GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה אשר: לגבי השכירות לטווח ארוך, אנחנו לוקחים את זה עלינו.
דוד אמסלם: מה זה עלינו?
דוד אמסלם: הכוונה שאתה יותר בודק את העירייה?
<תומר רוזנר: לא, הוא משלם ישירות - - -
דוד אמסלם: לא, אני יודע מה אני אומר.
<משה אשר: אני אסביר איך התהליך נעשה.
<משה אשר: נניח שהוחלט שהדירה לא ראויה לשימוש, בשלב הראשוני העירייה שלחה את האנשים לבתי מלון והבן אדם לא משלם לבית המלון, העירייה לקחה את ההתחייבות מבית המלון שהיא תשלם את זה.
דוד אמסלם: בשלב השני?
דוד אמסלם: עברו שלושה ימים.
<משה אשר: עברו הימים הראשונים, עכשיו עושים אומדן כמה זמן הוא צריך להיות שם, הוא צריך להיות שם עוד חודש או עוד שנתיים?
<משה אשר: אם מדובר בעוד חודש, אז אין בעיה, ממשיכים באותו מנגנון, מבחינת הניזוק שקוף.
דוד אמסלם: דרך העירייה הכול, הוא לא משלם למלון כלום?
<משה אשר: כן, הוא לא משלם כלום.
דוד אמסלם: אם זה טווח יותר ארוך?
<משה אשר: אם זה יותר ארוך אז אומרים לבן אדם, 'תשמע, הבית שלך הרוס, צריך להרוס אותו, לבנות אותו מחדש, תחפש לשכור דירה באזור מגוריך, כפי שהיה לך', ואז הוא יגיש לנו את הסכם השכירות ורשות המסים או קרן הפיצויים תשלם לו את ה - - -
דוד אמסלם: אבל כאן אני רוצה לתת לכם נקודה למחשבה.
דוד אמסלם: אני שמעתי את זה מהגברת, לא המצאתי.
דוד אמסלם: אני מניח שככל שאזור יותר גדול נפגע, חלק גדול מהאנשים שם מחפשים שכירות ובמנגנון שאתה מייצר אין דירות לשכירות שם באזור.
<משה אשר: הוא יכול לבחור איפה שהוא רוצה.
<משה אשר: אני לא מגביל.
דוד אמסלם: כן, אבל בן אדם חיפאי, גר בחיפה, עובד בחיפה, אם נשלח אותו לזכרון יעקב עכשיו בגלל שיש שם דירה - - -
<משה אשר: אני לא - - - הוא בוחר לבד.
דוד אמסלם: האם אתם מסייעים לו גם למצוא איזה שהיא דירה?
דוד אמסלם: הרי מדובר בחלקם באנשים מבוגרים, קשה להם, הם גם לא מכירים את העסק הזה.
דוד אמסלם: האם התחברתם, למשל, עם כל מיני - - - אפשרתם להם ללכת או שאתם דיברתם עם כל מיני סוכנים, מתווכים, שאמרתם להם, 'חבר'ה - - -
<משה אשר: עד עכשיו לא נדרשנו לזה, אבל צריך להבין, את הניזוק עוטפים לא רק אנחנו, גם העובדים הסוציאליים של הרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: הסוגיה שאני דיברתי עליה עלתה בפניכם, או שאני חידשתי לכם משהו עכשיו?
<משה אשר: עד היום חלק מהאנשים מצאו מקום אצל המשפחות שלהם, זה שלב ראשון.
דוד אמסלם: זה תמיד טוב, לא עולה כסף גם.
<משה אשר: תמיד טוב, לא עולה כסף.
דוד אמסלם: וגם לא לאורך זמן.
<משה אשר: דבר שני, כל אחד יכול לשכור איפה שהוא רוצה, להיפך, אנחנו לא אומרים לו 'תשכור פה או שם', לא מגבילים אותו.
<משה אשר: עד היום לא התבקשנו לסייע בנושא הזה, למרות שאם יבקשו, אין בעיה, אנחנו גם יכולים להרים טלפונים למתווכים ולמצוא להם את הפתרונות, או שאנשים יכולים לעשות את זה גם לבד.
<משה אשר: יש גם בני משפחה שיכולים לעזור להם.
<משה אשר: כרגע אין לנו צורך - - -
דוד אמסלם: יש לכם איזה שהוא מוקד, לא לכם כרשות המסים, אלא בכלל מי שאחראי על כל האירוע, שאם יש מישהו שלא מסתדר, האם יש לו למי לפנות?
דוד אמסלם: להגיד להם 'אני לבד, אני אפילו לא יודע - - -
<משה אשר: יש מספר מעגלים שלמעשה מלווים את הניזוק גם אחרי האירוע.
<משה אשר: האחד זה השמאי האישי שהיה לו בבית, שאם נניח קורה, וקורים לא מעט מקרים שכעבור כמה זמן, הוא נכנס לבית, מגלה עוד מקום, עוד זה, אז הוא מתקשר, 'תוסיף את זה', 'תוסיף את זה', 'תבוא לראות עוד משהו'.
<משה אשר: זה המעגל הראשון של השמאי שנמצא איתו בקשר אישי, שהיה איתו בבית.
<משה אשר: יש גם את המוקדים שלנו.
<משה אשר: שלוש, במקרים הקשים של המפונים אנחנו שמנו אנשי קשר שלנו שיהיו בקשר איתם, וארבע, הרשויות המקומיות, גם להם יש עובדים סוציאליים ואנשי קשר שלהם אל מול המקרים היותר קשים.
