GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אתה אומר שעשיתם דיונים בנושא הזה, ויש לכם המלצה לדרג המדיני, קרי שר הביטחון.
דוד אמסלם: יש המלצה כזו ששלחתם לו?
דוד אמסלם: תעביר לי אותה.
דוד אמסלם: אני אשב אתו על זה.
<עדי שוסטר: לא העלינו המלצה.
<עדי שוסטר: אנחנו דורשים את הכרעת הדרג המדיני כדי לבצע את האכיפה בהקשר הזה.
דוד אמסלם: מה זה הנחיה?
דוד אמסלם: הדרג המדיני יודע על זה?
דוד אמסלם: ישבתם אתם?
דוד אמסלם: מי זה הדרג המדיני?
דוד אמסלם: שם פרטי ושם משפחה של דרג מדיני.
<נעמה גת: המתאם מכיר את הסוגיה.
דוד אמסלם: מי זה המתאם?
<נעמה גת: אולי.
דוד אמסלם: יש מסמכים כתובים ששלחתם לו?
דוד אמסלם: אתם יכולים להעביר לי את זה?
<נעמה גת: אני צריכה לבדוק.
דוד אמסלם: תבקשי את האישור ממי שאת רוצה.
דוד אמסלם: אני מבקש לקבל את המסמכים, כי אני רואה את זה כרשלנות גדולה מאוד בצבא.
דוד אמסלם: זה נשאר אצל מתאם הפעולות.
דוד אמסלם: זה, מה שנקרא, נשאר אצלו ידע אישי.
דוד אמסלם: אני רוצה לדעת איפה זה נתקע מבחינת הצבא.
דוד אמסלם: אם זה נתקע אצל שר הביטחון, אני אדע.
<אילן שדה: כל ראשי המועצות כתבו לשר, ביקשו פגישה.
<אילן שדה: עדיין אין.
דוד אמסלם: אני מבקש קודם כל לקבל את העמדה של מתאם הפעולות בשטחים, כולל הפרוטוקולים והדיונים שעשיתם בנושא עם מכתבים שהעברתם לו.
דוד אמסלם: אני מבקש לקבל תוך שבועיים את העמדה של מתאם הפעולות בשטחים בנושא הזה.
דוד אמסלם: אני חוזר למשרד המשפטים.
דוד אמסלם: איך אתם רוצים להתקדם בנושא?
<תהילה רוט: אני חושבת שכדאי לפנות למשרדי הגנת הסביבה והחקלאות.
<תהילה רוט: היה דיון אצל השרים שלהם.
דוד אמסלם: אשאל משהו אחר.
<תהילה רוט: היתה ועדה שמשרד המשפטים לא היה חבר בה.
<תהילה רוט: הוועדה הזאת - זה לא נכלל בהמלצותיה.
<תהילה רוט: אולי כדאי לכנס שוב את הוועדה הזאת.
<תהילה רוט: או יעדכנו איפה השרים- - -
דוד אמסלם: עזבי עכשיו ועדות.
דוד אמסלם: מי לדעתך צריך לעשות מה, עכשיו?
דוד אמסלם: תגידי לי איזה משרד צריך לעשות מה, עכשיו.
<דני טל: אפשר להתייחס?
<דני טל: אני מנהל מינהל ייבוא במשרד הכלכלה.
דוד אמסלם: אתה לא מנהל את הדיון.
דוד אמסלם: כשדיברת עם עמיתיך, יכולת לבקש את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: אני מניח שהיית מהאו"ם.
דוד אמסלם: גם אצלכם יש שלושה שאני כבר לא יודע מי אחראי על מה.
דוד אמסלם: אני ביקשתי את המנכ"ל שלכם.
דוד אמסלם: אבל הוא לא בא.
דוד אמסלם: הוא עסוק בדברים חשובים, אז הוא שולח שלושה אנשים שמצליחים לבלבל אותי.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע אותה, ואז אעבור אליך.
דוד אמסלם: תהילה, מה לדעתך צריך לעשות כדי לקדם את העניין, בלי ועדות?
<תהילה רוט: אני חושבת שזו לא שאלה משפטית אלא שאלה שנמצאת אצל הדרג המדיני, להחליט באופן מקצועי אצל השרים הרלוונטיים, מי שנכון שיקדם את זה.
<תהילה רוט: אני חושבת שכל הגורמים הרלוונטיים מודעים לזה.
<תהילה רוט: אנחנו עקרונית פנינו למשרד הכלכלה, לקבל את ההתייחסות שלהם לסוגיה.
שולי מועלם-רפאלי: האם משרד הכלכלה היה חלק מהוועדה הבין-משרדית הזאת, שמשרד המשפטים לא היה?
דוד אמסלם: תהילה, לפני כן - איזה משרד לדעתך צריך להוביל את זה?
דוד אמסלם: או גם זה מסובך?
דוד אמסלם: או נקים ועדת שרים?
דוד אמסלם: אני שואל, משפטית.
דוד אמסלם: הרי אם אתחיל עם המשרד לאיכות הסביבה, אבזבז אתם עוד חצי שנה, ואחרי חצי שנה הם יסבירו לי שזה משרד הכלכלה.
דוד אמסלם: משרד הכלכלה יסבירו לי שזה משרד החקלאות, ואז אסיים פה ארבע קדנציות פה, ולא אדע מי.
דוד אמסלם: משפטית, מי לדעתך צריך לטפל בנושא?
