GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמחה בניטה:
יש מצב שאנשים מגיעים, ובאו אלי כמה כאלה, אנשים שהביאו אותם ואפילו לא ראו את החולים שלהם.
<שמחה בניטה:
אני אמרתי למשה שהם הגיעו כנראה על פלייט ויזה.
<שמחה בניטה:
במקום לעשות את הבדיקה בחברה שהביאה אותם, הם גם לא נתנו למשפחה שנהנית ממנו ליהנות.
<שמחה בניטה:
על הטיקט הזה שהם אומרים רק אם הוא מת או עבר לבית אבות, בבקשות האלה הם ידונו – זה לא נכון.
<משה נקש:
זה עלה מהשטח.
<אילנה סוי:
אבא שלי במשך ארבעה חודשים התפלל שמישהו ימות כדי שלאשתו תהיה מטפלת.
דוד אמסלם:
אנחנו הרי מבינים את הסיפור של התקנה הגיאוגרפית.
דוד אמסלם:
אנחנו מבינים את ההיגיון בה.
דוד אמסלם:
דרך אגב, יש לי שאלה נוספת.
דוד אמסלם:
האם יש לכם חשש מזה שעובדים שבאים מתחום הסיעוד בכלל יעברו לתחום אחר ולא יעסקו בתחום הסיעוד?
<משה נקש:
הם לא יכולים לעשות זאת.
דוד אמסלם:
אז בוא נסכם.
<משה נקש:
יש לנו חשש שהם יעברו באופן לא חוקי לעבוד כמטפלים, מנקים ודברים כאלה.
<משה נקש:
חוקית עובד שמגיע לעבוד בסיעוד, לא יכול לעבור לעבוד בדבר אחר.
דוד אמסלם:
מה שלא חוקי, שים בצד.
דוד אמסלם:
אני רוצה להבין את ההיגיון.
דוד אמסלם:
אנחנו גם מבינים את הסיפור של המעברים אבל אתה תסכים אתי שאם כך, מספר המטפלים אמור להיות כמספר הסיעודיים.
דוד אמסלם:
נכון?
<משה נקש:
לא.
<משה נקש:
אני אגיד למה.
<משה נקש:
יש נתון די יציב במשך השנים האחרונות של בסביבות שישים אלף בעלי היתרים בסיעוד.
<משה נקש:
יש גם נתון די יציב של בסביבות 45 אלף עובדים זרים שמועסקים כחוק.
<משה נקש:
זאת אומרת, יש פער בין כאלה שיש להם היתרים לבין כאלה שמבקשים ורוצים בכלל להעסיק.
<משה נקש:
הרבה אנשים אומרים בוא נוציא היתר כדי שיהיה להם לשעת הצורך.
<משה נקש:
אנחנו מבינים את זה וזה בסדר.
דוד אמסלם:
זאת אומרת, אתה אומר שיש יותר היתרים מאשר עובדים.
<משה נקש:
חד משמעית.
<משה נקש:
הרבה.
<עידית לבוביץ' שקד:
אבל לפי הנתונים של משרד הפנים, רק שבעים אחוזים מבעלי ההיתרים מבקשים לנצל אותם.
<משה נקש:
לא יודע אם שבעים אחוזים.
<משה נקש:
סדר גודל קצת יותר, אבל זה סדר הגודל.
<משה נקש:
זה לא סותר את מה שאמרתי.
דוד אמסלם:
בוא נגיד שנניח לא היה לנו אזור גיאוגרפי ובוא נגיד שמישהו מדימונה יש לו מטפל והמטפל שלו לא רוצה לטפל בו אלא הוא רוצה ללכת לתל אביב ומצא שם מישהו.
דוד אמסלם:
האם ההוא מדימונה יכול להביא מטפל אחר?
<משה נקש:
זאת סוגיה אחרת.
דוד אמסלם:
אני שואל.
<משה נקש:
תרשה לי להתייחס אליה בהמשך.
<קריאה:
הוא לא יכול להביא מישהו אחר.
דוד אמסלם:
אני רוצה להבין את העניין.
דוד אמסלם:
בהנחת עבודה שאין לנו אנשים שהולכים לענפים אחרים, אמרנו שעבריינים לא בשולחן.
דוד אמסלם:
בסדר, אני מניח שיש כאלה אבל נטפל בהם אחרת.
דוד אמסלם:
אם למשל יש לנו לטובת העניין עשרה חולים שהם מפוזרים בארץ, נגיד יש שלושה בדרום, שלושה בצפון ושניים במרכז.
<משה נקש:
אני אענה לך.
<משה נקש:
אם הוא עבר כחוק למעסיק אחר, אותו מעסיק קודם יכול להביא עובד אחר.
דוד אמסלם:
נניח שהוא לא עבר כחוק.
דוד אמסלם:
למה עשינו את התקנה?
דוד אמסלם:
כדי שהוא לא יעבור מאזור לאזור.
<שמחה בניטה:
הם אפילו לא הלכו לדימונה.
<שמחה בניטה:
העובד כבר בשדה התעופה נשאר בתל אביב ולא הלך לדימונה.
דוד אמסלם:
שמחה, הבנתי.
דוד אמסלם:
עכשיו בזבזת לי 15 שניות.
דוד אמסלם:
בהנחת העבודה כמו שאמרתי שאנחנו צריכים עשרה מטפלים על עשרה חולים.
דוד אמסלם:
יש לנו אותם בארץ.
דוד אמסלם:
שניים החליטו שהם רוצים לעבוד בבניין.
דוד אמסלם:
נשארו לנו שמונה.
