאה, שהיא מעניינת אותי כרגע – היות שההתמחרות תהיה על המחיר שהם מוכרים לחברת חשמל – זו תהיה ההתמחרות – אז למה לקחת בסיס?
דוד אמסלם: בואו נעשה את זה אפס.
דוד אמסלם: הרי אנחנו רוצים להוריד את התעריף מחברת חשמל למינימום שאנחנו יכולים.
דוד אמסלם: הרי בסוף אנחנו רוצים לשרשר את זה לתעריף החשמל.
<מניה לייקין: אני חושבת שאם הם ישיבו את הקרקע, לא יהיה את העניין הזה.
דוד אמסלם: תעני לי שנייה, אם ההתמחרות בסופו של דבר היא על המחיר לחברת חשמל, זה אומר שבסופו של דבר, הבן אדם מציע את המחיר לפני שהוא נכנס לפרויקט, ואז אם חברת חשמל מוכנה לקנות את זה במחיר הזה, אהלן וסהלן, ואם לא, הוא לא מקים, אין לו למי למכור, חוץ מצריכה עצמית.
<מניה לייקין: אבל זה המודל שהקרקע בידנו.
<מניה לייקין: צריך לזכור, אנחנו מדברים על משהו כמו אולי 20 או 30 ישובים, אולי פחות.
<מניה לייקין: זו קבוצה סגורה של אנשים שמתמודדים.
<מניה לייקין: הרי אם כל הקרקעות היו בידי המדינה, והיינו מוציאים מכרז על התעריף, אז בסדר.
יעל כהן-פארן: תעשי מכרזים של המדינה, מי עוצר אותך?
<יורם זמוש: כולם מתחרים.
<יורם זמוש: כל חקלאי יכול לגדל חשמל.
יעל כהן-פארן: כולם עושים.
יעל כהן-פארן: למה אתם לא עושים?
יעל כהן-פארן: תעשו.
<מניה לייקין: - - - את הקרקע, ונשווק.
דוד אמסלם: יורם, לא מתפרצים פה.
דוד אמסלם: רק שנייה, יעל.
דוד אמסלם: הרי בא בחור, נניח חקלאי, לא משנה מי.
דוד אמסלם: רוצה לעשות - - -
<מניה לייקין: זה רק לחקלאים, זה כן משנה.
דוד אמסלם: אין בעיה, רק חקלאים, אני לא יכול.
יעל כהן-פארן: חקלאים או אתם?
יעל כהן-פארן: חשוב להבין שהם לא עושים מכרזים.
<מניה לייקין: אנחנו זה הציבור.
<מניה לייקין: אנחנו זה לא - - -
יעל כהן-פארן: גם מחירי החשמל זה הציבור.
דוד אמסלם: חבר'ה, אל תענו אחד לשני.
דוד אמסלם: רק אלי.
דוד אמסלם: אני עדיין לא מבין את העניין.
דוד אמסלם: אם בסופו של דבר אנחנו אומרים לחקלאים: כל מי שרוצה, שיתמחר על התעריף.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא יודע כל כך על מה הוא יכול להתמחר, הרי בסופו של דבר, חברת החשמל תקבע את התעריף.
דוד אמסלם: אם הוא ירצה, יקנה, אם לא ירצה - - -
<מירי רמון: לא, זה המכרז.
דוד אמסלם: אני הולך הפוך על הפוך.
דוד אמסלם: היות ואני לא רואה את הבדלים בשוליים בייצור, והיות ואם אני רוצה למקסם את הייצור היעיל ביותר, אז אני אומר לחברת חשמל תגבי את התעריף שאת חושבת שהוא יכול לעמוד בו, עם רווח קבלני סביר וכולי.
דוד אמסלם: ואז אני אומר לו אדוני: "גו, נו-גו".
דוד אמסלם: זה התעריף – אתה רוצה, תאכל, אתה לא רוצה, אל תאכל.
דוד אמסלם: הרי מה התמחור?
דוד אמסלם: נגיד שאני החקלאי.
דוד אמסלם: אני בא לחברת חשמל.
דוד אמסלם: אני אומר לו שני שקלים, הוא אומר לי לא.
דוד אמסלם: אני שואל כמה?
דוד אמסלם: הוא אומר לי 1.8 שקל.
דוד אמסלם: אני אומר לו לא מתאים לי.
דוד אמסלם: הוא אומר לי לא צריך, אז אני לא עושה את המתקן.
