GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן ברושי: בין שנת 2008 לשנת 2015, נפתחו במחוז הדרומי של המשטרה כ-7,151 אירועים בנושא גמלים שמשוטטים על כבישי הדרום וכל שנה מגיעות למעלה מ-1,000 פניות וודאי שיש עוד מקרים שאינם מדווחים.
איתן ברושי: כל שנה מתרחשות כ-15 תאונות דרכים בהן מעורבים גמלים משוטטים ומדברים פה על מאות נפגעים ובסך הכל אנחנו מדברים על סדר גודל, כפי שאני יודע - יכול להיות שהמומחים יגידו אחרת - של כ-4,000 גמלים שחיים באזור הדרום.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, אני חושב - וגם עסקו בזה בשנים האחרונות וגם בתקופות האחרונות - אבל יש משהו מאד תמוה בפער הזה בין הצורך לתת תשובה, שהיא כל כך מתמהמהת.
איתן ברושי: בסופו של דבר, עם כל הרצון להכיר במגבלות של כל אחד ואחד בתחום האחריות שלו, יש ממשלה שתפקידה לראות את התמונה כולה ויש משרדים.
איתן ברושי: אני יכול לספר על חוויה אישית שהייתה לי, כשאני הייתי סגן צעיר בסיירת גולני, בחורשת טל.
איתן ברושי: נסעתי בג'יפ סיור פתוח לכיוון כפר סול, הכבישים היו צרים, ולפתע בלילה חצה עגל, פר, את הכביש.
איתן ברושי: העגל נהרג, הג'יפ נהרס ולי היה משפט.
איתן ברושי: וכשהגעתי למשפט – למרות שאני בן קיבוץ, חבר קיבוץ – אמרתי תראו, מה אתם רוצים ממני?
איתן ברושי: מישהו שהיה אחראי על העדר הזה נתן לעגל הזה לשוטט ונוצרה תאונה חזיתית - מי שמכיר את המפגש הזה בלילה.
איתן ברושי: המזל שלי היה שהנסיעה הייתה לא מהירה.
איתן ברושי: אז יצאתי זכאי במשפט, אבל נשארה הבעיה של מי אחראי על הגמלים האלה ואיפה האחריות של האנשים למנוע את התאונות ומה היכולת שלנו לאכוף את הפתרון שהוא פתרון שצריך להיות פתרון אנושי, הומאני, לא משהו רע.
איתן ברושי: אבל אי אפשר לסכן את הציבור בחוסר אחריות של בעלי הגמלים.
איתן ברושי: יש פה את משרד החקלאות ויש סיירת ירוקה ויש משטרה ויש את כל הגורמים שלא עושים את מה שמתחייב, כי עובדה שההרג בכבישים נמשך.
איתן ברושי: ולכן צריכים ליצור פה זיקה וזהות בין בעלי הגמלים והגמלים, על ידי סימון ברור.
איתן ברושי: צריך לומר שהגמלים לא יכולים לשוטט, ובוודאי לא לגרום לתאונות ואם גמלים ישוטטו, כמו בעלי חיים אחרים, ועסקנו בעבר בתפקידים בהקמת מכלאות גם לבעלי חיים אחרים.
איתן ברושי: תראו, גם להתנגש בכלב או תן, זה לא חוויה קלה, בטח לא בפר ועוד יותר לא בגמל.
איתן ברושי: עם גמל יש נפגעים, יש הרוגים, יש פצועים ויש נפגעים ברכוש.
איתן ברושי: אני חושב שיש גופים שזה תפקידם.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש, אני מכיר אותך ואני חושב שדיון כזה לא יכול להיגמר בעוד סיפורי סיפורים.
איתן ברושי: צריך לקבל פה החלטה ולבצע תוך זמן קצוב את מה שמתחייב.
איתן ברושי: השחרור של הגמלים ייעשה תמורת תשלום והתשלום הזה צריך לממן את המכלאות וצריך לממן את מה שקשור לפיקוח וטרינרי וכל מה שמתחייב.