דוד אמסלם: משה, מבחינת היחסים שלכם מול הרשות, הרשויות משופות ברמת 100% בכל הנושאים?
דוד אמסלם: או שהשתתם עליהם חלק מהעניין?
<משה אשר: באופן עקרוני ה - - -
דוד אמסלם: בשלב הראשון הם פינו את האנשים, הם נתנו להם אוכל ונתנו להם עזרה ראשונה.
<משה אשר: אנחנו כרגע בקשר עם הרשויות המקומיות.
<משה אשר: כמו שאמרנו, את ה-2,500 שקל תיאמנו מול מרדכי כהן, להזרים את זה.
<משה אשר: אגף התקציבים נתן את המקדמה, זה הוזרם.
<משה אשר: שתיים, גם הרשויות המקומיות, הם עצמם ניזוקו.
<משה אשר: לדוגמה, כל הטיפול בעצים השרופים, צריך לטפל בזה, הרשות המקומית לוקחת את זה, אנחנו נשפה את זה.
<קריאה: וגם השיקום.
<משה אשר: גם יש מבני ציבור, בתי ספר, גני ילדים שנפגעו, מדרכות, כבישים, גם אנחנו כמובן בקשר.
<משה אשר: יש להם כובע נוסף שניזוק ואנחנו משפים אותם, אנחנו נותנים להם מקדמות וכרגע - - -
דוד אמסלם: הם דיברו איתי על זה.
דוד אמסלם: אתם משפים אותם גם באותה מתכונת?
<משה אשר: באותה מתכונת.
דוד אמסלם: זאת אומרת גם הנזקים שקרו במרחב הציבורי, גינות, עצים וכו', ובוודאי מבנים, אז אתם בעצם יושבים ומשפים אותם באופן - - -
<משה אשר: מלא.
<משה אשר: יש לנו שמאים שמצוותים לצוותים שלהם ואנחנו עובדים בצורה משותפת.
דוד אמסלם: בגדול, אני יכול בעצם להבין ממך שהמדינה משפה כמעט באופן מלא את כל מי שניזק באירוע הזה, גם הרשויות וגם האזרחים.
<משה אשר: אני אומר עוד משהו, רובד נוסף שלא קשור לקרן הפיצויים, וזה סיכום של שר האוצר וסגן שר האוצר עם חברות הביטוח, שבאותם מקרים שיש בן אדם פרטי שעשה ביטוח והוא ביטח את התכולה מעבר לסכום התקרה שלנו אז חברת הביטוח שלו תפצה על ההפרש בתכולה.
דוד אמסלם: הבנתי, רק את ההפרש.
<משה אשר: ההפרש מעבר למה שהקרן נותנת.
דוד אמסלם: והם בסך הכול בהתחשבנות גם נמצאים איתכם באירוע?
<משה אשר: יש ממשקים, אין לנו התחשבנות כספית.
דוד אמסלם: האם אתם הולכים כאן, מול חברות הביטוח, בקטע פרטני, או שאתם נותנים ברמת המקרו?
<משה אשר: בכל מקרה אנחנו מגיעים לנזק - - -
דוד אמסלם: לא, אתה הבנת למה אני מתכוון או לא?
<משה אשר: בסוף זו תהיה התחשבנות פרטנית.
דוד אמסלם: פרטנית מול חברת הביטוח, שלכם?
<משה אשר: מה זה שלנו?
<קריאה: אין להם חברת ביטוח.
<משה אשר: לא, אנחנו הקרן, בקרן יש כסף שמיועד לאירועים האלה.
דוד אמסלם: אתה אומר לי שחברת הביטוח בסוף נכנסת לאירוע ברגע שיש ביטוח לאותו אחד ורק בדלתא של ה - - -
<משה אשר: התכולה.
יעל כהן-פארן: אבל הן לא מוכנות לכסות את זה אם זה מוגדר ככה.
יעל גרמן: אם אין חברת ביטוח?
דוד אמסלם: לא, הוא כבר דיבר על זה.
דוד אמסלם: אם אין חברת ביטוח אז המדינה משפה עד - - - כך התחלנו את הדיון, הוא אמר שבמבנה 100% ובתכולה עד 150,000 שקל.
אוסאמה סעדי: אם מדובר בנזק איבה חברת הביטוח משלמת?
אוסאמה סעדי: כי יש חריג.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה עקרונית, ברמת המשא ומתן כחומר למחשבה.
דוד אמסלם: אני עכשיו רוצה להתחבר לסיפור - - - ולקחת את זה למקום אחר.
דוד אמסלם: הרי מדינת ישראל בסופו של עניין, באמת אני אשמח על כך, זה יהיה בסיכום שלי, היא לקחה אחריות על האירוע.
דוד אמסלם: איך היא לקחה?
דוד אמסלם: היא הייתה בית הלל, היא אמרה, בוא נשים את הכול ככה בקטע הלאומני כדי שנוכל לפצות אותם, אחרת לא נוכל, אז אנחנו הולכים דרך המסלול הזה.
דוד אמסלם: אבל על הדרך יש חברות ביטוח, הם מרוויחים מהאירוע.