דוד אמסלם: אבל תבינו, התמחרות על מה?
דוד אמסלם: הרי זה ביני לבין חברת החשמל.
דוד אמסלם: יש לי רק קונה אחד.
דוד אמסלם: הוא מחליט בכמה אני אמכור לו.
דוד אמסלם: אם הוא יקנה ממני ב-1.8 שקל, יכול להיות שמהשכן שלי הוא יקנה ב-1.7 שקל?
דוד אמסלם: לכן אני אומר, הכול "ישראבלוף".
דוד אמסלם: הכול פשוט.
דוד אמסלם: אם אתם תביאו את מחיר הקרקע, יגידו לכם אנחנו לא רוצים להרוויח על הקרקע.
דוד אמסלם: כי מדינת ישראל רוצה לשדר שהחשמל הסולארי, ובכלל, האנרגיה הירוקה, יושב במיינסטרים שלה, והיא מעודדת את זה כתפיסת עולם.
דוד אמסלם: אני לא יודע כמה כסף יש פה, לדעתי, כמה לירות.
דוד אמסלם: אין פה כסף.
דוד אמסלם: אבל כתפיסת עולם, למדינה יש עניין בעניין.
דוד אמסלם: ואז היא אומרת: לא רק חקלאים, מי שרוצה.
<מניה לייקין: אבל זה לא רק חקלאים.
<מניה לייקין: אתה כל הזמן - - -
דוד אמסלם: קודם כל לחקלאים.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש קרקע במדינת ישראל שהיא לא חקלאית, מה לעשות?
דוד אמסלם: יש גם קרקע של המינהל - - -
<מניה לייקין: זה לא בהיקפים - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, הערבה, אני מניח שרובה זה של המינהל בכלל.
<מניה לייקין: זה מה שאנחנו רוצים לקדם.
דוד אמסלם: לכן אני מחלק את זה.
דוד אמסלם: אני רואה שהמגה-פרויקטים לא יושבים אצל החקלאים.
דוד אמסלם: אני רואה אותם בקטעים המסודרים יותר.
דוד אמסלם: שם אין מגבלה, לא 250, לא 500, ואולי גם לא 5,000.
דוד אמסלם: זה מסודר, שימו בצד, אתם יוצאים להתמחרות.
דוד אמסלם: אין לי מושג, גם שם לדעתי אותו סיפור צריך להיות.
<מניה לייקין: על התעריף, לא על הקרקע.
דוד אמסלם: כן, על התעריף.
דוד אמסלם: אני חושב שאם אתם תביאו קרקע במחיר אפס, חברת החשמל תקבע למושבניקים באיזה תעריף היא רוצה לקחת את זה, בכפוף לזה שהיא תיקח בחשבון את שעות השמש שאמרת – את 50 השעות האלה, אני לא יודע איפה, בין רמת הגולן לאילת.
דוד אמסלם: אנחנו לא מדינה של עשרות אלפי קילומטרים, שיש הבדלים באור.
דוד אמסלם: דרך אגב, החשמל הוא מהאור, לא מהחום.
דוד אמסלם: יש פה יזמים – עם חלקם נפגשתי – שתוך כדי המשחק שיניתם להם את הכללים.
<קריאה: זה לא הם, זו רשות החשמל.
דוד אמסלם: לקרקע – אמרתם לו תביא לנו חוזה מחברת חשמל.
דוד אמסלם: הבן אדם רץ לחברת חשמל, כבר הקים הכול, פתאום העליתם לו את מחיר הקרקע.
<מניה לייקין: לא קבענו את הקרקע לפני כן.
דוד אמסלם: זה התרנגול והביצה – אתם לא נותנים לו קרקע, אתם אומרים לו תביא חוזה.
דוד אמסלם: ההוא הולך לחברת החשמל, הביא את החוזה, אתם אומרים לו העלינו לך את הקרקע.
דוד אמסלם: הוא עושה חוזה על בסיס קרקע שהוא יודע מה המחיר שלה.
דוד אמסלם: אם מחיר הקרקע הוא אפס, הוא יודע לסגור אתו תעריף.
דוד אמסלם: אחרי שהוא סגר אתו תעריף, הוא בא אליכם, אתם מעלים לו.
<מירי רמון: אני אשבור לך את המיתוס הזה, ברשותך.
<חזי קוגלר: זה לא מיתוס.
דוד אמסלם: עוד מעט ידבר אתך הבחור.
דוד אמסלם: הנה, בבקשה.