דוד אמסלם:
אנחנו אמורים להביא כל הזמן מבחוץ כי אין לנו מבפנים.
דוד אמסלם:
השאלה היא האם אותו חולה שפתאום מצא את עצמו בלי מטפל, האם הוא עכשיו אמור לחפש מטפל מהאינוונטר הקיים או להתקשר לחברה ולהגיד לה שההוא ברח ושישלחו לו מישהו אחר?
<משה נקש:
אני אסביר בעניין הזה.
<משה נקש:
זה לא הנושא הגיאוגרפי אלא זה נושא אחר, אבל אני עכשיו אתייחס אליו.
דוד אמסלם:
זה קשור.
<משה נקש:
הכול קשור.
<משה נקש:
הנהלים קובעים שאם עובד זר עוזב מטופל מסוים והוא יוצא מהארץ או משתבץ כחוק אצל מעסיק אחר, אותו מטופל יכול להביא אחר מחוץ לארץ.
דוד אמסלם:
ואם לא?
<משה נקש:
מה קורה במקרה שאותו עובד זר לא יצא ומסתובב בארץ ולא הסדיר את המעמד שלו.
דוד אמסלם:
אני מניח שאם הוא לא פוטר והלך בכוחות עצמו, אני מניח שהוא פחות או יותר נטש את החולה והלך.
דוד אמסלם:
אז בוודאי שיש סכסוך ביניהם.
דוד אמסלם:
תבין את השאלה יותר חזק בגלל שברור שאז החולה נמצא בעמדת נחיתות פעמיים כאשר פעם אחת עזב אותו מטפל והוא לא רוצה שהוא יעזוב, ודבר שני, הוא לא יכול להתקשר לחברה ובקש שישלחו לו עובד אחר.
דוד אמסלם:
הוא תקוע.
<אברהם יוסף סלומה:
הוא לא בר עונשין.
<משה נקש:
אני אענה לך על זה.
<משה נקש:
קודם כל, עובד אחר מתוך ישראל, הוא יכול בכל מצב.
<משה נקש:
זאת אומרת, העובד הזה עזב אותו, לא השתבץ, לא הסתדר, מטייל כאן בארץ, לא משנה – עובד אחר מתוך ישראל הוא יכול לקבל.
<קריאה:
תוך כמה זמן?
<משה נקש:
מיידית.
<משה נקש:
מוצאים לו עובד.
דוד אמסלם:
מי מוצא לו את העובד?
<משה נקש:
החברות.
<משה נקש:
יש מאה חברות.
<משה נקש:
זאת העבודה שלהן.
<משה נקש:
אחת ממאה הלשכות הפרטיות מוצאת לו את העובד.
דוד אמסלם:
ואם הן לא מוצאות לו את העובד?
<משה נקש:
הם יכולים להביא מחוץ לארץ.
<משה נקש:
יש כמה אפשרויות.
<קריאה:
זה לוקח זמן.
<שלום קוטשר:
הוא מסתובב סביב הדברים ואי אפשר להבין.
דוד אמסלם:
שלום, אתה רוצה לנהל את הדיון?
<שלום קוטשר:
כן.
דוד אמסלם:
אז בוא שב כאן.
דוד אמסלם:
אני הולך, יש לי מה לעשות.
<נעמי מורביה:
חבר'ה, כך לא נגיע לשום מקום.
דוד אמסלם:
אני צריך להבין את הרעיון.
דוד אמסלם:
בסופו של דבר אם העובד הלך ונטש את המטופל, המטופל אמור לחפש מתוך האינוונטר הקיים.
דוד אמסלם:
סביר להניח שאז אנחנו נכנסים לבעיה הגיאוגרפית.
דוד אמסלם:
אם הוא בדימונה, אף אחד לא רוצה לבוא לשם מהאינוונטר הקיים בגלל שזאת דימונה.
דוד אמסלם:
לכן עשינו את האזורים.
דוד אמסלם:
יש מה שנקרא אירועים חריגים.
דוד אמסלם:
בא מישהו ובאמת יש לו בן אדם שהוא משובץ אצלו ויש ביניהם התאמה.
דוד אמסלם:
אני הרי מאמין שהקושי הכי גדול של החולה הוא להתאים את עצמו למטפל.
דוד אמסלם:
בגלל שבסופו של דבר מדובר בבן אדם זר שבא אליו הביתה.
דוד אמסלם:
גם כך הוא חולה וקשה לו וזה סיפור של שידוך לא פשוט.
דוד אמסלם:
אם יש כימיה, בוודאי אנחנו צריכים לתמוך בה ולא להגיד לו שעכשיו יש בעיה כי הוא מאזור אחד ואתה באזור שני.
<משה נקש:
זה בדיוק מתחבר למה שאמרתי.
דוד אמסלם:
דרך אגב, לרוב החולה לא יכול לנהל את זה אלא בני הבית שלו עושים את זה.
דוד אמסלם:
הוא עצמו כבר נמצא במצב שגם כך בעמדת חולשה מאוד חזקה מול החיים עצמם.
<משה נקש:
נכון.
<משה נקש:
אתה צודק.
<משה נקש:
זאת אחת הסיבות שהובילה את השר לקבל את ההחלטה לתת את שבעת הימים האלה.
דוד אמסלם:
נגיד נתנו שבעה ימים והסתבר לנו שיש לנו בעיה אחרי חצי שנה, אחרי שנה, העובד עזב אותנו והלך.
דוד אמסלם:
משה, תשמע, אנחנו יודעים שחלק גדול מאוד מהמטפלים הם לא חוקיים בגלל שזה הצורך.