<תהילה רוט: אני לא יודעת אם זו שאלה משפטית, אבל אני חושבת שהמשרדים הרלוונטיים- - -
דוד אמסלם: מנסח את זה תומר אחרת – בתחום פעולתו של איזה משרד הנושא הזה משרד?
<תהילה רוט: אני חושבת שהוא יכול ליפול לתחום של משרד הכלכלה או משרד האוצר – עם מעורבות של המשרד להגנת הסביבה וחקלאות, ויכול להיות, אם יש לזה היבטים של חוץ.
<תהילה רוט: ההחלטה איפה מקדמים את זה היא בין המשרדים לשרים הרלוונטיים.
<דני טל: דני טל, מנהל מינהל ייבוא, משרד הכלכלה.
<דני טל: אתחיל בזה שעד הבוקר בכלל לא ידעתי על קיומו של הנושא.
דוד אמסלם: ומי סיפר לך על זה בבוקר?
<דני טל: היתה התכתבות מיילים.
<דני טל: שאלו: האם אתם חושבים שרלוונטי לבוא ולהציג.
<דני טל: הציגו את הבעייתיות של עצים שנגדמים פה, מרוסקים פה, מועברים לרש"פ וחוזרים באמצעות פחם.
<דני טל: אמרו, האם יש קשר לייבוא?
<דני טל: תיגש לשם.
<דני טל: יש שם יועצת משפטית בכירה שגם הגיעה.
דוד אמסלם: שאלתי אותך – אמרת שרק הבוקר ידעת על זה.
דוד אמסלם: אני מניח שבאזור -07:00.
דוד אמסלם: מי אמר לך על זה?
<דני טל: התכתבות מיילים פנימית.
דוד אמסלם: בין מי?
<דני טל: הגיעה מלשכת השר או מלשכת מנכ"ל, לדעתי.
דוד אמסלם: ואני מבין שהוא ידע על זה רק מ-06:00, לכן הוא הטריד אותך ב-07:00?
<דני טל: זה נשלח במהלך ראש השנה.
<דני טל: אני ראיתי את זה הבוקר.
דוד אמסלם: נעבור לעניין, דני.
דוד אמסלם: רק שימו לב איך אתם מתנהלים, כל המדינה.
שולי מועלם-רפאלי: שנה דיונים פה.
דוד אמסלם: דני, אתה השליח.
דוד אמסלם: המנכ"ל שלך היה איש חשוב.
דוד אמסלם: הדיון הזה הוא זוטות.
דוד אמסלם: הוא לא משתתף בדיונים כאלה פשוטים.
דוד אמסלם: הוא יודע על הדיון הזה כבר כמה שבועות, אבל אתה השליח – הוא לא פה.
דוד אמסלם: לכן אני מדבר אתך דרכו.
<דני טל: מינהל ייבוא עוסק, בגדול, בייבוא לתוך שטח מדינת ישראל, כאשר הרש"פ היא חלק מאותה מעטפת.
<דני טל: הנציג שלנו, שיושב במעברי הגבול, גם עוסק בבדיקה ומתן אישורים לייבוא לתוך הרש"פ.
<דני טל: בעצם כל התפישה אומרת: הייבוא ככלי להורדת מחירים.
<דני טל: זו התפישה.
<דני טל: אנחנו מחפשים איך להוריד בירוקרטיה, איך להוזיל ייבוא, איך להוריד את הרגולציה, ואיך לגוון את מקורות הייבוא.
<דני טל: זה בגדול.
<דני טל: אנחנו גם עוסקים בנושא של היטלי סחר על ייבוא שהוא סחר לא חוקי.
דוד אמסלם: מי מגדיר מה לא חוקי?
<דני טל: יש כללים מאוד ברורים לפי ה-WTO.
דוד אמסלם: אגב, אני הבנתי מהיועצת המשפטית שלך, שבין ישראל לרשות לא קוראים לזה בכלל ייבוא.
<דני טל: אסביר.
<דני טל: אם, למשל, בכובע של הממונה על היצף – עכשיו המלצנו על היצף ממדינה אחרת.
<דני טל: אם בכובע של ההיצף אני מקבל תלונה מחברה ישראלית שאומרת: ברשות הפלסטינית מייצרים ומוכרים פה בהיצף, אני לא מתייחס לזה כהיצף, כי זה אותו שוק.
<דני טל: מזה אני משליך גם להיבטים אחרים של מה שאתם מכנים ייבוא מהרשות הפלסטינית.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לא מכנים ייבוא.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו משתמשים במילה שיווק, שלימדה אותנו היועצת המשפטית הבכירה, לדבריך, אז אנחנו מנסים לקבל ממך תשובה על השיווק – לא על הייבוא.
<דני טל: אני מגיע גם לתשובות ואולי גם לפתרון, איפה כן צריך להיות הפתרון.
דוד אמסלם: סוף-סוף מישהו אומר לי שאולי יש פתרון.
<דני טל: כל הפתיח הזה בא להסביר שאם מחפשים את הפתרון בכל מי שמטפל בייבוא אל מדינת ישראל – זה לא רלוונטי.
<דני טל: איפה כן – היועצת המשפטית פה דבי, שהתחילה להסביר, וחבל שלא נתתם לה יותר את הבמה, כי יש לה המון ידע וניסיון – את כל הסכם פריז, יש הגדרות, איך מטפלים – אם יש בעיה של זבל, אם יש בעיה של שפכים, אם יש בעיות אחרות של איכות הסביבה, יש ועדות כלכליות משותפות בינינו לבין הרשות הפלסטינית, שהם מוגדרים- - -
יעל כהן-פארן: אבל הן לא פועלות.