דוד אמסלם: אני הייתי מזמן אותם, מנהל איתם משא ומתן מלמעלה, מלמעלה, ולבוא ולהגיד להם, 'רבותיי, אם 5% מהמבנים במדינת ישראל מבוטחים אז בואו נעשה הערכה, נביא את זה ברמת המקרו ובואו תשתתפו איתנו גם אתם.
דוד אמסלם: בגלל שפה אתם יודעים שהיינו בית הלל'.
דוד אמסלם: בגלל גודל האירוע.
<משה אשר: כבוד היושב ראש, אל"ף, אני מייצג את קרן הפיצויים.
<משה אשר: כל הדיאלוג עם חברות הביטוח נעשה ברמה המיניסטריאלית, עם סגן שר האוצר, זה לא קשור אלינו.
<משה אשר: אנחנו על סמך הנתונים שהיו לנו קיבלנו החלטות מקצועיות.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתם בעיקרון לא ניהלתם את המשא ומתן מול חברות הביטוח?
<משה אשר: בעניין הפיצויים ממש לא.
אוסאמה סעדי: הם נתנו פטור גורף לחברות הביטוח.
<משה אשר: אנחנו בודקים אם זה נזק איבה או לא נזק איבה.
<משה אשר: אם זה נזק איבה זה מפוצה.
דוד אמסלם: הבנתי, משה, אבל אתה מבין שזה כן עניינכם.
<אריאל יוצר: לא, זה עניין האוצר, אבל לא עניינם.
דוד אמסלם: לא האוצר, עניינכם.
<תומר רוזנר: ברור שזה עניינם, הקרן משלמת במקומות שלכאורה היא לא הייתה צריכה לשלם.
<משה אשר: אני חושב שלא.
<משה אשר: אנחנו שלמים עם כל המקומות שהכרזנו - - -
דוד אמסלם: בגדול אני חושב שזה עניינכם, עניינך אתה, בגלל שאתה הקופאי ואתה מבין גם את העירוב.
דוד אמסלם: אני חושב שהוא הולך למקום נכון, אבל על הדרך אני הייתי לוקח עוד כמה לירות, מישהו צריך לשלם את זה ולא רק המדינה, אבל בוא נתקדם.
תמר זנדברג: מאיפה הנתונים?
תמר זנדברג: תראי לי את הנתונים, אני רוצה לדעת.
נאוה בוקר: את לא רוצה לפצות את - - - זה הבעיה שלך?
נאוה בוקר: מה הקטע?
תמר זנדברג: תגידי, מאיפה צצת - - -
תמר זנדברג: אסור לשאול פה שאלות?
נאוה בוקר: לא, רק לך מותר לדבר.
תמר זנדברג: אני לא מדברת, אני שואלת שאלות.
נאוה בוקר: שאלת, עניתי לך.
נאוה בוקר: לא מוצא חן בעינייך - - -
דוד אמסלם: חברת הכנסת בוקר, שנייה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש להמשיך את הדיון.
תמר זנדברג: הזויה.
נאוה בוקר: הזויה?
נאוה בוקר: טוב, אם אני לא עובדת ציבור, אני - - -
נאוה בוקר: תקראי לעצמך, חוצפנית.
נאוה בוקר: חצופה
דוד אמסלם: סליחה, אשר.
דוד אמסלם: קודם כל, חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש ממך לחזור בך ממה שאמרת.
תמר זנדברג: לחזור במה?
דוד אמסלם: שאת אמרת לחברת הכנסת בוקר הזויה.
תמר זנדברג: אני מצטערת, מה שהיה כאן, אין לי מילה אחרת להגדיר אותה.
תמר זנדברג: אני ממש מתנצלת, אתה אולי תבקש ממנה לחזור בה ממה שהיא אמרה לפני כן.
נאוה בוקר: למה?
נאוה בוקר: שמעל 60% זה היה הצתות?
נאוה בוקר: זה מה שאמרתי?
דוד אמסלם: דקה, דקה, יש פה דיון - - -
תמר זנדברג: אני לא - - - בואי, אני שאלתי שאלה - - -
תמר זנדברג: אני חברת ועדה, אני רוצה לבחור, להבין, לא יודעת מה.
תמר זנדברג: אני שאלתי שאלה.
<קריאה: יש אנשים שנשרפו להם הבתים - - -
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש שתחזרי בך - - -
דוד אמסלם: אצלי בוועדה לא קוראים לחבר כנסת הזוי.
תמר זנדברג: אולי אצלך לא אומרים דברים הזויים.
דוד אמסלם: אצלי לא אומרים.
דוד אמסלם: לא, לא מכנים גם אם היא אומרת דברים שלא נראים לך.
דוד אמסלם: לא, אני מבקש שתחזרי בך.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש, אני באתי כחברת ועדה לשאול שאלות על הנושא הנידון, להשתתף בדיון.
תמר זנדברג: כרגע נכנסתי, שאלתי שאלה את היועץ המשפטי, את יושב ראש הוועדה.
תמר זנדברג: השאלה שלי לא מכוונת לא לחבר ולא לחברה כזו או אחרת, אני מבקשת להמשיך את הדיון.
דוד אמסלם: רק שנייה, דקה, דקה.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך - - -
תמר זנדברג: מה אתה מבקש?
דוד אמסלם: אמרתי, אצלי בוועדה - - -
דוד אמסלם: בדיוק, אם מישהו היה קורא לך הזויה גם הייתי מבקש ממנו - - -
תמר זנדברג: אני לא הייתי אומרת דברים הזויים ואף אחד לא היה צריך לקרוא לי ככה.