דוד אמסלם:
דרך אגב, כשיש בעיה, נוצר שוק שחור.
דוד אמסלם:
אתה תאשר דולרים חופשי, אין שוק שחור.
דוד אמסלם:
עצם העניין שיש שוק שחור, זה אומר שיש בעיה לחולים והם חייבים להתמודד אתה.
דוד אמסלם:
קודם כל תבין את הבעיה.
<משה נקש:
אני מבין את הבעיה.
דוד אמסלם:
הבעיה היא לתת לחולה את הפתרון ולא לסדר את הנהלים.
דוד אמסלם:
הנהלים, זה דבר משני.
דוד אמסלם:
הנהלים אמורים להסדיר את הסיפור של החולה ולא החולה אמור לבדוק את הנהלים.
<משה נקש:
זאת בדיוק הכוונה.
דוד אמסלם:
לכן אני שואל איך אתה מציע לפתור את הבעיה שכאשר יש כזה סיפור שכבר אנשים מצאו את המטפלים שלהם, איך אמרה אילנה?
דוד אמסלם:
הבאתי מפתח תקווה לרמת גן.
<אילנה סוי:
טלי אמרה.
<אילנה סוי:
אני מראשון לרמת גן.
דוד אמסלם:
איך אנחנו בסיטואציה הזאת מוצאים לה פתרון?
<משה נקש:
שוב אני אסביר.
<משה נקש:
האפשרות להביא עובד במקום עובד אחר שעזב, יש כמה אפשרויות.
<משה נקש:
ראשית, להביא עובד אחד מתוך ישראל – אין בעיה, כמובן בתנאי שהוא מהאזור.
<משה נקש:
אם הוא לא מהאזור, יש לנו ועדה שבוחנת בקשות, מקרים חריגים, ובתנאי שזה עומד בתקנות.
דוד אמסלם:
מה אומרות התקנות?
<משה נקש:
עד היום התקנות אמרו שמגישים את הבקשה מראש, כשנסיים לעשות את התיקון, יהיה להם גם את שבעת הימים האלה לבחון את העובד.
<משה נקש:
אחרי שבעה ימים, ראו כי טוב, ממשיכים.
דוד אמסלם:
אילנה מצאה איזושהי מטפלת.
<אילנה סוי:
שהמליצו עליה.
דוד אמסלם:
היא מצאה בכוחות עצמה את המטפלת לא מהאזור והיא הגישה את הבקשה.
<אילנה סוי:
לוועדה ההומניטרית.
דוד אמסלם:
אני לא יודע מה זה ועדה הומניטרית.
<משה נקש:
אני אסביר.
דוד אמסלם:
היא הגישה אליך בקשה.
דוד אמסלם:
אתה מבין שיש כאן שידוך.
דוד אמסלם:
הרי בסך הכול, תזכור, יש לנו את הטוטל.
דוד אמסלם:
אנחנו יודעים שאנחנו צריכים עשרה מטפלים מול עשרה חולים בהנחת העבודה שאלה המספרים כדי להמחיש.
דוד אמסלם:
היא כבר מצאה את סידור העבודה שלה, אז מישהו בקצה, זה כמו כיסאות מוזיקליים.
דוד אמסלם:
אנחנו צריכים למלא בקצה בעוד חוסר.
דוד אמסלם:
מה אתה עושה בעניין?
<משה נקש:
אני לא רוצה להיכנס למקרה ספציפי, ברשותך.
דוד אמסלם:
כדוגמה.
<משה נקש:
הנושא הזה עליו אתה מדבר עכשיו, זה לוקח אותנו לוועדה הומניטרית.
<משה נקש:
יש בישראל היום, אם יש 45 אלף עובדים זרים פחות או יותר חוקיים, יש בסביבות 11 אלף עובדים לא חוקיים שעל חלקם מגישים בקשות לוועדה ההומניטרית.
<משה נקש:
גם כאן השר בא עם בשורה בשבוע שעבר, כפי שבטח שמעתם ואמר שיש כ-1,500 בקשות שממתינות לתשובה והוא מחליט שמאשרים את כולן.
<משה נקש:
כך החליט השר כי הוא ראה את המצוקה, כי הוא הבין את הבעיות ואנחנו נפרסם את ההנחיות איך מממשים את זה.
<משה נקש:
לכן אנחנו כן קשובים.
<משה נקש:
במקרה הזה – ושוב, אני לא רוצה להיכנס ספציפית למקרים – אני אקח אותו כדוגמה וזה כתוב בחוק.
<משה נקש:
כאשר עובד מאושר פעם אחת, אי אפשר לאשר אותו פעם נוספת.
<משה נקש:
או כאשר עובד נמצא באזור גיאוגרפי - - -
דוד אמסלם:
מה זאת אומרת?
דוד אמסלם:
אם העברנו אותו אזור אחד?
<משה נקש:
לא, לא העברנו אזור.
<משה נקש:
אני מדבר עכשיו על הומניטרי.
<משה נקש:
אם הוא אושר כחריג.
דוד אמסלם:
מה זה אושר הומניטרי?
דוד אמסלם:
אנחנו מדברים עכשיו על הארכת האשרה?
<משה נקש:
כן.
<משה נקש:
הארכת אשרה מעל חמש שנים.
<קריאה:
זה סותר.
דוד אמסלם:
רגע.
דוד אמסלם:
הוא עונה לי.
דוד אמסלם:
הוא עונה לשאלות שלי.
<משה נקש:
אם העובד מאושר בוועדה הומניטרית.