<דני טל: אני מסביר מה המסגרת המשפטית שבה העסק הזה אמור להיפתר.
<דני טל: זה בטח לא במשרד הכלכלה.
<תומר רוזנר: רק במשרד הכלכלה.
דוד אמסלם: שלחת אותנו עכשיו להקים את הוועדה המשותפת עם הרשות?
<דני טל: אני מסביר לך מה הפתרונות הקיימים.
<דני טל: חוק המזון אמנם חוקק על-ידי משרד הבריאות, אבל יש שם התייחסות, מה קורה כאשר אותם מוצרי מזון מיוצרים ברשות הפלסטינית, ומגיעים לתוך שטחי מדינת ישראל.
<דני טל: יש התייחסות מאוד ספציפית בחקיקה לנושא הזה.
<דני טל: יכול להיות שאם תחוקקו חוק שמגדיר- - -
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו לתומנו חשבנו שמי שצריך לחוקק את החוק הזה הוא משרד הכלכלה, ולא אנחנו.
<דני טל: באותה מידה הייתם יכולים להזמין לפה גם את משרד התחבורה, והיה עונה לכם אותו דבר.
שולי מועלם-רפאלי: איכשהו זה לא הצליח לנו עם משרד התחבורה, כי חשבנו שזה מונח אצל משרד הכלכלה, אדוני, ומשרד התחבורה לא היה נראה לנו רלוונטי.
שולי מועלם-רפאלי: חשבנו ככה.
<דני טל: אין לי שום ביקורת, אני רק אומר – זה לא במגרשנו.
שולי מועלם-רפאלי: במשך שנה שלמה יושבים פה אנשי משרד הכלכלה בשביל שבסוף אתה תגיד לנו שזה לא במגרשכם?
שולי מועלם-רפאלי: ואוו.
דוד אמסלם: דני, תודה רבה.
דוד אמסלם: אני רוצה תשמעו – ישב פה בחור בשקט, יצחק קשת, ראש המועצה.
דוד אמסלם: האמת היא שהוא הכניס אותי ראשון לנושא הזה לפני כשנתיים.
דוד אמסלם: בבקשה, תאר להם את המצב.
<יצחק קשת: גם הדברים נאמרו פה, והדיון הזה סובב הרבה מאוד זמן.
<יצחק קשת: יש הרבה מאוד דברים במדינת ישראל, כפי שנאמר, שיודעים להזיז את הדברים, אבל באיזשהו מקום דברים כאלה, שלכאורה לא מרגישים אותם, או לא חיים אותם, או כפי שנאמר פה, אם היתה נופלת פצצה בשדרות, דברים שקטים, אבל יש אנשים שסובלים שם יום-יום.
<יצחק קשת: אנחנו כשליחי ציבור – אמר פה יושב-ראש הוועדה – הוא מקבל פה הודעות כל יום.
<יצחק קשת: אנחנו כשליחי ציבור לא יכולים להתעלם מכך.
<יצחק קשת: אנחנו צריכים להביא את הקול של הציבור, ולגרום לכך שזה יקרה.
<יצחק קשת: אני אומר לכם את זה בצורה – מבחנתי זה רגע לפני, כי מה שאמרנו לציבור, וישבנו מול הציבור כמה וכמה פעמים, ואמרנו: יש התקדמות, יש הבנה, יש פה יושב-ראש ועדה שדוחף את זה בכל הכוח, אבל ממה שאני מבין פה מהדיון, שזה לא הולך לקרות, ואנחנו מחזיקים את כל הציבור בגב – אומרים: חכו, חכו.
<יצחק קשת: אבל אני אומר לכם את זה, וצריך להעביר את המסר הזה לכל מי שזה קשור אליו - זה רגע לפני פיצוץ, כי אנחנו לא נוכל לחכות יותר עם על הגב, ומבחינתי כל מה שאמרתי לציבור: זה עוד רגע נפתר, לא אוכל לומר לציבור: זה עוד רגע נפתר, כי זה לא נפתר.
<יצחק קשת: תעבירו את המסר הלאה - אנחנו נעביר הילוך, וכל המדינה תשמע על זה, וכל המדינה תתעורר על זה, שהיא לא מתנהלת נכון.
<יצחק קשת: מדינת ישראל לא יודעת לפתור דבר, שלכאורה נראה פשוט, ואנחנו אוטוטו הולכים להעביר הילוך.
<יצחק קשת: האנשים פה צריכים להתעורר, וכל פקיד, בכיר ככל שיהיה, צריך להעביר את המסר הלאה – לומר להם: הגיעו מים עד נפש.
<יצחק קשת: הזמן שניתן לזה – לא ניתן לתת לזה עוד זמן.
<יצחק קשת: ניתן לזה די והותר.
<יצחק קשת: מבחינתנו, כבוד היושב-ראש, אנחנו צריכים להבין לאן אנחנו הולכים, כי הציבור יושב לנו, ואנחנו שליחים, ואנחנו נעשה כל מה שצריך לעשות כדי שזה ייפתר.
<יצחק קשת: אם זה ייפתר בכך שנתנו לזה את הזמן, אז נעבור לשלבים אחרים.
<יצחק קשת: יש לנו גב גדול מהציבור, שרק מחכה לפקודה, לצאת לדרך.