איתן ברושי: תראו, אני לא יודע איזה שימוש עושים בגמלים, אצלנו אסור לאכול את הבשר הזה, אבל זה גם לא בדיוק החיה שהיום - - -
<קריאה: זה אסור לפי הדת?
איתן ברושי: לנו, רובנו לא אוכלים גמלים.
איתן ברושי: אבל זה גם לא חיה של מסעות או של שימוש, אבל זו חיה שיש לה ערך כספי.
איתן ברושי: מי שמחזיק גמלים – זה נכס.
דוד אמסלם: אתה אוכל גמל?
איתן ברושי: לא רואים?
איתן ברושי: צוחק.
איתן ברושי: כל אחד מותר לו, אבל אנחנו לא אוכלים את הגמלים.
איתן ברושי: גם לא משתמשים בהם למסעות.
איתן ברושי: לכן אני חושב שהכתובת היא בעלי הגמלים ומי שאחראי על האכיפה במדינה צריך לבצע את זה, גם פיקוח וטרינרי.
איתן ברושי: יושב פה יואב, מנהל מחוז דרום של משרד החקלאות, אולי עוד אנשים.
איתן ברושי: יש פיקוח וטרינרי, יש סיירת ירוקה, שיש לה תקציב לא קטן, שבראשה יש ועד מנהל של נציגי משרדי הממשלה ואני מבקש לסיים את הסיפור הזה בהחלטה ברורה.
איתן ברושי: אני רואה שנמצאים פה נציגים גם מרגבים, גם מאור ירוק ואני מודה לכולם על שיתוף הפעולה.
איתן ברושי: אדוני יושב הראש בטח ישמע את כולם ויסכם בתוכנית פעולה.
דוד אמסלם: תודה רבה לאיתן.
דוד אמסלם: חיים, אתה רוצה להגיד משהו או שבסוף?
חיים ילין: תודה רבה כבוד יושב הראש.
חיים ילין: אם אני לא טועה קראו לבחור דוד כהן, זיכרונו לברכה.
חיים ילין: הוא נהרג ברמת נגב.
חיים ילין: בחור צעיר שהגיע ליישב את הנגב, היום קוראים לזה כפר רתמים, אז זה היה קיבוץ רתמים, כשלא היו כמעט משפחות ורק צריך לראות מה זה ציונות בשביל להבין את המעשה הזה.
חיים ילין: משפחה צעירה.
חיים ילין: בכביש 222 פגע בבחור גמל ומאותו רגע הוא לא נמצא יותר איתנו.
חיים ילין: וכאלה יש הרבה מאד סיפורים.
חיים ילין: דרך אגב, אני יכול להגיד בפה מלא, כי בצלאל סמוטריץ יש לו חוק.
חיים ילין: זה לא יעזור, אני אומר לכם, יש לו חוק של סימון.
חיים ילין: בגדול, אחת הבעיות הקשות זה שאין אחראי.
חיים ילין: זאת אומרת הגמל בורח, אם אין לו סימון ולא יודעים מי בעל העדר לצורך העניין, אז אין לך את מי לתבוע.
חיים ילין: אני באופן אישי חוויתי את החוויה הכי גרועה, שביום חמישי בשתיים בלילה מתקשרים אלי מהפלאפון של הבן שלי ומודיעים לי שהבן שלי נפצע.
חיים ילין: לא מגמל.
חיים ילין: מסוס שברח.
חיים ילין: עכשיו תראו מה מגוחך.
<קריאה: מה מצבו כרגע?
<קריאה: הוא בסדר, יצא מזה?
חיים ילין: הוא כבר עבר את זה.
חיים ילין: זה לפני שש שנים, אבל כמעט הלך.
חיים ילין: ואני אומר את הדברים האלה כי אני חוויתי אותם על בשרי.
חיים ילין: כראש רשות מה שיכולתי לעשות זה להוציא צו.