דוד אמסלם: כל דבר זה בעיני המתבונן.
תמר זנדברג: אתה צודק מאה אחוז, אפשר להמשיך בדיון?
תמר זנדברג: למה הדיון - - -
דוד אמסלם: בגלל שאני עומד על זה שלא תעליבי אנשים, לפי תפיסתי.
דוד אמסלם: גם אם את חברת כנסת, זהו, פשוט.
תמר זנדברג: אני באתי להשתתף בדיון.
תמר זנדברג: לא באתי שיתנפלו עליי פה - - -
דוד אמסלם: לכן אני עוד לא מוציא אותך.
נאוה בוקר: אף אחד לא התנפל עלייך, אני עניתי לך.
נאוה בוקר: לא רק לך מותר להביע את דעתך.
תמר זנדברג: אני לא מדברת אלייך.
תמר זנדברג: אני אפילו לא הבעתי דעה.
תמר זנדברג: אני שאלתי, אפילו לא שאלה, רבע שאלה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, את רוצה להתנצל או שאת רוצה לצאת?
תמר זנדברג: להתנצל על מה?
דוד אמסלם: על זה שקראת לחברת - - -
דוד אמסלם: אז אני מבקש להוציא את חברת הכנסת זנדברג.
דוד אמסלם: על זה שהעלבת חבר כנסת, ככה לא מדברים.
דוד אמסלם: אצלי בדיונים לא מדברים ככה.
דוד אמסלם: בבקשה, אני מבקש ממך - - -
תמר זנדברג: לא, אני ממש מצטערת, אני באתי לפה, אני רוצה להשתתף בדיון.
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש לצאת החוצה.
תמר זנדברג: ממש דיון ברמה גבוהה, כל הכבוד.
תמר זנדברג: יידעו, כמו שאתה אומר, אזרחי ישראל שככה מתייחסים אל - - -
דוד אמסלם: אני מצטער, דרך אגב, על כל מה שקרה פה, בפני האורחים שלנו.
דוד אמסלם: זה בדרך כלל לא קורה, אבל לפעמים יש מקרים קיצוניים.
<קריאה: אנחנו נהנים, ההצגה הכי טובה - - -
דוד אמסלם: אצלי בוועדה זה לא קורה, אני משתדל שלא יקרה.
<משה אשר: זהו, אנחנו בשלב הזה למעשה מתרכזים בתשלומי המקדמות.
<משה אשר: עד עכשיו כבר הוצאנו למעלה מ-5.5 מיליון שקל לאנשים, דרך המקדמות, בשבוע הזה נקבל את השמאויות של האנשים שהיו בשבוע שעבר, של השמאים, ועל בסיס זה נוציא כבר מקדמות ובעזרת ה' נשקם את - - -
דוד אמסלם: איך זה מתקדם מכאן?
דוד אמסלם: תספר לנו את התהליך.
<משה אשר: אני אסביר את התהליך.
<משה אשר: צריך לחלק, יש מספר סוגים של נזקים, יש נזקים קלים ויש נזקים כבדים.
<משה אשר: בוא ניקח לדוגמה נזק קל, לדוגמה מהשריפה השמשות התפוצצו, קצת סדקים בקירות, התריסים נשרפו, נזק קל יחסית, התכולה קצת פה ושם, נזק של כמה עשרות אלפי שקלים, לא יותר מזה.
<משה אשר: מגיע השמאי, עושה את הרישומים, בודק את הדברים, מסכם את הדברים עם הלקוח לראות שאלה באמת הדברים, כמו בחברת ביטוח, ומגיש דוח שמאים למס רכוש.
<משה אשר: אנחנו עוברים על זה, מאשרים את זה ואז מתחילים להזרים מקדמות.
דוד אמסלם: מי לוקח את הקבלנים?
דוד אמסלם: אתם או ש - - -
<משה אשר: יש שתי אפשרויות, אנחנו מציעים לניזוקים.
<משה אשר: אפשרות אחת, יש לנו מכרז על חברה קבלנית משקמת והיא עושה את השיקום.
<משה אשר: אפשרות שנייה, וזה בדרך כלל ברוב המקרים, הרוב המוחלט של המקרים, זה מה שנקרא שיקום עצמי.
<משה אשר: שאותו אדם, מאשרים לו את זה, הוא מזמין את הזגג, את המסגר, את - - -
דוד אמסלם: אתם מאשרים לו את זה ברמת סעיפים או ברמת כסף?
<משה אשר: כסף.
<משה אשר: ברמת סעיפים וכסף.
<משה אשר: אנחנו אומרים לו 'תתקן את החלון, תתקן את זה' - - -
דוד אמסלם: ויש את האומדן?
יעל כהן-פארן: אם זה עולה יותר יקר זה על חשבון - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת שאם זה יותר יקר הוא סופג את זה?
<משה אשר: לא, אז - - -
דוד אמסלם: אם זה קבלן שלכם, אין כסף פה, זה ברמת השיפוץ.
<משה אשר: הוא הולך לקבלן, אומר 'זה התקציב שלי', ואז הוא צריך לעבוד לפי התקציב.
יעל כהן-פארן: אתה נותן לו רשימה של תקציב?