<יצחק קשת: תודה.
דוד אמסלם: אילן.
<אילן שדה: אני קודם כל מחזק את יצחק בדבריו.
<אילן שדה: שמעתם את חגי ממצפה אילן.
<אילן שדה: נשאלתי על-ידי אנשים – הם הולכים לבנות את הבתים שלהם.
<אילן שדה: כבר חתמתי על כמה היתרים.
<אילן שדה: עוד לא התחילו לבנות את בתי הקבע, אבל נשאלתי, האם להשקיע את כספם או לא.
<אילן שדה: אמרתי להם: תשקיעו.
<אילן שדה: לקחת את האחריות על עצמי.
<אילן שדה: ממה שקורה פה, אני מפקפק כבר.
<אילן שדה: התשובות הן כל הזמן איך לא.
<אילן שדה: התפקיד שלנו – שלכם כפקידים, שלי כראש רשות – לומר איך כן ולא איך לא.
<אילן שדה: כל אחד זורק את הכדור – משרד הבריאות, משרד זה, עוד מעט תחבורה.
<אילן שדה: לא מתביישים?
<אילן שדה: אתם לא מסוגלים?
<אילן שדה: אל תהיו במקום הזה.
<אילן שדה: אי-אפשר בדבר הזה להמשיך אתו כפי שזה קורה.
<אילן שדה: די.
<אילן שדה: מספיק.
<אילן שדה: אמרתי לתושבים, והודעתי את זה – ישבנו לפני שבוע בעיריית חדרה.
<אילן שדה: אקים אוהל ליד משרד ראש הממשלה.
<אילן שדה: יותר מזה כבר אין לנו.
<אילן שדה: יש פה אוויר נקי.
<אילן שדה: אני אשן פה.
<אילן שדה: אוויר הרים צלול כיין.
<אילן שדה: אי-אפשר לחיות באזור הזה.
<אילן שדה: זה מגיע ל-200,000 תושבים.
<אילן שדה: חדרה.
<אילן שדה: הכול.
<אילן שדה: כל האזור הזה מזוהם.
<אילן שדה: בלתי-ניתן לחיות פה, ואתם פה – איך לא.
<אילן שדה: אני אומר לכם, תעצרו את הפחמים.
<אילן שדה: תגידו: יש פה בדיקה, תעצרו את זה מלהיכנס.
<אילן שדה: הרי התקנות – לקח לנו זמן, יפה.
<אילן שדה: אני אומר – כל הכבוד.
<אילן שדה: בסופו של דבר זה יתכופף, אבל היתה הבנה שחייבים לפתור.
<אילן שדה: אבל יש שם עצים לעוד שנתיים ויותר.
<אילן שדה: מה, ניתן בינתיים שיחלו מזה?
<אילן שדה: זאת השאלה.
<אילן שדה: ואפשר לעצור.
<אילן שדה: ברגע שלא ייכנסו הנה פחמים, לא יהיה להם מה לעשות עם זה.
דוד אמסלם: ראש מועצת זיכרון, בבקשה.
<זיו דשא: בוקר טוב.
<זיו דשא: שנה טובה.
<זיו דשא: קיבלתי את הזימון לדיון הזה בערב החג, ביום חמישי.
<זיו דשא: שינינו את הלו"ז והגענו, כי הבעיה היא לא רק של תושבי חדרה, פרדס חנה, המועצה האזורית מנשה; זה מגיע גם לזיכרון.
<זיו דשא: גם אנחנו מקבלים לא מעט פניות בנושא.
<זיו דשא: הדבר הזה הוא לא פריפריאלי קטן.
<זיו דשא: הוא מגיע לכל האזור.
<זיו דשא: התופעה של מפחמות לא מסתיימת רק שם – זה מגיע לאזור פרדיס, ויש לנו פעילים סביבתיים שעושים את זה.
<זיו דשא: זו בעיה חריפה ביותר.
<זיו דשא: אני הייתי בטוח שאני בא לדיון שבו רק מלבנים כמה דברים, ומקבלים החלטות.
<זיו דשא: אני מבין שהדיון נפתח מחדש.
<זיו דשא: לא אחזור על דברי נבחרי הציבור.
<זיו דשא: ודאי שבאזורים האחרים סובלים יותר, אבל גם אצלנו מתחילים לסבול מהתופעה הזאת, אבל זה לא יכול להימשך, שיגלגלו את הכדור, ונבוא לדיון בעוד חצי שנה.
<זיו דשא: צריך לשים לזה סוף.
<זיו דשא: זה חיי אדם.
<זיו דשא: זה תרופות, זה מחלות.
<זיו דשא: אנשים לא רואים את ההמשך של הדבר הזה, וכשהמדינה רוצה, היא יודעת לעצור את הדברים.
<זיו דשא: פה אני לא מבין מי רוצה מה לעשות.
<זיו דשא: כל כך הרבה משרדי ממשלה.
<זיו דשא: ועדת שרים- - -
שולי מועלם-רפאלי: הכול כבר היה.
<זיו דשא: פשוט צריך לקבל החלטות במיידי, ולסגור את הנושא הזה, כי זה פוגע בבריאות של אנשים.
דוד אמסלם: חגי, אתה רוצה להוסיף מעבר לדברים המרגשים שלך?
<ישראל דנציגר: חברים, קודם כל אני חייב לומר לכם מילים קצת חריפות, אבל אני בוש ונכלם להיות נציג הממשלה ונציג ציבור היום ובשנה האחרונה.