חיים ילין: זאת אומרת הרשות המקומית יכולה להוציא צו, יכולה לאכוף, אבל אין לה שום כלי לעשות שום דבר.
חיים ילין: מקסימום אפשר לעשות שימוע לאותו בן אדם, אבל גם, איך אפשר לעשות שימוע אם אנחנו לא יודעים למי זה שייך.
חיים ילין: לא יודעים, אין לנו את הכלים האלה.
חיים ילין: וזה לא רק גמלים.
חיים ילין: זה סוסים, זה כלבים והכל מתוך כוונות טובות.
חיים ילין: כי סך הכל משרד החקלאות והמועצות האזוריות עובדות בשיתוף פעולה בנושא המרעה, שזה סיפור שצריך לשים אותו על השולחן.
חיים ילין: במרעה מגיע עדר יחד עם החמולות, הם צמאים לאוכל, לכבשים והם מביאים איתם גם גמלים, גם סוסים, גם כלבים.
חיים ילין: הם אלה שבורחים, לא רק בכביש 222 אלא בכל כביש כמעט במדינת ישראל ובסוף אנחנו משלמים בהרוגים ואין לך את מי לתבוע בכלל.
חיים ילין: לכן אני אומר, זה לא רק מה שנעלם ב-222, בדרך ים המלח ובכל האזורים של בני שמעון, רמת נגב וכו', אלא כי אין שליטה על הדבר הזה.
חיים ילין: ואם אין שליטה וזה בכל הכבישים, אז האפשרות היחידה זה לראות איך אנחנו משאירים תעודת זהות לכל חיה כזאת, שאם חס וחלילה קורה משהו, בעל החמור יודע, בעל הסוס או בעל הגמל יודע שהוא עובר עבירה פלילית, נקודה.
חיים ילין: אני לא מכיר.
חיים ילין: ויש אנשים טובים ששומרים עליהם ויש אנשים שמזלזלים, ככה כמו בכל מקום.
טלב אבו עראר: כמו שאתה מבקש ל - - -, גם תציע פתרונות.
חיים ילין: אני מציע.
טלב אבו עראר: תשאל מה המניעים, מה הסיבות לכך שהגמלים משוטטים.
חיים ילין: שנייה, שנייה.
חיים ילין: אני רוצה לסיים.
חיים ילין: קודם כל גמלים, עדר, סוסים, כלבים – צריכים להיות תחת פיקוח של מי שאחראי עליהם, אחד.
חיים ילין: שתיים, אם הם מסוכנים הם צריכים להיות רק במכלאות, נקודה.
חיים ילין: שלוש, אם גם את כל זה הם לא עושים ואחרי זה משלמים גם בחיי אדם, ואני אומר לך שכל מי שעובר תאונה, גם אם הוא לא נהרג, כל המשפחה וכל הילדים עוברים טראומה, כי זו טראומה.
חיים ילין: אז תסלח לי, חיה זה חיה, בני אדם זה בני אדם.
חיים ילין: אנחנו פה גם לשמור שלא יתעללו בבעלי חיים, אבל הדבר האחרון שאני רוצה, שבעלי חיים יתעללו בבני אדם.
חיים ילין: זה לא מקובל עלי בכלל ולכל בעל חי יש שם, יש בעל בית.
חיים ילין: את בעל הבית הזה צריך לקחת ולשים אותו בכלא.
חיים ילין: אני אומר לך את זה, דוד.
חיים ילין: אני לא רוצה את זה.
חיים ילין: אין מה לעשות וכל מה שאני אומר צריך להיות בשיתוף פעולה יחד עם משרד החקלאות ויחד עם השלטון המקומי, כי אם זה לא ייעשה בשיתוף פעולה וכל אחד יעשה מה שהוא רוצה, ותראו, כבר ניסו את הכל.
חיים ילין: ניסו צביעה עם צבע זרחני, שבלילה אפשר לראות את זה.