דוד אמסלם: אם זה קבלן שלכם - - -
דוד אמסלם: הבן אדם אומר, 'נשבר לי חלון, שים לי חלון, לא חשוב לי כמה עולה', אם זה ברמה של כסף, אז אתה אומר לו 'תשמע, החלון, אני מכיר לך אוו, אבל החלון שאני נותן לך עולה 100 שקלים' - - -
<משה אשר: 'עולה 10,000 שקל, תביא קבלן ב-10,000 שקל'.
<משה אשר: אם יש מחלוקת, הוא אומר, 'אני עשיתי סקר בין כמה קבלנים והם רצו 12,000 שקל', הוא מתקשר לשמאי, מגדיל לו את הסכום.
דוד אמסלם: הבנתי, זאת אומרת יש איזה שהוא דיאלוג.
<משה אשר: יש.
יעל כהן-פארן: אם היה לו חלון מאוד מפואר אתם מממנים לו - - -
<משה אשר: נותנים מה שהיה לו לפני, היה לו מזהב, יקבל מזהב.
חיים ילין: אם הוא רוצה פלטינה, הוא ישים את ההפרש.
<משה אשר: יפה מאוד, אם הוא רוצה לשדרג, זה כבר עניין שלו.
<משה אשר: עוד נקודה, חשוב מאוד שיידעו, שאנחנו נותנים לו את זה ממוצרים חדשים, לא מתחשבנים עם הפחתים וזה.
<משה אשר: היה בגד משומש, בגד חדש, היה לו מטבח ישן, מקבל מטבח חדש, רצפות חדשות, הכול חדש.
אוסאמה סעדי: מה עם הפחת?
<משה אשר: הפחת, הקרן מפצה חדש.
דוד אמסלם: לא הבנתי, אתה רוצה שיוריד פחת?
דוד אמסלם: אז למה אתה מכניס לו רעיונות?
אוסאמה סעדי: לא, רציתי לשמוע שזה חדש.
אוסאמה סעדי: שלא יעשו - - - סמוך על משה ועל רשות המסים שהם מכירים את הכול.
דוד אמסלם: משה, אתה רוצה עוד להחכים אותנו בעניין הזה?
אכרם חסון: מה קורה בתוך ה - - -
דוד אמסלם: שואל אכרם, באמת, עסקים, מה קורה עם עסקים?
דוד אמסלם: סידרנו את הסיכום של המבנים, גם המבנים העסקיים והתכולה.
דוד אמסלם: עכשיו מה קורה עם אובדן הכנסות?
<משה אשר: עסקים, באופן עקרוני לגבי המבנה עצמו, גם הם - - -
דוד אמסלם: אמרתי, זה אין בעיה.
<משה אשר: לגבי המלאים, מה שנשרף - - -
דוד אמסלם: הבנו, הכול בסדר.
<משה אשר: לגבי אובדן רווחים והכנסות, זה לא בחוק.
<משה אשר: כדי לחוקק אובדן רווחים, מה שנקרא נזק עקיף, צריך לתקן תקנות, כמו במלחמה או במבצע.
<משה אשר: אחרי כל מבצע יושב האוצר ואומר האם הוא הולך לתקן תקנות ואז מגדיר את ה - - -
דוד אמסלם: זה במסגרת החלטות ממשלה?
<משה אשר: במסגרת החלטת שר אוצר.
<תומר רוזנר: זו חקיקה נפרדת.
דוד אמסלם: הבנתי, שלא קשורה ל - - - מה שאומר משה - - -
חיים ילין: אני ביקשתי משר האוצר לפני שבועיים - - -
דוד אמסלם: כן, שזה שני צירים שונים.
דוד אמסלם: יש את הצינור - - -
<תומר רוזנר: זה שהוא מפצה מיידית וזה הוא צריך - - -
דוד אמסלם: לא, הוא אומר, השיפוי לגבי הנושא של הנזקים הפיזיים והתכולה והמבנה, זה אצלו.
דוד אמסלם: הוא אומר לגבי הנושא של אובדן הכנסות, זה ציר אחר לגמרי שלא יושב אצלו וזה במסגרת התקנות ששר האוצר אמור להביא, אני מניח, גם לממשלה וגם לוועדת הכספים.
<משה אשר: בסוף, ברגע שזה עובר - - -
יעקב אשר: בסוף זה אצלו.
<משה אשר: כשזה עובר זה בסוף אצלנו.
<משה אשר: אבל כרגע בחוק - - -
יעקב אשר: ההחלטה לא אצלו.
דוד אמסלם: אתה בסוף מביא רק את השקלים, אבל אתה לא מביא את ההחלטה.
יעקב אשר: דודי.
דוד אמסלם: אני כבר אסיים פה ואני אעביר את ה - - -
אורי מקלב: מוסדות ציבור זה באותה הגדרה?
דוד אמסלם: מוסדות ציבור, הוא אמר, אני חושב שזה גם חשוב מאוד שמשפים את הרשויות בדיוק כמו בן אדם רגיל.
<תומר רוזנר: מוסדות ציבור זה נזק ישיר והוא עושה את זה.
אורי מקלב: כולל בתי כנסת.
דוד אמסלם: בוודאי, בעיקר בית הכנסת.
חיים ילין: גם מקווה, למרות שהוא מתחת לאדמה.
דוד אמסלם: עוד משהו, משה?
דוד אמסלם: אסף מיכאלי, נמצא פה?
דוד אמסלם: יש לך מה להוסיף על מה שהחכים אותנו יושב ראש רשות המסים?
יעל כהן-פארן: מאיפה אסף?
דוד אמסלם: מהאוצר.