<ישראל דנציגר: החלטנו במשרד להגנת הסביבה, להרים את דגל המלחמה במפחמות.
<ישראל דנציגר: מה שעברתי בשנה האחרונה זה בושה וחרפה, איך אני מטולטל בין משרדים, מנסה להוציא צו פשוט, להפעיל איזושהי מדניות במדינת ישראל כדי להציל 200,000 אנשים שסובלים מפגעים.
<ישראל דנציגר: כולנו צריכים לעשות בין ראש השנה ליום כיפור בדק בית רציני מאוד, אם כך נראות מערכות השלטון שלנו והיכולות שלנו לפעול לטובת האזרחים.
<ישראל דנציגר: סיימתי את ההליכה היומית שלי בנס הרים לפני כמה ימים, ונכנסתי לשתות כוס מים אצל אחד החברים, ובמקרה נכנסתי לשיחה של שלוש משפחות שהגיעו לדבר עם חברים.
<ישראל דנציגר: בכלל לא ידעו במה אני עוסק, ונושא השיחה היה על איך הם קנו דירות לא בפרדס חנה, והם עוזבים את פרדס חנה כי הם לא מסוגלים יותר לגור בגלל בעיית מפחמות בפרדס חנה - טעימה קטנה מ-200,000 אנשים שסובלים מסרטן, מאסטמה, שלא יכולים לישון, והולכים לישון עם משאפים וזריקות, והסירחון, ואנחנו, נבחרי ציבור או ממוני ציבור, לא מסוגלים לפתור את הבעיה הזאת, אז אני קודם כל מתבייש.
<ישראל דנציגר: אני כן שמח שאת הסאגה הראשונית של המשרד להגנת הסביבה ומשרד החקלאות אנחנו היום, סוף-סוף רואים צו, סוף-סוף רואים תמרוץ, סוף-סוף רואים נקודות להגירה של חומר, גם זמני וגם לאורך זמן.
<ישראל דנציגר: זה הצעד הראשון לפעילות.
<ישראל דנציגר: תוך 45 יום ייצא הצו, שאני מברך על זה שבעמל רב סוף-סוף הגיע לסיומו.
<ישראל דנציגר: רשמתי לעצמי רשימה ארוכה של דברים שאנחנו צריכים לוודא שיקרו ב-45 יום האלה כדי שזה יהיה אמתי – לוודא פריסת נקודות פליטה בכל הארץ, לוודא תמרוץ שיוצא, ובסכום הנכון.
<ישראל דנציגר: זה לא עלה פה, אבל זה עדיין לא סגור שם.
<ישראל דנציגר: אנחנו ומשרד החקלאות צריכים לסגור את זה – גיא, אתה ואני צריכים לוודא שזה קורה.
<ישראל דנציגר: צריכים לוודא שגיוס הפקחים קורה בכמות ובאיכות שקבענו.
<ישראל דנציגר: גם נקודה שלא נגענו בה פה היום - חלק אנחנו מגייסים, חלק משרד החקלאות – הכול דרך רת"ג.
<ישראל דנציגר: צריך לוודא שיש יכולות שקילה, לוודא סמכויות של אותם פקחים.
<ישראל דנציגר: כל הדברים האלה הם דברים קטנים, טקטיים, אחרי שהצו יוצא.
<אילן שדה: גם גובה הקנסות.
<ישראל דנציגר: נכון, זה כבר סגור, אבל זה מתקדם.
<ישראל דנציגר: כל זה יוודא שהשלב הראשון בתוכנית שלנו יתחיל להתגלגל.
<ישראל דנציגר: לצערי, זה לקח יותר מדי זמן, אבל תוך 45 יום זה יקרה.
<ישראל דנציגר: אבל - וזה חשוב לזכור – זה לא יפתור את כל הבעיה.
<ישראל דנציגר: יש שנתיים של חומר ביעבד.
<ישראל דנציגר: אני חושב שאני היחיד פה מבין כל יושבי השבט שביקר שם ומבקר שם לעתים תכופות כדי לראות את שורש הבעיה.
<ישראל דנציגר: התוכנית ששמנו היא נחמדה, היא טובה, אבל היא תחילת הדרך.
<ישראל דנציגר: אם אנחנו לא – אחת, נוודא שאסור לייבא פחם מהשטחים לישראל, זה לא יקרה, ואני לוקח על עצמי אחריות לוודא, שמשרדי האוצר והכלכלה יתחילו לפעול לחקיקה בנושא הזה.
<ישראל דנציגר: אצא מפה ואדבר עם משה כחלון.
<ישראל דנציגר: נראה איך אנחנו מנסחים את הדבר הנכון.
<ישראל דנציגר: נוודא שפועלים בנושא הזה, אבל גם זה לא מספיק.
<ישראל דנציגר: אני ממליץ לך, דודי, להזמין לפה את שר הביטחון, ושהוא ייתן תשובה חד-משמעית – למה אנחנו לא נכנסים לסגור את ה-800 מטר המזורגגים האלה ביעבד.
<ישראל דנציגר: אני בלי פלוגה, עם שלוש מרסקות, מוכן להיכנס ולעשות את העבודה.
<ישראל דנציגר: מספיק.
<ישראל דנציגר: די.
<ישראל דנציגר: אנחנו שולחים מטוסים, F35 ולא יודע מה, לרסק כל דבר שקצת מפריע לנו ברחבי בעולם, חגגנו בלוויה של פרס את זה ששלחנו אנשים לאנטבה בשביל לחלץ שבויים של ישראל.