חיים ילין: לשים עליהם מעין שכפצ"ים כאלה, שיראו אותם גם בלילה.
חיים ילין: זה לא עוזר.
חיים ילין: פשוט זה לא עוזר.
חיים ילין: כשהם באים בכמויות, זה לא עוזר.
חיים ילין: אתה נעצר שם ואתה לא יודע מה לעשות.
חיים ילין: ויש אנשים שנכנסים ללחץ ולא יודעים מה לעשות במקומות האלה.
חיים ילין: הכבישים שייכים למכוניות, לא לבעלי חיים, וכשאני רואה שועל שהלך לעולמו בגלל שחצה את הכביש, אז השועל שילם את החיים שלו.
חיים ילין: גמל לא משלם בחיים שלו, מי שמשלם זה בני אדם.
חיים ילין: לכן אני מבקש באמת, גם אם צריך חקיקה, כל דבר שצריך, אני לרשותך.
חיים ילין: תוביל לאן שצריך ופה באמת אני אומר לך, זה באמת חיי אדם.
חיים ילין: זה לא איכות חיים ולא רמת חיים.
חיים ילין: אתה יודע שלפעמים אנחנו דנים פה.
חיים ילין: זה חיים.
טלב אבו עראר: אני הקשבתי לקודמי כשדיברו, ונכון שהגמלים האלה מסוכנים.
טלב אבו עראר: אני מודה.
טלב אבו עראר: מי שאשם זו המדינה.
טלב אבו עראר: הרי אפשר להקצות הוראות מתאימות לגמלים האלה.
טלב אבו עראר: שטח מסוים.
טלב אבו עראר: אבל המדינה באה ומצמצמת את המרחב של הגמלים ולכן הבעלים שלהם מאבדים שליטה.
טלב אבו עראר: אפשר להקצות שטחי מרעה מתאימים ומקומות מתאימים לגמלים האלה ושיתחייבו בעליהם לשמור ולהרחיק אותם מהכבישים.
טלב אבו עראר: אפשר שהם לא יהוו סכנה לחיי אדם ולבני אדם ולנהגים.
טלב אבו עראר: אם תסתכל על הגמלים האלה ועל הבדואים ועל איך שהם חיים שם, ואולי יש במקביל אדם יהודי אחד עם חווה, שיש בה את הכל: גמלים וכלבים, מה שאתה לא רוצה.
טלב אבו עראר: גן חיות.
טלב אבו עראר: על מאות דונמים.
טלב אבו עראר: שם לא מדברים.
טלב אבו עראר: שם הכל מאושר, עם רישיון, עם היתר, מלך.
דוד אמסלם: לא, רק שנייה, טלב - - -
חיים ילין: אתה לוקח את זה למקום פוליטי.
דוד אמסלם: רק שנייה, חיים, תן לי.
חיים ילין: אל תיקח את זה למקום פוליטי.
טלב אבו עראר: מה זה פוליטיקה, תשמע, תגיד את האמת.
טלב אבו עראר: מה אתה מציע?
טלב אבו עראר: למה כל ההצעות כל הזמן נגד הבדואים?
טלב אבו עראר: נגד הערבים.
טלב אבו עראר: רק להעניש, להחמיר.
טלב אבו עראר: למה המושגים האלה?
טלב אבו עראר: תדברו על מושגים אחרים שמתאימים לעניין הזה.
טלב אבו עראר: הגיע הזמן שתגיד אדוני, תן לו מרעה.
טלב אבו עראר: במקום רק להרוס, רק להפקיע, רק לעצור, רק לכלוא - - -
חיים ילין: אמרתי, אמרתי - - -
טלב אבו עראר: איזה מין דבר זה?
טלב אבו עראר: זה לא פוליטיקה.
טלב אבו עראר: זו המציאות.
טלב אבו עראר: תשלים עם המציאות שאתה - - - זו הכוונה.
טלב אבו עראר: באמת, אם הגמלים האלה היו אצל יהודים, לא היה שום - - -, רק להחמיר, רק להעניש.