<משה נקש:
בוא ניתן קצת רקע על זה בקצרה כדי שנבין.
<משה נקש:
עובד זר שנמצא כאן יכול לעבוד עד חמש שנים.
<משה נקש:
אם הוא נמצא עם מטופל סיעודי משנתו הרביעית עד החמישית, הוא יכול להמשיך אתו.
דוד אמסלם:
דרך אגב, למה אנחנו מגבילים את זה לחמש שנים?
<משה נקש:
זאת מדיניות הממשלה.
דוד אמסלם:
אלה לא עשרת הדברות.
דוד אמסלם:
אני אספר לך איך זה עובד כאן.
דוד אמסלם:
אלה הפקידים מביאים את החוקים ולא הממשלה.
דוד אמסלם:
לא קם שר בבוקר וחושב על זה.
דוד אמסלם:
זה אתה.
דוד אמסלם:
למה חמש שנים?
<משה נקש:
אני אומר שוב.
<משה נקש:
המדיניות הזו נקבעה עוד הרבה לפני שמשה נקש היה כאן.
דוד אמסלם:
אתה יודע מה, עזוב.
דוד אמסלם:
נניח שעכשיו אנחנו פותחים את הדיון מהתחלה ועכשיו אנחנו קובעים את הכללים.
דוד אמסלם:
למה אתה צריך מגבלה של זמן?
<משה נקש:
אני לא צריך.
דוד אמסלם:
אם זה היה תלוי בך.
<משה נקש:
אני אומר מה הרציונל.
<משה נקש:
הרציונל של למה זה נקבע, שוב, לא אני החלטתי ככה ולא אני חשבתי כך.
דוד אמסלם:
ברור.
דוד אמסלם:
אל תתנצל.
<משה נקש:
אני מסביר.
<משה נקש:
הרציונל של עובדים שמגיעים לתקופה זמנית, זה כדי למנוע השתקעות של עובדים זרים בישראל והפיכתם לתושבים וכן הלאה.
דוד אמסלם:
ברור, אבל על מה אנחנו מדברים?
דוד אמסלם:
אולי כאן שורש הבעיה.
<משה נקש:
לא אולי אלא בטוח.
דוד אמסלם:
יש לנו חולה, לרוב הסיעודיים הם גם נמצאים בקצה של החיים.
דוד אמסלם:
הרי הוא לא יחיה עוד מאה שנים.
דוד אמסלם:
הוא כבר נקשר למטפל.
דוד אמסלם:
כמו שאמרתי קודם, המטופל בשבילו הוא כל עולמו.
דוד אמסלם:
דרך אגב, אני רוצה לספר לך שאני הלכתי לנחם חבר שלי שאמו נפטרה, והוא הכיר לי את המטפלת ואמר לי שאימא שלו נקשרה למטפלת יותר מאשר לילדים.
דוד אמסלם:
היא אמרה לו שכולם ילכו וישאירו אותה.
דוד אמסלם:
תבין, הקשר בין המטופל למטפל הופך להיות קשר מאוד מאוד חזק ותלותי.
דוד אמסלם:
נניח שהבן אדם עכשיו הוא בן 70 או 80, לא חשוב כרגע, והוא כבר עם המטפל חמש שנים.
<עידית לבוביץ' שקד:
כאן לא עוצרים.
<ירון בן גרא:
לפי החוק הוא ממשיך אתו עד 120.
<ירון בן גרא:
אין כאן בעיה.
<עידית לבוביץ' שקד:
אם הוא אצל אותו אדם, הוא יכול להמשיך לנצח.
<שמחה בניטה:
מבקשים מכתב מרופא שהוא תלוי בו .
<משה נקש:
מכתב פעם אחת והוא ממשיך אתו.
דוד אמסלם:
ההגבלה היא בעצם כשהוא מדלג מבן אדם לבן אדם.
דוד אמסלם:
בוא נחזור בחזרה לסיפור הגיאוגרפי.
<משה נקש:
לסיפור הגיאוגרפי.
<משה נקש:
שוב, יש את שני השינויים האלה שאנחנו רוצים להכניס.
<משה נקש:
השר באמת בחן את זה והוא חושב לעשות את ההקלות האלה ואנחנו נשמח לעשות אותם.
דוד אמסלם:
אתה אומר לי שהשר ביקש מהוועדה להיות יותר גמישה בעניין.
<משה נקש:
הוא אמר לוועדה.
<משה נקש:
הוא יתקן את התקנות כך שבמקום שבקשות שעד היום נדחו על הסף מכיוון שהם באים אלינו אחרי שכבר התחילו להעסיק, הם לא יידחו על הסף בתנאי שמדובר על שבעת הימים האלה שאנחנו מאפשרים.
דוד אמסלם:
זאת אומרת, הם יצטרכו תוך שבעה ימים.
<משה נקש:
תוך שבע הימים הם יחליטו אם מתאים, מגישים בקשה לוועדה ואנחנו נדון בה.
<שמחה בניטה:
מה יהיה אם זה קורה אחרי שהוא מעסיק ארבעה חודשים?
<טלי יצחקי לפלר:
או שהבן אדם הלך לבית אבות?
<טלי יצחקי לפלר:
לנו לקח ארבעה חודשים למצוא מישהי שהייתה שבועיים ללא עבודה.
<טלי יצחקי לפלר:
זה לא מספיק?
<טלי יצחקי לפלר:
עזוב את המטפלות.
<טלי יצחקי לפלר:
לא מספיק שהמטופל ללא טיפול כבר חודשים?
<שמחה בניטה:
עכשיו הם דחו את האנשים האלה.