<ישראל דנציגר: אנחנו יכולים לסגור 800 מטר של מפחמות ביעבד.
שולי מועלם-רפאלי: לא צריך להפציץ.
שולי מועלם-רפאלי: פשוט צריך לקבל את ההחלטה שזה לא חוקי, להפסיק לגלגל את זה ממשרד למשרד, להפסיק לומר שהעליתם את זה למעלה, להפסיק לומר שזה לא מונח אצלכם.
שולי מועלם-רפאלי: שכל מי שיושב פה יגיע למסקנה שאי-אפשר יותר להתיר כניסה של פחם לישראל.
שולי מועלם-רפאלי: זה הדבר.
<ישראל דנציגר: אני כבר ביצעתי עם שר הביטחון, עם מר אביגדור ליברמן, בנושא הזה, עם הרמ"ט שלו, אבל הוועדה הזו וכנסת ישראל חייבת להשתתף במאמץ של לדרוש פתרונות ותשובות ממשרד הביטחון, כי כל שאר הדברים שאנחנו עושים הם בסדר - הם לא יפתרו את הבעיה אחת ולתמיד.
<ישראל דנציגר: שר הביטחון של מדינת ישראל צריך לעמוד פה, ולעמוד בכנסת, ולהסביר איך הוא פותר את ה-800 מטר האלה.
<ישראל דנציגר: אני תבעתי לפני שנה את המונח של טרור סביבתי.
<ישראל דנציגר: זה טרור סביבתי, ומי שמדבר על מלחמה בטרור, שיילחם בטרור.
<ישראל דנציגר: אלו הדברים שחייבם לקרות בחודשים הקרובים כדי לפתור את הבעיה הזאת.
<ישראל דנציגר: תודה, דודי.
דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן.
יעל כהן-פארן: אני גם פה כתושבת האזור - יש לי פה ייצוג כפול – אני תושבת פרדס חנה.
יעל כהן-פארן: עוד לא שוקלת למכור את ביתי, אבל המצב הוא קשה.
יעל כהן-פארן: אני בניגוד עניינים, כי אני נושמת את הדבר הזה כל בוקר.
יעל כהן-פארן: יש לי פה גם אינטרס לאומי וגם אינטרס אישי, שגם הילדים שלי יוכלו לצאת בבוקר מהבית, ולא לנשום את האוויר של יום אחרי ל"ג בעומר.
יעל כהן-פארן: ואנחנו יודעים שזה מכיל חומרים הרבה יותר מסוכנים, כי זה לא רק עץ שנשרף שם; יש ריחות אחרים – נאמר את זה בצורה עדינה.
יעל כהן-פארן: אני קוראת לך, אדוני היושב בראש, בואו נאשר היום את התקנות, גם אם הן לא מושלמות.
יעל כהן-פארן: יש לי כמה הערות עליהן, אבל לא לחכות לוועדת חוקה, לעוד 45 יום.
יעל כהן-פארן: הרי אם היום נאשר אותם בהצבעה כאן, 45 יום עד שהם ייכנסו לתוקף, זה כבר אמצע נובמבר.
יעל כהן-פארן: אם רק נתחיל לאשר אותם בתחילת נובמבר, זה יהיה אמצע דצמבר.
<תומר רוזנר: לא הוגשו.
<תומר רוזנר: מה שקיבלתם זה טיוטה.
יעל כהן-פארן: זה הזמן.
יעל כהן-פארן: בואו נקבע דיון - יום לפני יום כיפור נאשר את זה.
יעל כהן-פארן: אני פונה אליך.
יעל כהן-פארן: התושבים של האזור, אני, מתחננים, מתחננת שזה יקרה עכשיו.
יעל כהן-פארן: צריך לאותת לחקלאים שנגמר הסיפור, תשנו דיסקט, תראו איך אתם מתנהלים אחרת.
יעל כהן-פארן: לעניין התקנות והאכיפה שלהן, אני רואה פה בעיה מאוד קשה, בזה שרק שלושה פקחים של רת"ג אולי יאכפו את העניין הזה.
יעל כהן-פארן: זה לא ייתכן.
יעל כהן-פארן: הרי זו רגולציה חדשה שהם מחילים פה על החקלאים על המובילים, שלא ברור איך זה יתנהל.
יעל כהן-פארן: אם מההתחלה יהיו איזה שלושה פקחים, שאולי יאכפו את זה, איך זה יתנהל?
<ישראל דנציגר: 27 – שלושה של משרד החקלאות ועוד 24.
יעל כהן-פארן: אבל יחידת דוד זה בתוך השטחים.
יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על שטח מדינת ישראל בקו הירוק- - -
<ישראל דנציגר: 12 במעברים – יחידת דוד, עוד 12 לא במעברים שמסתובבים, ועוד 3 של חקלאות.
יעל כהן-פארן: לא של חקלאות.
יעל כהן-פארן: הוא אמר שפיצוח לא עוסק בזה אלא רק רת"ג.
יעל כהן-פארן: דרך רת"ג.
יעל כהן-פארן: זה מה שהם אמרו עכשיו.
יעל כהן-פארן: אני לא יודעת כמה עשרות או מאות חקלאים אתם צריכים לפקח עליהם בתהליך הזה.
יעל כהן-פארן: זה נשמע מעט מדי.