דוד אמסלם: סגן בכיר לממונה על שוק ההון, הביטוח.
<אסף מיכאלי: האמת שהדברים שמשה אמר - - -
אורי מקלב: בתי כנסת זה דבר עצמאי, זה לא שייך לעירייה.
<אסף מיכאלי: הדברים שמשה אמר מקובלים עלינו, אנחנו בקשר עם משה, גם עם החבר'ה שלו, על מנת שככל שבאמת החברות ישלמו את אותה הדלתא שמתייחסת לביטוחי התכולה.
דוד אמסלם: אתה אומר שאתה מצטרף לפסק הדין.
דוד אמסלם: אבל תענה לי השאלה ששאלתי אותו, הרי בסך הכול אני הייתי מציע לכם לנהל משא ומתן אמיתי, בלי קשר כרגע לזה, הרי אנחנו רוצים להכניס את רוב ה - - - יש פה נזק עצום לציבור ענק, במדינת ישראל זה הולך ככה, ככל שהנזק יותר גדול לציבור יותר גדול זה הופך להיות בעיית מדינה.
דוד אמסלם: אני מניח שאם היו נשרפים שני בתים היו נשארים את המסכנים האלה לבד להתמודד מול המדינה, אבל ככה זה במדינה.
דוד אמסלם: עכשיו, היות ופה, גם פה שאפו לשר האוצר ולכל הצוות, שהם הלכו, כמו שאמרתי, ברמת בית הלל, הם הבינו שפה יש טרגדיה, אנשים, הבית שלהם נשרף, זה הדבר הכי אינטימי לבן אדם והבסיסי, אז הם אמרו 'עזוב, בוא לא נתחכם בקטנות, בוא ניתן להם ונגמור את העניין' ואני חושב שזו החלטה נכונה, גם אנושית וגם נכונה מאוד ברמת המדינה.
דוד אמסלם: אבל בסוף יש גם התחשבנויות מול ביטוח, זה לא קשור, זה כסף.
דוד אמסלם: קוראים לממונה על הביטוח או לחברות הביטוח, אומרים להם 'תקשיבו, אם אתם במדינת ישראל מבטחים כ-5% מהדירות, לא ניכנס פרטני, עזבו, נגמור מלמעלה' - - -
<תומר רוזנר: 50%.
דוד אמסלם: נגיד 10%, עזוב.
דוד אמסלם: אומר לי תומר 50, נגיד 10%.
דוד אמסלם: אז בואו, תשתתפו - - -
<אסף מיכאלי: שיעור הדירות המבוטחות בישראל עומד על כ-60%.
דוד אמסלם: 60%, יותר חמור.
דוד אמסלם: אתה אומר לו 'תקשיב, בגדול, כ-60% בגרוסו מודו אנחנו מנחים שאם ההתפלגות נורמלית גם פה זה 60%, היות שאנחנו הולכים איתם בבית הלל אז אתה יודע לבד שחלק מההצתות קרו מרשלנות, אבל אנחנו מכניסים אותם לקטגוריה הזאת, אנחנו רוצים לעזור לאזרחים, אז איפה אתם בתמונה?
<אסף מיכאלי: גם בשאלה הזו אני חוזר על התשובה של משה.
<אסף מיכאלי: היה כאן מהלך באמת מיניסטריאלי, גם של שר האוצר וגם של סגן שר האוצר, שפחות או יותר אימץ את התפיסה שאתה מתאר כאן, זאת אומרת ברמה המיניסטריאלית הם פנו לחברות הביטוח, אמרו להם 'מכיוון שאנחנו כמדינה החלטנו לקחת אחריות על נזק שייתכן שהיה מתגלגל אליכם', מכיוון שגם שיעור הנכסים המבוטחים הוא שיעור יחסית גבוה, אגב אפילו יותר גבוה מהשיעור הממוצע בישראל, 'אנחנו לקחנו את חלקנו, אנחנו רוצים שאותה דלתא שמשה אשר במסגרת הקרן שלו לא יכול לכסות ברמה החוקית, אתם תיקחו - - -
דוד אמסלם: נניח שלא הייתה התערבות אז הפוליסה לא מכסה את זה?
דוד אמסלם: אז אם ככה מה הפנייה?
<תומר רוזנר: הם רק הרוויחו מזה.
דוד אמסלם: להיפך, הם רק הרוויחו.
<אסף מיכאלי: אז לא הבנתי את ה - - -
דוד אמסלם: אני אומר, נניח שלא הייתה - - -
<תומר רוזנר: לא היו מכריזים על זה כנזקי איבה.
דוד אמסלם: פנו אליהם שישלימו לכאורה, גם בלי הפנייה הם היו צריכים להשלים.
<משה אשר: לא, הפוליסות לא מכסות נזקי איבה.
אוסאמה סעדי: יש בפוליסה החרגה, דוד.
אוסאמה סעדי: בלי התערבות - - -
<אסף מיכאלי: כעיקרון לא אמור להיות ואקום, זאת אומרת שיש כאן שני מוצרים או שני כיסויים שמשלימים אחד את השני.
<אסף מיכאלי: יש פוליסת ביטוח, אדם רוכש פוליסת ביטוח וכל סיכון אש, גם הצתה אגב, אמור להיות מכוסה בכיסוי הביטוחי שהוא רכש.
<אסף מיכאלי: ועדיין, מרגע שהאירוע הופך להיות אירוע טרור בעצם חברת הביטוח מסיימת את התפקיד שלה, כאן זה מתנתק, אבל אין ואקום, כי אז משה אשר נכנס ונותן את המענה.