<מירי רמון: רשות החשמל, כשהיא קובעת את התעריף – למשל בתמנע, כשהיא קבעה את התעריף, היא לקחה ערך קרקע על דעתה.
<מירי רמון: לא תיאמה עם השמאי הממשלתי, לא תיאמה אתנו.
<מירי רמון: החליטה על איזשהו ערך פורמטיבי, תחליפי, כמו קרקע חקלאית, 16,000 שקל לדונם.
<מירי רמון: זה כמו אפס.
<מירי רמון: הוסיפה עלויות הקמה שהיא חשבה שהן עלויות ההקמה הנכונות, הוסיפה עלויות תפעול, רווח יזמי, והגיעה לתעריף – 31.9 אגורות.
<מירי רמון: זאת חברה שכבר יש לה כאן מתקנים, וגם חברה בחו"ל שיש לה מתקנים, זו חברה בעלת ניסיון בהקמת מתקנים סולאריים.
<מירי רמון: אם התעריף היה באמת נכון, מדויק ואמתי, היינו צריכים לקבל במכרז תוצאה שקרובה ל-16 – 20, 30 לדונם, נכון?
<מירי רמון: פחות או יותר.
<מירי רמון: וכמה קיבלנו?
יעל כהן-פארן: קיבלתם 300.
<מירי רמון: 200,000 לדונם.
יעל כהן-פארן: 200 או 300.
יעל כהן-פארן: אבל את יודעת למה?
<מירי רמון: שנייה.
<מירי רמון: אני רוצה לסיים, שתבין עד הסוף.
<מירי רמון: למה קבענו את המכרז - - -
יעל כהן-פארן: היא טוענת שהיזמים מפתיעים, אבל הם סובלים מהמדינה, צריך להבין מה קורה שם.
<מירי רמון: רגע, סליחה.
דוד אמסלם: חבר'ה, אתם מפריעים לי.
<איתן פרנס: אדוני - - -
<מירי רמון: אני לא הפרעתי לך גם כשאתה מאוד הכעסת בדברים שלך.
דוד אמסלם: תעני לי על השאלה שלי.
דוד אמסלם: אני לא צריך את הדוגמאות.
<מירי רמון: התעריף לא חד-משמעית קבוע.
דוד אמסלם: יש לי קרחת רק ממכרזים שעשיתי.
<מירי רמון: על החשמל?
דוד אמסלם: לא, על כל מיני נושאים.
דוד אמסלם: בסוף, אתה יכול להביא את זה ממספר זוויות.
<מירי רמון: לכן עשינו את זה.
דוד אמסלם: אתה יכול להתמחר על הקרקע, לא מעניין אותך כמה ישלמו לך.
דוד אמסלם: אתה יכול להביא את זה מהתעריף – אתה יכול מה שאתה לא רוצה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, תענו לי עליה.
דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו נבדוק את ההתערבות שלכם באמצע התהליך, מה קרה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה, הרי לא מדובר בהרבה כסף מבחינת הכנסות המדינה מהקרקע.
דוד אמסלם: אתם אומרים לבד שזה גרושים, פר שנה 1,000 שקל לדונם בהעמסה שנתית.
דוד אמסלם: אני אומר שיש לזה משמעות באמרה של המדינה בנושא הזה, מעבר רק לדיבורים, שהיא לא עושה כלום, לפחות יש לה גם דחיפה – חבר'ה, קחו קרקע חינם, רק תעשו.
דוד אמסלם: עלי הקרקע.
דוד אמסלם: עלי.
<מירי רמון: זה מה שהמדינה עשתה.
דוד אמסלם: בא חקלאי, אומרים לו לך תסגור מול חברת חשמל, בגלל שיש לנו עניין שהוא לא ירוויח 4,000%.
דוד אמסלם: הם הוא יכול להביא את זה במחיר זול לחשמל, זה מה שמעניין אותנו.
דוד אמסלם: הרי אין אידיאולוגיה בחשמל אם לא קורים שני דברים – אחד, שאנחנו מייצרים חשמל ירוק.
<מירי רמון: ושהאזרחים ישלמו פחות.
דוד אמסלם: והאזרח משלם פחות.
דוד אמסלם: שני הדברים האלה צריכים להתחבר.
דוד אמסלם: אם אחד מהם לא מתחבר, לא טוב.
דוד אמסלם: אם אנחנו יכולים להביא את זה לשם במחיר קרקע אפס, למה שלא נעשה את זה?