דוד אמסלם: אבל, טלב - - -
טלב אבו עראר: אני אומר שזו סכנה, נכון, אבל מה הפתרון?
דוד אמסלם: אני רוצה להתחבר לנושא דווקא כדי לקבל ממך ומהניסיון שלך בנושא, שהרי אתה מבין את התחום.
דוד אמסלם: אני לא מבין בגמלים.
טלב אבו עראר: לא, אתה הכי מנוסה.
דוד אמסלם: לא, לא, אמיתי.
דוד אמסלם: אני גם לא מבין מה עושים בגמלים.
דוד אמסלם: אני לא יודע מה בן אדם עם 100 גמלים, או 50 גמלים, עושה איתם.
דוד אמסלם: האם הם חולבים אותם?
דוד אמסלם: אז יכול להיות שאתה צודק לגבי הנושא של המרעה, אני לא נכנס לכאן.
דוד אמסלם: אני באמת לא יודע, ואם תרצה לקיים דיון על הנושא של המרעה, אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: אני שואל על המצב הקיים כרגע, גם לגבי החווה שאתה מדבר איתי, אין לי מושג על מה מדובר, אבל עזוב את זה.
טלב אבו עראר: חוות יחיד.
דוד אמסלם: אנחנו מסתכלים כרגע על כל הגמלים של כולם.
דוד אמסלם: לא רק גמלים.
דוד אמסלם: אמר חיים והוא צודק בזה, זה לא רק גמלים, זה סוסים, זה בהמות גדולות, שברגע שהן עולות על הכביש - - -
טלב אבו עראר: סוסים אין.
טלב אבו עראר: אין הרבה סוסים.
דוד אמסלם: יש מקומות אחרים שיש סוסים ואין גמלים.
חיים ילין: יש אחד והוא התנגש עם הבן שלי, בסדר?
חיים ילין: עזוב.
טלב אבו עראר: בסדר, אין הרבה.
דוד אמסלם: בסדר, אין הרבה, הוא צודק.
דוד אמסלם: בדרום אין הרבה.
דוד אמסלם: חיים שואל לדעתך, או בעצם אנחנו עושים פה התייעצות ביחד כולנו, כרגע כפוף למצב הנוכחי, איך אנחנו מונעים את התאונות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה להזכיר לך, התאונות הן לא רק אצל היהודים.
דוד אמסלם: גם הבדואים נכנסים בגמלים בלילה.
טלב אבו עראר: נכון, כולם.
דוד אמסלם: זה בני אדם.
דוד אמסלם: לכן תבוא מהזווית של הנוהג.
דוד אמסלם: להיפך, בדרום יש דווקא הרבה בדואים שהם נוהגים על הכבישים.
דוד אמסלם: אני מניח שחלק מהגמלים גם מסכנים אותם.
טלב אבו עראר: במאה אחוז.
דוד אמסלם: אז לכן לדעתך, כפוף למרעה, שים בצד, מה אנחנו יכולים לעשות היום כדי לצמצם את הבעיה שלא תסכן את האנשים.
זוהיר בהלול: אז הוא אמר – שטחי מרעה.
זוהיר בהלול: הוא אמר.
דוד אמסלם: אמרנו, כפוף לשטחי מרעה.
דוד אמסלם: עזוב כרגע.
דוד אמסלם: שטחי מרעה שים בצד.
טלב אבו עראר: אני יכול לסייע בזה גם.
טלב אבו עראר: גם לזמן את כל בעלי הגמלים, כל אלה שמגדלים גמלים.
טלב אבו עראר: אבל תשמע גם מהם מה שהם יבקשו.
טלב אבו עראר: תן להם.
דוד אמסלם: זה כבר כיוון, בסדר.
טלב אבו עראר: תבין את מה שאני אומר.
טלב אבו עראר: אי אפשר לבוא ולאסור עליהם לגדל גמלים.