דוד אמסלם: כן, אבל עד תקרה.
דוד אמסלם: מה קורה מעבר לתקרה בפעולת איבה?
<תומר רוזנר: אין כיסוי.
<אסף מיכאלי: למבוטח יש שתי חלופות.
<אסף מיכאלי: האמת, הוא צריך להחליט האם הוא רוצה לרכוש הרחבה לכיסוי טרור, ומכיוון שזו הרחבה שרוב הציבור לא רוכש אותה, אז באמת - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת באופן פוזיטיבי הוא צריך לרכוש את ה - - -
<אסף מיכאלי: נכון.
<אסף מיכאלי: מכיוון, שוב, שחברת הביטוח יוצאת כי מדובר באירוע טרור, שלא מכוסה, משה אשר נכנס ואז נכנס הנושא של ההתערבות המיניסטריאלית שאמרה שבואו נייצר את אותה דלתא.
<אסף מיכאלי: מה זה אמר?
<אסף מיכאלי: בוא ניתן גם לציבור שלא קנה את ההרחבה לטרור, בוא דה פקטו ניתן לו את ההרחבה לטרור.
דוד אמסלם: הבנתי, עכשיו זה הסתדר לי מאה אחוז.
יעקב אשר: אפשר שאלה, אדוני?
דוד אמסלם: עכשיו אני אעביר את זה לחברי הכנסת.
דוד אמסלם: רק אני רוצה את משרד המשפטים, היא פה או שהיא עדיין בוועדה?
<שרית פלבר: היא בדרכה לכאן.
דוד אמסלם: היא תגיע השבוע?
<שרית פלבר: בדקות הקרובות.
<שרית פלבר: הנה היא נכנסה.
אוסאמה סעדי: וואלה, האיומים שלך עוזרים.
דוד אמסלם: רק שאלה אחת ואחרי זה אנחנו נעבור לחברי הכנסת.
דוד אמסלם: תמר, יש לי שאלה עקרונית.
<תמר קלהורה: אפשר רק להתיישב, בבקשה, אדוני היושב ראש?
דוד אמסלם: את יכולה לשמוע אותי ולהתיישב, זה בסדר.
דוד אמסלם: אנחנו חיכינו שתגיעי.
דוד אמסלם: לא פתחנו את הדיון מוקדם.
דוד אמסלם: השאלה שלי, ששאלתי את משרד המשפטים, אני שואל שאלה עקרונית, בסופו של דבר השריפות באות מהשטחים הציבוריים ושורפות את הרכוש הפרטי, למה צריכה להיות הבחנה בין אירוע שהוא פח"עי לבין סתם רשלנות?
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר המדינה אחראית על השטחים שלה והיא צריכה לדאוג לזה שמהשטחים שלה, בלי קשר לכלום, שום דבר לא יישרף.
<תמר קלהורה: אני יכולה לענות במישור של דיני הנזיקין, במישור המשפטי היבש.
דוד אמסלם: רק זה אני רוצה.
<תמר קלהורה: זה מישור אחד, אחר כך יש את המישור של המדיניות, שהמדינה יכולה להחליט.
דוד אמסלם: אני מדבר על המישור היבש.
<תמר קלהורה: מבחינת המישור היבש, כן יש משמעות לשאלה איך נגרמה, זה לא רק שריפה, בכלל, הצפה, כל אירוע, יש משמעות לשאלה איך הוא נגרם, מי גרם אותו ומי היה אחראי בפועל למנוע את ההתרחשות שלו.
<תמר קלהורה: החוק במדינת ישראל אומר שאם הנזק נגרם כתוצאה ממעשה של טרור או מעשה של מלחמה, אז מפצה מס רכוש.
<תמר קלהורה: הפרטים, אני לא יודעת אותם, אני לא מומחית לדיני מס רכוש, אמורה לשבת כאן או יושבת כאן הרפרנטית של מס רכוש.
דוד אמסלם: כן, זה אנחנו כבר דנו, זאת לא השאלה.
<תמר קלהורה: לא, אבל זאת הנקודה.
<תמר קלהורה: אם זה אירוע שהוא תוצאה של מעשה טרור או מלחמה, זה המקור לפיצוי הנפגעים.
<תמר קלהורה: כשם שאם הפגיעה היא פגיעה בנזק גוף, אז גם כן המקור הוא של דיני השיקום והתקבולים ולא של דיני נזיקין.
<תמר קלהורה: אם האירוע הוא לא תוצאה של מלחמה, אז עכשיו אנחנו נכנסים לעולם של דיני הנזיקין הרגילים שהוא עולם שבו השאלה מי גרם, איך נגרם, האם מישהו יכול היה לצפות ולמנוע?
<תמר קלהורה: מי בכלל היה אחראי על זה?
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, ברוב השטחים שמדובר עליהם, לרוב שריפה פורצת בשטחים ציבוריים, מיערות וכדומה, והיא גולשת, כמו שאמרתי קודם, לשטחים הפרטיים ושורפת ועושה נזק לשטחים הפרטיים.
דוד אמסלם: הרי תמיד אתה יכול לטפל גם בשריפה, זאת אומרת אתה יכול לטפל, לעשות קו חיץ יותר גדול וכו' וכו', אבל זו שאלה טכנית, זו שאלה של השקעה בכסף.