<מירי רמון: 16,000 לדונם, או 15,000, או 20,000, זה כמו קרקע באפס.
<מירי רמון: באמת שאין לזה משמעות.
<מירי רמון: תבין, עלויות הקמה - - -
עמר בר-לב: אם זה כמו, אז תורידו את זה לאפס.
<מירי רמון: אבל יש גם מדיניות, תבינו.
<מירי רמון: רשות מקרקעי ישראל מנהלת את מקרקעי ישראל.
<מירי רמון: יש גם מדיניות רוחבית.
<איתן פרנס: זה 10% מהמחזור.
<מירי רמון: אי-אפשר לתת לכל אחד – רגע, ומטמנות זה לא חשוב?
<מירי רמון: יש המון דברים חשובים.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה אחרת, הבנתי את המדיניות.
דוד אמסלם: אני רוצה לבוא למקום אחר.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, כשאתה צריך לשלם בשעת ההקמה, שם הבעיה.
דוד אמסלם: אתה צריך גם לממן את הפרויקט, גם לממן 25 שנה, שעוד לא קיבלת אותן בכלל.
דוד אמסלם: אם אתה לוקח את זה – 25,000 שקל לדונם כפול 25, באותה נקודת זמן זו בעיה.
<מירי רמון: זה לא כפול 25, זה 25 כפול השטח.
דוד אמסלם: אבל היות ואנחנו משלמים את זה ל-25 שנה - - -
דוד אמסלם: חד-פעמי ל-25 שנה.
<יורם זמוש: 25 מייקר את הפרויקט ב-10%.
דוד אמסלם: אני אמרתי לכם, אני אומר את זה מהבוקר – אני נראה אהבל, אבל לא כל כך.
דוד אמסלם: אני לא כל כך אהבל.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת – אם אתם תעמיסו להם את זה פר שנה - - -
יעל כהן-פארן: 700 שקל בשנה, כמו החקלאים.
דוד אמסלם: אם הוא יוכל, כמו החקלאים, להגיד קיבלנו את המדיניות.
דוד אמסלם: אנחנו מבינים שאם חינם – אולי תגידו תביאו 2,000 דונם.
דוד אמסלם: כשאתה משלם – כמו על השקיות.
דוד אמסלם: בדקתי בסופרים, אמרו לי שזה ירד ב-80% רק על 10 אגורות.
דוד אמסלם: בן אדם לא אוהב לשלם, לא משנה כמה.
דוד אמסלם: אז אני מבין.
דוד אמסלם: אבל אם אנחנו נעזור להם – הרי אנחנו רוצים לעזור.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה באותו כסף, רק לעזור.
דוד אמסלם: להגיד לו, כמו בחקלאי, אתה תשלם לנו את זה פר שנה, לא מעכשיו ל-25 שנה, אלא פר שנה 1/25 - - -
<מירי רמון: אבל תבין, היזם עכשיו הולך להוציא מאות מיליונים על עלויות הקמה.
דוד אמסלם: אז את אומרת שטויות, מה זה הקרקע?
<מירי רמון: אני אומרת שזה יותר בכ-5%-3%.
דוד אמסלם: זה לא כסף?
דוד אמסלם: מה אכפת לכם?
<מירי רמון: זה כסף, אבל אני לא יכולה לחלק קרקע בחינם, כי זה - - -
דוד אמסלם: לא אמרתי בחינם.
<מירי רמון: אז אנחנו נותנים במחיר של - - -
דוד אמסלם: לא, תתחברי איתי שנייה.
<מירי רמון: רגע, כשאנחנו פודים קרקע בחזרה מחקלאי, אנחנו משלמים לו פי 2 ממה שאנחנו מבקשים היום.
<מירי רמון: אנחנו פודים ממנו.
<מירי רמון: אם פודים לך את הקרקע החקלאית - - -
<דוד מזרחי: דוד מזרחי, כלכלן הרשות.
<דוד מזרחי: בעבר רשות מקרקעי ישראל שיווקה קרקעות לא רק לחקלאות, אלא גם למגורים וגם לשימושים אחרים באמצעות דמי חכירה שנתיים.
<דוד מזרחי: כלומר, בכל שנה אדם בא ושילם.
<דוד מזרחי: מהרבה סיבות, בעיקר כדי לצמצם את החיכוך, יעילות בשוק, המדינה אמרה אני גובה את הסכומים ביום הראשון, ומתנתקת מההתקשרות שלי עם אותו יזם.