דוד אמסלם: קודם כל מותר או אסור לגדל גמלים?
דוד אמסלם: אני לא מכיר את החוק?
איתן ברושי: צריך לשאול את משרד החקלאות.
טלב אבו עראר: מותר, מותר.
דוד אמסלם: דרך אגב, גמל זו חיה מוגנת?
חיים ילין: גמל - - - של מדינת ישראל ולכן - - - אין.
חיים ילין: לא קיים.
חיים ילין: תקשיב, בגלל זה חלב נאקות, שזה חלב - - - שילדים צמאים אליו, זאת אומרת ילדים שיש להם בעיה בלקטוז, יש להם מחלות מיוחדות, זה החלב היחידי שהם יכולים לגדול איתו.
טלב אבו עראר: חלב, אחלה חלב.
חיים ילין: הם לא יכולים לגדל - - -
טלב אבו עראר: תשמע, החלב של הגמל מתאים אפילו לסרטן.
דוד אמסלם: אז טלב, אתה בעצם מציע שאתה מוכן לסייע בעניין.
חיים ילין: יש לך קיבוץ שקוראים לו - - -
דוד אמסלם: אתה מציע שאולי אנחנו ניפגש עם המגדלים, בשביל לשמוע מהם מה הבעיות?
טלב אבו עראר: נכון, בדיוק.
טלב אבו עראר: נכון, מה הם מציעים.
טלב אבו עראר: נשמע.
דוד אמסלם: אז נשמע את חבר הכנסת זוהיר בהלול ואת אחריו.
דוד אמסלם: פשוט כשהתחלנו בחוק את לא היית, אז התחלנו בזה.
זוהיר בהלול: כשהמחלה התחילה לכרסם בגופה של רעייתי זיכרונה לברכה, אחד מהאנשים הציע לנו להביא לה חלב של נאקות.
טלב אבו עראר: חלב, נכון.
זוהיר בהלול: ומה עושה בעל שחרד לגורלה של רעייתו?
זוהיר בהלול: גומה את המרחק מעכו לנגב, מבקש מבדואים להביא חלב ואני חוזר עם החלב הביתה.
זוהיר בהלול: כמובן שהחלב לא הציל אותה, אבל הרי לכם לפחות אחת מהתרומות – שאלת אדוני יושב הראש מה עושים עם הגמלים – אז זו אחת מהתשובות.
טלב אבו עראר: סליחה שאני קוטע אותך, זוהיר.
טלב אבו עראר: בקבוק ליטר וחצי של חלב כזה עולה 1,000 שקלים.
<קריאה: אז חבל שהגמלים נמצאים בכבישים.
<קריאה: אז עדיף לשמור עליהם.
זוהיר בהלול: אפשר להמשיך?
זוהיר בהלול: גמלים הם חלק מאקזוטיקה במדינה האוריינטלית שלנו, וגמל מצויר ומצולם כדי להביא גם תיירים אל הנגב ואל הארץ המובטחת.
זוהיר בהלול: אל תזלזלו בגמלים.
זוהיר בהלול: הם חלק מנופינו.
זוהיר בהלול: הם חשובים.
זוהיר בהלול: כמו שכלבים חשובים, כמו שגם סוסים חשובים, חיים.
זוהיר בהלול: אלא מה היא?
זוהיר בהלול: בוודאי שאני הרי התומכים הנלהבים של אור ירוק וידידי היקר נמצא כאן והוא יודע שחרדתי, כמו חרדתו של טלב, לא נופלת מחרדתו של חיים ומחרדתו של איתן ברושי, על חיי אדם.
זוהיר בהלול: אנחנו לא רוצים שבעלי החיים האלה ישוטטו חופשי-חופשי ויהוו סכנה לנהגים, ואתה צודק דודי, וודאי, ואגב – אתה לא צודק במאת האחוזים, כי ערבים נהרגים בכבישים הרבה יותר משיעור הימצאותם בתוך האוכלוסייה הישראלית.