דוד אמסלם: אני אתן סתם דוגמה מעולם ההצפות, נתת דוגמה את ההצפה, יותר נוח שלי שם, בכל אירוע של הצפה אתה יכול לתכנן את התשתית שבסופו של דבר לא תהיה הצפה אף פעם, אבל היא עולה כסף, זו שאלה כספית, לכן אתה לוקח סיכון מחושב ואתה אומר 'אני אשקיע איקס שקלים, אבל פעם במאה שנה, פעם בחמישים שנה תהיה הצפה, אני לוקח את זה בחשבון, אבל אז אני אשפה אותם'.
דוד אמסלם: מה זה לוקח אותם?
דוד אמסלם: הרי זה אתה צריך לעשות, אז אתה אומר 'אם יקרה דבר כזה, אני אטפל בזה'.
דוד אמסלם: נתתי דוגמה כאן, אצלי בבית, בזמנו גרתי בשיכון והיה לי פיצוץ בצינור והשכן שלי, הסלון שלו, כל הסלון שלי הלך, אני שיפיתי אותו.
דוד אמסלם: אמרתי לו 'אתה צודק, אני עשיתי את הנזק', למרות שלא ידעתי.
דוד אמסלם: אז אני שואל מה האחריות של המדינה על היערות והשטחים שלה, מול האזרחים.
דוד אמסלם: זאת השאלה שאני שואל.
<תמר קלהורה: אני מבינה שזאת השאלה.
<תמר קלהורה: התשובה לזה היא כך, ושוב, אני מדברת במישור אך ורק של דיני הנזיקין, כי יכול להיות שיש הסדרים חוקיים אחרים, או יכול להיות שתהיה מדיניות ממשלה שתסטה מהחוק.
<תמר קלהורה: התשובה של החוק היבש היא שאם יש שטח מקרקעין והשטח הזה מוחזק, הוא בחזקה של מישהו אחר, והבעלים לא שולט במה שנעשה שם אלא השליטה בפועל היא של מי שמחזיק, אז האחריות לנזק שנגרם בשטח הזה היא של המחזיק.
<תמר קלהורה: זה נכון גם לשטחים של המדינה וזה נכון גם לשטחים של אנשים פרטיים, ורק בשנת המשפט החולפת בית המשפט העליון נתן פסק דין בדיוק בסוגיה הזאת, שעסקה ביחסים של בעלים ומשכיר ומשכיר משנה.
דוד אמסלם: תמר, אני אחדד את השאלה.
דוד אמסלם: אני הבנתי שהאחריות על המחזיק, אני שואל שאלה כרגע בכובעים.
דוד אמסלם: הרי מדובר פה בשטחים או של קק"ל, או של המדינה, או באחריות רט"ג, אני מדבר כרגע במוסדות המדינה או במוסדות שלטוניים - - -
<קריאה: או של העירייה.
<תמר קלהורה: עירייה זה לא ה - - -
דוד אמסלם: לא חשוב, שלטוניים כאלה ואחרים.
<תמר קלהורה: אבל מבחינת מישור של דיני הנזיקין, קודם כל גם במישור המשפטי הפורמלי זה כן משנה, כי אדוני יודע בוודאי היטב שהמדינה והרשויות המקומיות הן לא אותו גוף משפטי.
<תמר קלהורה: אני מנסה להשיב.
דוד אמסלם: בהנחת עבודה שכל השטחים של המדינה, אני אזקק את השאלה, שמדובר רק בשטחים שבבעלות מדינת ישראל - - -
<תומר רוזנר: ובחזקתה.
דוד אמסלם: וקרתה שריפה ושרפה את הבתים, האם המדינה אחראית על הנזק?
<תמר קלהורה: אם יוכח - - - שוב, אדוני, אם אתה מדבר במישור של דיני נזיקין - - - לכן התשובה לשאלה הציבורית היא לא בהכרח במישור של דיני נזיקין.
<תמר קלהורה: דיני הנזיקין אומרים שבמצב כזה אדם צריך להגיש תביעה נגד הבעלים והמחזיק של השטח ולטעון שהשריפה נגרמה כתוצאה מהתרשלותו.
אורי מקלב: זאת הבעיה, למה צריך להגיש תביעה?
אורי מקלב: זה ברור מאיפה האש הגיעה.
דוד אמסלם: דקה, דקה, אורי, הבנתי.
אורי מקלב: אבל זאת הנקודה בדיוק.
<תמר קלהורה: אבל אני לא סיימתי להשיב.
<תמר קלהורה: חוץ מזה, לגבי נזקים של אש באופן ספציפי יש בפקודת הנזיקין סעיף, 39, שמדבר על זה שאם אש יוצאת משטח איקס ועוברת לשטח וואי, שהוא שייך למישהו אחר, אז המחזיק השולט בשטח איקס, שממנו יצאה השריפה, עליו הנטל להוכיח שהוא לא התרשל.
<תמר קלהורה: זה תלוי, כאמור, שוב, בזה שתוגש תביעת נזיקין ושתיטען רשלנות.
דוד אמסלם: את אומרת בגדול ישנה אחריות, אבל צריך ללכת לבית המשפט.
<תמר קלהורה: לא אמרתי.
דוד אמסלם: צריך לברר את הדברים האלה בבית המשפט.
<תמר קלהורה: אמרתי שהפתרון שדיני הנזיקין מציעים זה תביעה אזרחית בעוולת הרשלנות.