יעל כהן-פארן: במעברים אני לא סופרת את זה, כי זה כבר השורה האחרונה, אם הם מגיעים למעבר.
יעל כהן-פארן: אתה רוצה לדאוג שהם לא יגיעו בכלל למעבר; שהחקלאי יפקחו עליו.
<ישראל דנציגר: אני אחזור שוב – 27.
יעל כהן-פארן: אני לא בטוחה שזה מספיק, וגם השאלה היא, למי הם צריכים לדווח שנתפסו, שבוצעה כך וכך אכיפה?
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר הכול פה יישפט ברמת הפיקוח.
יעל כהן-פארן: גם התקנות ייחתמו היום – שאני מבינה שזה לא יקרה.
יעל כהן-פארן: אז ייחתמו בעוד שבוע – הלוואי.
יעל כהן-פארן: מי בסוף נותן את הדיווח?
יעל כהן-פארן: בואו נגדיר בתקנות שכל שלושה חודשים הם צריכים לדווח לוועדת הפנים של הכנסת על ההתקדמות של הביצוע ועל הפיקוח, ואיך מפקחים, ומי תפס את מי וכמה קנס הוא קיבל.
יעל כהן-פארן: כל הדברים הללו, בפרטים הקטנים ניבחן בהצלחה של הדבר הזה.
יעל כהן-פארן: אני חוזרת לדברים האחרונים שנאמרו, כי גם משרד הביטחון וגם משרד המשפטים או הכלכלה חייבים למצוא את הפתרון לגזם שמונח שם ולפחמים, שלא יגיעו לישראל.
יעל כהן-פארן: אני לא מבינה למה יש כזה קושי להגדיר את זה כמוצר לא חוקי שאסור לשווקו בישראל, אסור לייבא אותו לישראל.
יעל כהן-פארן: זה כמו חלפי מכוניות גנובות.
יעל כהן-פארן: כך אני רואה א זה, ממש כך.
יעל כהן-פארן: הם מייצרים את זה בצורה שהיא לא חוקית במדינת ישראל.
יעל כהן-פארן: נכון, היינו רוצים שיהיה במסגרת הסכם פריז ועדות, מה לעשות, אנחנו במצב מאוד קשה וזה לא קורה, אבל צריך לפתור כי אנשים נחנקים.
שולי מועלם-רפאלי: הרבה דברים אמרתי במהלך הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להוסיף שני דברים.
שולי מועלם-רפאלי: אחד, מבחינתי המציאות הזאת של עוד דיון ועוד דיון, כמו שאמר היושב-ראש, היא לא מציאות שאנחנו יכולים להסכים לה.
שולי מועלם-רפאלי: יש שם ילדים ואנשים ונשים שחיים באיזו תחושה שהחיים שלהם הולכים ומתקצרים, ופה בבית הזה, שאמור לתת את המענה, דנים איפה זה חונה, ולמי זה שייך, ואיך מתקדמים, ולמה זה לא שייך לי או למי זה כן שייך.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהדבר שהכי מקומם הוא לדבר על כל מיני ועדות, שלכל מי שיושב סביב השולחן הזה – גם לאנשי הצבא, גם לאנשי משרד הכלכלה, ידוע שהן לא עובדות.
שולי מועלם-רפאלי: ועדת המים בינינו לבין הרש"פ לא עובדת חמש שנים, מר טל ממשרד הכלכלה, אז יפה להציע עכשיו שנעשה את זה דרך הוועדות המשותפות לרש"פ ולמדינת ישראל, אבל הן לא עובדות, וכרגע לא משנה מה עמדותיי ומה עמדותיך – הן פשוט לא עובדות.
שולי מועלם-רפאלי: אתה יכול לומר: משרד הכלכלה לא בעסק.
שולי מועלם-רפאלי: אז נדע שמשרד הכלכלה בוחר להיות לא בעסק, כי הוא בעסק, מה לעשות.
שולי מועלם-רפאלי: ולא במקרה זה חונה במשרד הכלכלה.
שולי מועלם-רפאלי: והדבר היותר מהותי הוא השאלה, איך הופכים את הבאת הפחם משם לכאן ללא חוקי.
שולי מועלם-רפאלי: אם היועץ המשפטי של הוועדה יודע לומר- - -
<תומר רוזנר: חוק.
שולי מועלם-רפאלי: אז האם זה חוק שלנו, זה חוק של הממשלה, זה חוק שכבר מונח היום באיזשהו מקום, ורק צריך להרים אותו ולהקדם, כי נראה שהביצה והתרנגולת הזאת ממשיכה להיות מוטלת, כי לאף אחד לא כדאי להפסיק את זה; לא כדאי לחקלאים, לא כדאי לאנשים שעושים את זה מעבר לקווים ברש"פ, ואיכשהו בסוף זה חוזר לפה, וגם פה לא כדאי למישהו לעצור את זה, אז השאלה היא למי זה לא כדאי, ואיך יוצרים את זה שזה יפסיק להיות לא כדאי, ואיך יוצרים מציאות שיהיה ברור לגמרי, ובעיקר, לטעמי, זה צריך להיות מאוד ברור לשר הביטחון.
שולי מועלם-רפאלי: הרבה לפני שמפציצים, ו-48 שעות לוקח להרוג את מי שלוקח להרוג, בדרך הרבה יותר קלה אפשר לעצור את הזוועה הזאת, שחונקת ילדים, נשים וגברים למוות.