<דוד מזרחי: אותו דבר למגורים, אותו דבר לתעשייה.
<דוד מזרחי: המדינה רוצה לעזור בהרבה תחומים, לא רק באנרגיה – גם במגורים, גם בתעשייה, גם בתעסוקה - - -
דוד אמסלם: דוד, תענה לי.
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה מפריע לי.
דוד אמסלם: אני מתחבר למה שחיים אמר.
דוד אמסלם: אני הייתי מאשר לשים את זה במקומות שאי-אפשר לעשות חקלאות כל כך.
<דוד מזרחי: זו בדיוק הנקודה.
דוד אמסלם: אני לא מסכים אתם בדבר אחד, זה לא גידול חשמל, זה ייצור חשמל.
דוד אמסלם: בעיני רוחי יש הבדל אם בן אדם מייצר חשמל, לבין זה שהוא מגדל עגבניות ומעבד את הקרקע.
דוד אמסלם: אני מנהל הרבה דיונים פה עם החקלאים על נושא הקרקע.
דוד אמסלם: לעיבוד הקרקע יש ערך בפני עצמו, לא קשור עכשיו מה הוא מגדל ולמה.
דוד אמסלם: החקלאי בסופו של דבר ישלב את העסק – הוא יעשה את זה על הגג, הוא יעשה את זה בפינה שמתאימה לו, הוא יעשה את זה על קרקע מליחה, כמו שהוא אמר, והוא רוצה לאוורר אותה.
דוד אמסלם: לפעמים הוא כבר מבוגר וקשה לו, אז הוא אומר עד שהבן שלי יבוא, נקים פה מתקן בינתיים.
דוד אמסלם: יש לנו עניין – כפי שאמרתי, אני חוזר על עצמי – לייצר חשמל נקי, ויש לנו עניין לייצר אותו במחיר זול, עד כמה שהדבר ניתן.
<דוד מזרחי: זול לצרכנים.
דוד אמסלם: ויש לי עניין – אני, באופן אישי – שהחקלאי ירוויח, שלא יסבסד את המדינה.
דוד אמסלם: שירוויח בכבוד.
דוד אמסלם: לא יותר מדי, אבל את הרווח שמגיע לו.
<מירי רמון: אבל לא להרוג את החקלאות.
דוד אמסלם: אמרתי, בוודאי.
דוד אמסלם: באיזונים האלה אנחנו משחקים.
דוד אמסלם: אתם קבעתם 15,000 או 16,000 שקל לדונם ל-25 שנה.
דוד אמסלם: אני לא מתווכח למה 15, למה 16, לא חשוב.
דוד אמסלם: אני רק אומר שתקלו עליהם.
דוד אמסלם: הרי הם באו לכאן מהזווית של הקרקע, הם לא באו לדיון מהזווית של הפאנלים.
דוד אמסלם: כנראה שזה מפריע.
<דוד מזרחי: כבוד היושב-ראש, ההקלה היחידה היא עלות המימון.
<מירי רמון: 15 - - -
<תומר רוזנר: עלות המימון זה גם משהו.
דוד אמסלם: דוד, על הפאנלים אני לא יכול להשפיע כי עכשיו אנחנו לא מתעסקים בפאנלים.
דוד אמסלם: מסגרות – לא הבאתי לפה מסגרים לדון אתם.
דוד אמסלם: הם באים מזווית אחרת.
דוד אמסלם: המשתנה היחיד כאן שלמדינת ישראל יש נגיעה בו זה הקרקע.
דוד אמסלם: אם אתה תקל על היזם בנושא הקרקע, לא בזה שאתה מוריד לו את זה, אלא שאתה פורס לו את זה ל-25 שנה, בכל שנה הוא משלם את חלקו בקרקע על השימוש, אני חושב שבנקודת ההקמה זה מקל עליו.
דוד אמסלם: אל יקל בעיניך – להביא 30 מיליון, או 35 מיליון, לפעמים זו היכולת של הבן אדם.
<דוד מזרחי: לא קל בעיני בכלל.
<דוד מזרחי: זו תפיסת מדיניות שלמה לכל העיסוק של רשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: איך משלם החקלאי?
<דוד מזרחי: חקלאי זה משהו היסטורי - - -
דוד אמסלם: עזוב היסטורי.
דוד אמסלם: שאלתי מה עושה החקלאי?
<דוד מזרחי: חקלאי משלם דמי חכירה שנתיים.