דוד אמסלם:
אני הבנתי.
דוד אמסלם:
אני אגיד לכם מה נעשה.
<שמחה בניטה:
כבוד היושב ראש, הוא כבר ארבעה חודשים עם המטפלת.
דוד אמסלם:
אני מציע.
דוד אמסלם:
אנחנו כבר חורגים מהדיון בחמש דקות.
דוד אמסלם:
אני אעשה פגישת עבודה אצלי כי ביקשתי מאורי מקלב וכנראה העסק לא התבשל.
דוד אמסלם:
אני לא אעשה דיון עד שאנחנו נבשל את כל הפרטים.
דוד אמסלם:
אני אעשה עבודה אצלי.
דוד אמסלם:
משה, אתה תהיה בפגישה.
דוד אמסלם:
אנחנו נזמין את שמחה ואת טלי כנציגים.
<עידית לבוביץ' שקד:
אפשר להזמין גם את קו לעובד?
דוד אמסלם:
גם קו לעובד.
דוד אמסלם:
אין שום בעיה.
דוד אמסלם:
אנחנו נעשה דיון אצלי בחדר ואם צריך, גם שני דיונים, עד שנברר.
דוד אמסלם:
אני אבין שם את כל הדקויות ואז נביא איזושהי חבילה יותר מסודרת לכאן.
דוד אמסלם:
גברתי, משפט אחרון.
<רוזט בובליל:
הבן שלי שש שנים מחוץ לישיבה והוא חולה.
<שמחה בניטה:
רוזט, זה לא שייך.
<רוזט בובליל:
אני רוצה שייתנו לו עובד זר במשך 24 שעות.
<רוזט בובליל:
הילד הולך לאיבוד.
<רוזט בובליל:
עד עכשיו הוא לא קם.
<רוזט בובליל:
הוא צריך מישהו לעזרה ולא לארבע שעות של חברה שהילד מקבל כי זה כלום.
<רוזט בובליל:
הוא צריך מישהו צמוד.
<רוזט בובליל:
תאשר לי בבקשה עם ביטוח לאומי שיהיה לו.
<שמחה בניטה:
זה לא קשור לזה.
דוד אמסלם:
אני אדבר היום בלי נדר עם אלי אלאלוף שיקיים דיון לגבי הנושא של הזכויות של הילדים ושל האנשים שזקוקים לסיעוד.
דוד אמסלם:
אני אבקש ממנו.
דוד אמסלם:
אני אסביר לו מה קרה כאן בוועדה אבל הנושא הזה אצלו.
דוד אמסלם:
אני אעשה דיונים מהירים בנושא שלי.
דוד אמסלם:
זה לא ייקח חודשיים ואני אפילו בפגרה אבקש לקיים את הדיונים כדי לסיים את הסיפור.
<שלום קוטשר:
אני נדחיתי בוועדה הומניטרית בגלל הבעיה של האזורים כי יש שם תנאי על הסף לא לאשר.
<שלום קוטשר:
רק דרך בית משפט.
דוד אמסלם:
אבל שלום, שמעת מה נאמר כאן.
דוד אמסלם:
אני אקיים דיון.
דוד אמסלם:
אני אסגור את זה.
<שלום קוטשר:
ארבעה ימים לוקח לעובד ללמוד היכן הקפה.
<שלום קוטשר:
איך אפשר לדעת אחרי שבעה ימים אם הוא מתאים?
דוד אמסלם:
יכול להיות שבדיון נסכים אתו על 14 ימים.
<שלום קוטשר:
תזמין גם אותי.
דוד אמסלם:
אם אני מזמין אותך ואת כולם, שוב עשיתי ישיבה.
דוד אמסלם:
כל האנשים לא ייכנסו אצלי בחדר.
דוד אמסלם:
לכן, סמוך עלי.
דוד אמסלם:
אני אעשה את הדיונים שם.
דוד אמסלם:
אם יהיו לך הערות, אתה תעיר אותן.
<אבנר עורקבי:
אני רוצה להבין.
דוד אמסלם:
אני סיימתי את הדיון.
<אבנר עורקבי:
הדברים שהעלה כאן
<אבנר עורקבי:
משרד הפנים לא יתקיימו עד אחרי הדיון אתך?
דוד אמסלם:
לא קשור.
<משה נקש:
ברשותך היושב ראש, ככל שאפשר להקל ואלה הקלות, אנחנו נעשה את זה ואם אחר כך נעשה עוד הקלות, נעשה.
דוד אמסלם:
מה שמשה אמר זה שהשר כבר נתן להם את האישור להתקדם.
דוד אמסלם:
בוודאי שאנחנו לא עוצרים.
דוד אמסלם:
הוועדה תתקדם.
דוד אמסלם:
אנחנו נעשה קצת יותר פיין טיונינג על הנקודות שהחברים העלו כאן כי או לי אפשר לקחת את זה ולשפר את זה יותר.
דוד אמסלם:
זאת הכוונה שלי.
<רוזט בובליל:
גם מה שאני אמרתי?
דוד אמסלם:
גם מה שאת אמרת.
דוד אמסלם:
מה שאת אמרת, אני אדבר עם אלי אלאלוף.
דוד אמסלם:
את דיברת על משהו אחר וזה יהיה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
דוד אמסלם:
הישיבה נעולה.
דוד אמסלם:
אנחנו קיימנו דיון ב-22 ביוני 2015 ובו בעצם ביקשנו ממשרד הפנים והאוצר מספר דברים, אבל לפני שאני מקיים את הדיון אני רוצה לדעת האם נמצא כאן מישהו ממשרד האוצר.