שולי מועלם-רפאלי: אף אחד פה לא רוצה להתחיל להוכיח כמה זמן זה לוקח, כי גם בחיפה אנחנו לא רוצים לעשות את העבודה הזאת, אבל ברור לחלוטין שכביסה שנתלית לבנה והופכה שחורה, זה לא רק נדבק לבגדים; זה חודר דרך כלי הנשימה של כל מי שחי שם, ואף אחד שהוא קצת אחראי לא רוצה לקחת אחריות, ולומר: אני מסכים שהילדים שלי או אני ננשום את השחור הזה שנדבק לבגדים שלנו, וניתן למי שמחליט פה לדיין את זה, להמשיך את הדיון כאילו יש עוד המון שנים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שמשרד החקלאות והמשרד להגנת הסביבה כבר הבינו את זה, והבינו שאי-אפשר לבוא לפה ולומר: זה לא חונה אצלנו, ומשרדים אחרים עוד קצת במקום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: זה הזמן לחשוב, איך הופכים את התוצר הסופי הזה ללא חוקי, כי זה נראה הדרך היחידה שבה זה לא יהיה כדאי להתחיל בכלל את התהליך בחקלאים ובאנשים שיוצרים את הפחם הזה, ובמי שמוביל אותו לכאן ולשם ולכל מקום ברחבי מדינת ישראל.
<אייל שני: אייל שני, אני הנציג של פרדס חנה פה.
<אייל שני: אני רוצה להצטרף למה שאמרו כל הקודמים.
<אייל שני: אנחנו בבוקר מקבלים את כל זיהום האוויר מכיוון חדרה, וכשמשתנה הרוח בערב אנחנו מתחילים לקבל את המפחמות.
<אייל שני: בחדרה יש עכשיו שיפור, ומדברים על לעבור לגז, אבל כרגע המצב הוא סטטי.
<אייל שני: משנה לשנה – אני עוקב אחרי כל פניות המוקד, וגם אליי מתקשרים אנשים, ושואלים, ואנחנו כל שנה עוברים יותר ויותר מערבה.
<אייל שני: ואם פעם זה היה תופעה שרק מזרח כרכור בקומות הגבוהות היו מקבלים את זיהום האוויר הזה של המפחמות, עכשיו אנחנו מקבלים מהבית של- - -, שהוא צמוד קרקע, במרכז המושבה, ואספר לכם סוד - וגם במערב המושבה, הם לא מבינים מה הם קמים בבוקר עם ריח של מדורה.
<אייל שני: הם לא מבינים מאיפה זה.
<אייל שני: בשנים קודמות זה לא היה.
<אייל שני: זה מגיע עכשיו כמעט לכל נקודה בפרדס חנה.
<אייל שני: עד לזיכרון זה מגיע.
<אייל שני: זה הולך ומתגבר – כל שנה, כל רגע.
<אייל שני: השיא הוא תמיד בספטמבר.
<אייל שני: תמיד זה בחגים, כי לפני הגשמים הראשונים הם שורפים יותר, כדי שיהיה להם לכל התקופה, אבל זה לאורך כל השנה, לא רק עכשיו.
<אייל שני: ומגיעים תושבים חדשים לפרדס חנה, וכמו שאמרו פה קודם – חלקם רוצים לעזוב.
דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם ברשותכם.
דוד אמסלם: אחת, אני מבקש מהוועדה, תומר אני מבקש שעם לאה תוציאו ליושב-ראש הכנסת מכתב חריף.
דוד אמסלם: הזמנתי שלושה מנכ"לים לדיון הזה – מנכ"ל איכות הסביבה, מנכ"ל החקלאות ומשרד הכלכלה.
דוד אמסלם: תיאמנו אתם את המועדים, ולהוציא את המנכ"ל לאיכות הסביבה שני המנכ"לים האחרים לא הואילו בטובם להגיע כי הם חשבו שזה לא חשוב.
דוד אמסלם: אגב, לכן אנחנו במצב הזה.
דוד אמסלם: כנראה שהם חושבים שזה לא חשוב.
דוד אמסלם: הם לא הגיעו לפה, כי זה לא מספיק בוער.
דוד אמסלם: תאמינו לי שאם זה היה בוער, הם היו מגיעים לכאן ראשונים, היו מחבקים אותי חצי שעה לפני הדיון, כפי שהם עושים בדיונים אחרים שזה מעניין אותם.
דוד אמסלם: לכן אני רואה זאת כחוצפה ועזות מצח.
דוד אמסלם: שנה אני מתעסק בנושא הזה, שנה.
דוד אמסלם: כשהתחלתי אתו, חשבתי שדיון אחד – אני רק מעיר לכם, ואתם מתנצלים.
שולי מועלם-רפאלי: עוד עשינו אותו בנגב, חשבנו שזה יהיה דיון חגיגי.
דוד אמסלם: אני שנה לא מצליח לצאת מהמבוך הזה.
דוד אמסלם: בושה וחרפה.
דוד אמסלם: פה אני מבין שאולי ראש הממשלה צריך לנהל דיונים על גזם.
דוד אמסלם: כל אחד אומר: זה לא אני.
דוד אמסלם: אם אני הייתי ראש ממשלה, לא היה דבר כזה.
דוד אמסלם: בעולם המושגים שלי אין דבר כזה.
דוד אמסלם: אם אנחנו הצפנו משהו לפני שנה, אחרי שלושה חודשים ביקשנו פתרון, הפתרון יהיה.