דוד אמסלם: בכל שנה.
דוד אמסלם: מה אכפת לך לתת להם?
דוד אמסלם: הרי אותו חקלאי בא אליך, נכון?
<מניה לייקין: זה לא חקלאי, זה היזם.
<מניה לייקין: יש פה ערבוב בין הדברים.
דוד אמסלם: אני לא בטוח שהיזמים ירצו את זה.
<יורם זמוש: זה חקלאי, וזו חקלאות, ואין שום דיון.
דוד אמסלם: תמיד, אם הוא ירצה לשלם – אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: זה כמו הארנונה – אם אתה רוצה, אתה משלם בכל חודש.
דוד אמסלם: אתה רוצה לשלם בתחילת השנה הכול?
דוד אמסלם: אף אחד לא זורק אותך מהמדרגות, להיפך, אומרים לך תודה רבה.
<מירי רמון: יש לנו גם רפורמה שאנחנו צריכים - - -
דוד אמסלם: אני שואל ברמה העקרונית - - -
<מירי רמון: - - - הרפורמה ברשות מקרקעי ישראל כדי להקטין חיכוך בין הרשות לחוכר.
<מירי רמון: עכשיו אתה אומר לי בואו נגדיל בחזרה את החיכוך.
דוד אמסלם: הבנתי, אתם לא רוצים לראות אותם בכל שנה.
<מירי רמון: גם הם לא רוצים לראות אותנו.
דוד אמסלם: אם הם לא רוצים, ישלמו.
דוד אמסלם: דרך אגב, אותו חקלאי בסוף הוא בעל הקרקע.
דוד אמסלם: לא היזם משלם, זה החקלאי.
<דוד מזרחי: לא, היזם.
דוד אמסלם: הרי הקרקע של החקלאי.
<מירי רמון: היא מוקצית לחקלאי.
<מירי רמון: מי שמשלם הוא היזם.
<מירי רמון: החוזה ביניהם הוא חוזה שכירות.
<מירי רמון: הקיבוץ מקבל דמי שכירות מאוד נדיבים, הרבה יותר ממה שישלמו לנו על הקרקע במכרזים האלה.
<מירי רמון: היזם לוקח על עצמו את התשלום על הקרקע.
<מירי רמון: הקיבוץ נהנה משני העולמות.
<מירי רמון: הוא חקלאי.
דוד אמסלם: אמרתי, אני בא מהזווית של החשמל.
דוד אמסלם: אני מאמין שככל שאנחנו מעמיסים עליהם יותר הוצאות, בסוף זה בא לידי ביטוי בתעריף.
<מניה לייקין: אי-אפשר להתעלם מזה שמדובר בקבוצה קטנה מאוד של שחקנים, שהם היישובים.
<מניה לייקין: פנו אלינו מרשות החשמל עם המודל הזה, אמרו בואו נלך למחיר אחיד של הקרקע, ומחיר שכמעט אין לו משמעות מבחינת התעריף.
<מניה לייקין: ולזה הלכנו כדי - - -
דוד אמסלם: זה נושא קטן, אני מבקש מכם לחשוב על הנקודה הזאת.
דוד אמסלם: אם זה עלה מכאן, ויכול להיות שזה יעשה להם טוב על הנשמה, מבחינתנו זה נהנה וזה לא חסר כל כך.
דוד אמסלם: ממילא יש לכם התחשבנות עם אותו חקלאי, אתם יכולים לגלגל את האירוע שחקלאי בכל שנה בא אליכם, אז הוא גם יסגור את הסיפור של הקרקע.
דוד אמסלם: גם של זה וגם של זה.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה להיכנס למקרה שסיפרתי לכם עליו באמצע הדרך.
דוד אמסלם: הייתי רוצה שתשמעו אותו ממקור ראשון ותגידו לי איך זה קרה.
דוד אמסלם: חזי.
<חזי קוגלר: מה שהוצג כאן – אני תיכף אגע במה שקורה אצלנו – ההחלטה שעומדת על הפרק היא מחיר שינוע בין 25,000-5,000 שקל לדונם, זה רק חלק מהסיפור.
<חזי קוגלר: הסיפור הוא שיש קבוצות של אנשים שמשלמים סכומים שונים לחלוטין.
<חזי קוגלר: בעת ובעונה אחת, המדינה, בשביל קטגוריה אחת של פרויקטים, קובעת את הסכומים ששמענו אותם.