דוד אמסלם:
לא נמצא כאן.
דוד אמסלם:
מרדכי כהן ממשרד הפנים נמצא?
דוד אמסלם:
כרגיל, יש כאן
דוד אמסלם:
חוצפה ועזות מצח שקורית כמעט בכל ישיבה.
דוד אמסלם:
אני נמצא כאן בכנסת משעה 7:30, מכין את עצמי לדיון הזה כבר משעה 6:15 אבל הפקידים לא באים, כרגיל.
עבדאללה אבו מערוף:
אני כאן משעה 7:10.
דוד אמסלם:
כך זה כמעט בכל דיון.
דוד אמסלם:
אני כתבתי מכתב ליושב ראש הכנסת בנושא הזה.
דוד אמסלם:
אני רואה את זה כחוצפה וכעזות מצח וכזלזול.
דוד אמסלם:
אני לא מתכוון שמישהו שילח לי איזשהו פקיד.
דוד אמסלם:
נושא ארנונה הוא נושא שצריך לטפל בו השר או המנכ"ל.
דוד אמסלם:
לא יכול להיות שאנחנו קמים בבוקר, עושים עבודה, נפגשים עם אנשים והפקידים בשעה 9:20 עוד לא מגיעים.
דב חנין:
זה מחבל בעבודה שלנו.
דוד אמסלם:
אני נועל את הישיבה.
דוד אמסלם:
אני לא מתכוון לעשות דיון.
דוד אמסלם:
הזמן שלנו הוא לא זמן סרק.
דוד אמסלם:
אני מודיע שבפעם הבאה מנכ"לים של המשרדים יהיו, גם משרד הפנים וגם יושב ראש אגף התקציבים.
דוד אמסלם:
אם זה ימשיך כך, אני מודיע לכם שכל הנושאים של ועדת הפנים לא יידונו לא בנושא פנים ולא בנושא אוצר.
<קריאה:
אולי הם הגיעו?
דוד אמסלם:
אני רואה.
דוד אמסלם:
אני כבר מכיר אותם.
דוד אמסלם:
לכן, אני מפזר כרגע את הוועדה.
דוד אמסלם:
אני אקבע דיון חדש.
דוד אמסלם:
אני מבקש שכל המנכ"לים יהיו שם וייתנו תשובות ושיכינו את עצמם גם לדיון.
דוד אמסלם:
אני מתנצל בפני כל המוזמנים.
דוד אמסלם:
אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו-2016, מ/1002, הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
דוד אמסלם:
מי רוצה להציג?
<קרן גלאון:
הרשות הארצית לכבאות והצלה.
<קרן גלאון:
למעשה התיקון שיש כאן הוא תיקון שבמהותו הוא טכני.
<קרן גלאון:
זאת אומרת, חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה חוקק לפני כשלוש שנים ואחרי תקופת הרצה ראינו שיש דברים קטנים כאלה ואחרים שצריך לחדד בחוק ומכאן נובע התיקון.
<קרן גלאון:
מדובר במספר דברים קטנים, בין אם אלה טעויות סופר, בין אם אלה טעויות טכניות שביקשנו לחדד.
<עידו בן יצחק:
נקרא סעיף ונסביר.
<עידו בן יצחק:
הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו-2016 תיקון סעיף 18 בחוק הרשות הארצית לכבאות והצלה התשע"ב-2012 (להלן החוק העיקרי), בסעף 18(ב), במקום "התראה או נזיפה או להפסיק את התנדבותו", יבוא "התראה, נזיפה, הגבלת התנדבותו או הפסקתה".
<קרן גלאון:
ברשות הארצית לכבאות והצלה לשמחתנו יש הרבה מאוד מתנדבים.
<קרן גלאון:
עת חוקק החוק הסעיף הזה שמדבר על הדין המשמעתי של מתנדבים בעצם היה חסר בו כלי אחד שהוא הגבלת התנדבות, כשלא רוצים לנקוט בכלי הדרמטי של הפסקה.
דוד אמסלם:
נמשיך.
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 31 בסעיף 31 לחוק העיקרי – בכותרת השוליים, אחרי "כיבו" יבוא "והצלה".
<עידו בן יצחק:
בסעיף קטן (א), בהגדרה מפגע, במקום "סיכוני אש מיוחדים שנקבע" יבוא "סיכוני אש מיוחדים או סיכון מיוחד לאירוע חומרים מסוכנים".
<עידו בן יצחק:
בסעיף קטן (ב), בסופו יבוא "תקנות כאמור בסעיף קטן זה לעניין סוגי המפעלים שמתקיים בהם סיכון מיוחד לאירוע חומרים מסוכנים יותקנו גם בהתייעצות עם השר להגנת הסביבה ושר הכלכלה.
<עידו בן יצחק:
בסעיף קטן (ג), במקום "צוות כיבוי" יבוא "צוות כיבוי והצלה", במקום באירוע דליקה" יבוא "באירוע כבאות והצלה", במקום "בחוק זה צוות כיבוי מפעלי" יבוא "בחוק זה צוות כיבוי והצלה מפעלי" ובסופו יבוא "ואולם הנציב לא ידרוש כי לצוות כיבוי והצלה תהיה הכשרה לפעול בחומרים מסוכנים אלא לגבי מפעל מהסוג שנקבע לפי סעיף קטן (ב) כי מתקיים בו הסיכון המיוחד לאירוע חומרים מסוכנים".
<עידו בן יצחק:
בסעיף קטן (ד) במקום "אירוע דליקה" יבוא "אירוע כבאות והצלה", במקום "צוות כיבוי מפעלי" יבוא "צוות כיבוי והצלה מפעלי" ובסופו יבוא "במפעל שמתקיים בו סיכון מיוחד לאירוע חומרים מסוכנים יהיו נתונות סמכויות לפי סעיף 29(א)(3) לצורך גילוי, זיהוי וניטור של חומרים מסוכנים".
<עידו בן יצחק:
בסעיף קטן (ה), במקום "צוות כיבוי מפעלי" יבוא "צוות כיבוי והצלה מפעלי".
<קרן גלאון:
גם כאן, איזושהי לקונה בחוק.
<קרן גלאון:
החוק כבר קבע והסדיר את הנושא של צוות כיבוי מפעלי.
<קרן גלאון:
היום הצוות מוגבל לכאורה.
<קרן גלאון:
גם כאן ההדבקה של התיקון המשפטי על פני הפעילות של השטח לדליקה בעוד שסמכויות הרשות הארצית לכבאות והצלה, היא מטפלת באירוע כבאות והצלה שזה רחב מאירוע דליקה וזה כולל גם אירוע חומרים מסוכנים.
<קרן גלאון:
יש כאן התאמה למצב העובדתי הקיים שחוץ מדליקה הוא יפעל באירוע כבאות והצלה ולכן גם השם שלו לא יהיה רק צוות כיבוי אלא צוות כבאות והצלה.
<עידו בן יצחק:
אני רוצה להעיר בעניין הזה.
<עידו בן יצחק:
היום יש שתי דרכים לפי החוק להקים צוות כיבוי כזה.
<עידו בן יצחק:
האחת, בהסכם בין הרשות לבין המפעל, והשנייה, בהוראה של הנציב שהוא מורה למפעל להקים את הצוות הזה.
<עידו בן יצחק:
לפי החוק, המפעלים שאפשר לתת את ההוראה הזאת, סוגי המפעלים צריכים להיקבע בתקנות, באישור הוועדה.
<עידו בן יצחק:
התקנות האלה עוד לא נקבעו כך שכיום בעצם הדרך היחידה הקיימת היא הסכמית.
<עידו בן יצחק:
יש כל מיני מפעלים שהם עוד טרם חקיקת החוק, אבל חשוב לדעת שאין עדיין את התקנות האלה וכי הן לא הובאו וצריך לראות מתי הן מגיעות אלינו.
דוד אמסלם:
דרך אגב, כמה זמן אתם עובדים על התקנות?
<קרן גלאון:
התקנות האלה, אני מעריכה שיגיעו בחצי השנה הקרובה.
דוד אמסלם:
זאת אומרת, אתם בעצם עובדים בלי תקנות.
דוד אמסלם:
בעצם אין לכם איך לעבוד.
<קרן גלאון:
לא.
<קרן גלאון:
כמו שציין היועץ המשפטי, יש דרך של הסכמות ועובדים היום בדרך של הסכמות.
<קרן גלאון:
זה גם מנגנון אחד של החוק.
<קרן גלאון:
יש דרך של חיוב אותה אנחנו עוד לא מפעילים היום.
<קרן גלאון:
אנחנו מאמינים שיש כאן מה שנקרא אחידות בדרישות וברצונות.
דוד אמסלם:
הבנת.
דוד אמסלם:
אתם צריכים כאן לשים זום כי זה חשוב מאוד.
דוד אמסלם:
אנחנו לא עובדים כאן כתבנית כבקשתך.
<קרן גלאון:
בסדר גמור.
דוד אמסלם:
במיוחד היכן שעולה כסף.
דוד אמסלם:
אנחנו לא אומרים לו שיעשה טובה, אתה חייב, גם אתה צריך את זה.
<נתנאל היימן:
אפשר שאלה?
<נתנאל היימן:
התיקון הזה הוא משית, לעומת הנוסח הנוכחי של החוק, איזה שהן עלויות נוספות על בעלי עסקים?
<קרן גלאון:
אנחנו לא מעריכים שזה המצב.
<קרן גלאון:
במפעלים שיש להם היום חומרים מסוכנים ממילא יש להם צוותים כאלה והם נותנים את המענה הזה.
<קרן גלאון:
להערכתנו התיקון הזה של הרחבת הסמכות מדליקה לעוד דברים, הוא כשלעצמו אין בו השתה נוספת.
דוד אמסלם:
ברמה העקרונית לא צריכות להיות עלויות.
דוד אמסלם:
הרי הם באים בצוות המקצועי.
דוד אמסלם:
הם אמרו שהם מסדירים כאן דברים טכניים שלא קשורים כרגע.
דוד אמסלם:
גם אם יש איזשהו משהו שעד היום הם הסדירו אותו ברמה של מה שנקרא הסכמה, ברור שהבן אדם הזה את זה כי זה גם טוב לו וזה בעצם עוזר לו לשמור על חייו, על עובדיו ועל הסביבה כי אם תהיה תקלה, הוא בבעיה.
דוד אמסלם:
זה בא להסדיר את הדברים הטכניים ולא בקטע של המהות הכספית.
<קריאה:
עוד משפט אחד ברשותך, בכל זאת.
<קריאה:
הוועדה שישבה, ואני חלק ממנה, ועשתה את זה, התחשבה קודם כל באלה שיש לנו הסכמים אתם והם עובדים.
<קריאה:
והיא בדקה את זה.
<קריאה:
בדרך כלל היא מתבססת על כוח אדם שקיים במקום כאשר אחד הדברים שהוועדה ראתה היא לא להעמיס עוד עלויות ועוד ביורוקרטיה ועוד דברים אלא לקחת את המצב הקיים ולנסות להסדיר אותו כמה שיותר טוב.
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 33 בסעיף 33 לחוק העיקרי במקום "צוות כיבוי מפעלי" יבוא "צוות כיבוי והצלה מפעלי".
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 36 בסעיף 36(ב)(2) לחוק העיקרי, אחרי "מותנים" יבוא "בבחינת הקצין המוסמך בדבר הצורך".
<קרן גלאון:
החוק הסדיר אפשרות להקצאת כבאים בתשלום לאירועים כגון פסטיבלים ודברים כאלה.
<קרן גלאון:
החוק התווה את שיקול הדעת של הקצין המוסמך.
<קרן גלאון:
יש כאן איזו טעות קטנה שנפלה בסעיף, מה קורה כאשר גורם אחר הוא גורם שמוסמך לתת רישיון, לדוגמה משטרת ישראל.
<קרן גלאון:
היה יכול להשתמע מהסעיף שלכאורה הגורם האחר יכול להכתיב את אותה הקצאת כבאים בתשלום וזאת לא המטרה.
<קרן גלאון:
התיקון כאן הוא שהגורם האחר יכול להמליץ לכבאות.
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 74 בסעיף 74 לחוק העיקרי, במקום "צוות כיבוי מפעלי" יבוא "צוות כיבוי והצלה מפעלי".
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 76 בסעיף 76(א)(1) לחוק העיקרי, במקום "צוות כיבוי מפעלי" יבוא "צוות כיבוי והצלה מפעלי".
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 79 בסעיף 79 לחוק העיקרי, אחרי "צו הפסקה מינהלי" יבוא "שניתן לפי סעיף 51", ואחרי "צו הפסקה שיפוטי" יבוא "שניתן לפי סעיף 58".
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 80 בסעיף 80 לחוק העיקרי – בסעיף קטן (א), אחרי "עבירות לפי סעיף 76" יבוא "או למניעת עבירה של הפרת צו הפסקה מינהלי לפי סעיף 79".
<עידו בן יצחק:
בסעיף קטן (ב) אחרי "עבירה לפי סעיף 76" יבוא "או הופר צו הפסקה מינהלי לפי סעיף 79".
<קרן גלאון:
הסעיף הזה, המטרה שלו היא להרחיב מעט את האחריות של נושא משרה בתאגיד גם לעבירה של הפרת צו מינהלי.
<קרן גלאון:
הצו הזה, אגב, מאז הקמת הרשות הוא כלי חדש והוא הוכיח את עצמו מאוד.
<קרן גלאון:
אנחנו מבקשים להרחיב את זה גם לאחריות נושא משרה.
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 95 בסעיף 95 לחוק העיקרי, במקום "צוות כיבוי" יבוא "צוות כיבוי והצלה מפעלי או על צוות כיבוי לשטחים פתוחים".
<עידו בן יצחק:
תיקון סעיף 147 בסעיף 147(ה) לחוק העיקרי, במקום "בסעיפים קטנים (ב) ו-(ג)" יבוא "בסעיפים קטנים (א) ו-(ג)".
<עידו בן יצחק:
תיקון חוק החומרים המסוכנים בחוק החומרים המסוכנים התשנ"ג-1993, סעיף 16(ג)(1) – בטל.
<קרן גלאון:
גם זה תיקון טכני לחלוטין.
<קרן גלאון:
בתיקון העקיף שנעשה לא בוטל הסעיף הזה שהיה צריך להתבטל.
<עידו בן יצחק:
הסעיף עוסק בחובה של השר להגנת הסביבה למנות ממונה על אירוע חומרים מסוכנים מבין עובדי המשרד, מאחר שהאחריות על טיפול בחומרים מסוכנים עברה לרשות הכבאות, אין צורך בכך.
דוד אמסלם:
מישהו רוצה להתייחס?
דוד אמסלם:
הערות?
דוד אמסלם:
אין.
דוד אמסלם:
אנחנו נביא את זה להצבעה.
דוד אמסלם:
מי בעד אישור הצעת חוק הרשות הארצית לכבאות והצלה (תיקון מס' 3), התשע"ו-2016?
דוד אמסלם:
בעד פה אחד
דוד אמסלם:
הצעת החוק אושרה פה אחד.
אכרם חסון:
אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה.
אכרם חסון:
אנחנו דנים בהארכת המועד להגשת דו"ח של מבקר המדינה בדבר חשבונות הסיעות והרשימות שהשתתפו בבחירות לרשויות מקומיות באקה על גרביה וג'ת.
אכרם חסון:
כפי שאתם יודעים, הבחירות התקיימו ב-10 לנובמבר 2015 והסיבוב השני היה ב-24 לנובמבר 2015 וכמובן היו אמורים להגיש או ב-10 לפברואר 2016 או ב-24 לפברואר 2016 ומבקר המדינה היה אמור להגיש את הדוח עד שמונה חודשים ליושב ראש הכנסת, כך שהיה צריך להגיש את זה בחודש זה, ביולי.
אכרם חסון:
לצערנו הרב כנראה שהיו אילוצים והדברים לא בוצעו למרות שאני לא רואה שום סיבה עניינית.
אכרם חסון:
אני אישית נבחר ציבור 27 שנים וכל הזמן הגשנו את הדוחות בזמן וזה זמן סביר כדי להגיש את הדוחות.
אכרם חסון:
כמובן שמבקר המדינה כנראה לא יכול להגיש את הדוח ולכן אתם מבקשים אורכה.