GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: נרשם לי עדי רומי ואחרי זה עדי לוסטיג.
דוד אמסלם: יש כמה עדי.
דוד אמסלם: בבקשה, עדי.
<עדי רומי: זה אני.
<עדי רומי: שלום חברי הוועדה.
<עדי רומי: קוראים לי עדי רומי.
<עדי רומי: אני פה בעצם בשביל לספר לכם על ילד בן 10.
<עדי רומי: המשפחה שלו היא ממצב סוציו אקונומי נמוך.
<עדי רומי: אני בעיקרון המטפל שלהם, לכל אני לא אכביר מעבר לזה, אבל בעצם הסיפור שלהם הוא שאותו ילד והמשפחה שלו, משפחה של חמש נפשות, הם כמובן מטופלים ברווחה והבילוי היחיד שהם באמת יכולים להרשות לעצמם להגיע אליו, זה אל חופי הים, כי זה בעצם הדרך היחידה שלהם לבלות.
<עדי רומי: זה לשלם על אוטובוס, להגיע למקום שלא לוקח מהם כסף ואז לחזור חזרה באוטובוס.
<עדי רומי: הם לא יוכלו להרשות לעצמם ולילדים שלהם להגיע לסרטים או אפילו לקייטנה, וזה המצב של עוד עשרות אלפים רבים בישראל.
<עדי רומי: ואנחנו כרגע מול סכנה שלאנשים האלה לא יהיה איפה לבלות ואפילו לילדים האלה איפה להיות בחופש או בכלל.
<עדי רומי: בעצם תמ"א 1 והתיקון לחוק החופים בעצם ימנעו מהם את הגישה לחופים שלהם.
<עדי רומי: זה בעצם שני דברים שיחסמו להם את הגישה לחופים וזאת תהיה פגיעה קודם כל ברווחתם החברתית, אבל גם הנפשית.
<עדי רומי: אני לא רוצה כמובן להכביר במילים כמה חוף הים והים עצמו חשוב לילד הזה, אבל תאמינו לי שזה משהו שתופס נפח רחב, בטח לרווחה הנפשית שלו.
<עדי רומי: אותו חוק, תמ"א 1, בעצם בא והולך להסיר את כל ההגנות מהחופים.
<עדי רומי: הוא בעצם לוקח את הכוח שיש לוועדות המחוזיות והארציות, שהם החברים היקרים פה, ונותן את כל הכוח לוועדות הפנימיות.
<עדי רומי: ובוועדות הפנימיות האלה בסך הכל בדרך כלל אנחנו רואים שיש שם שחיתות, אם זה כמו בבת ים, כמו בתל אביב ובעוד מקומות נוספים, שבעצם הגישה לחופים נחסמה לציבור וזה בעצם שני דברים שהולכים לפגוע מאד באותן משפחות, באותם מאות אלפי אנשים.
<עדי רומי: ברשותכם, אם הייתי יכול, הייתי רוצה לשאול אתכם, מי מכם היה מוכן להגיע למרכז הרווחה ובעצם להגיד לאותה משפחה שהרווחה הנפשית שלהם הרבה פחות חשובה מאשר בנייה על חופים, איזה בית קיץ או כל דבר אחר.
<עדי רומי: אז אני מבקש מכם לחשוב על זה ותודה רבה על זמן הדיבור.
דוד אמסלם: תודה רבה עדי.
דוד אמסלם: עדי לוסטיג, בבקשה.
<עדי שי לוסטיג: שלום לכולם.
<עדי שי לוסטיג: התחלת את הישיבה כשאמרת שהשם לא כל כך מתאים לה, אבל אני חושבת שהשם של הישיבה הזאת הוא מדויק מאד.
<עדי שי לוסטיג: אנחנו מדברים על ההרס שעשוי לעשות פרק החופים בתמ"א 1.
<עדי שי לוסטיג: התכנית הזאת בעצם, לפי ההוראות שלה, ואני תמיד עוקבת אחרי ועדת התכנון, מתחילת הדיבור על פרק החופים, וכל ההוראות שלה וכל מה שאנחנו רואים, סותר לחלוטין את מה שמנסים להראות לנו בגדול ובעצם להגיד לנו שהתכנית הזאת לא תהרוס ולא תגרע לנו שטחים.
<עדי שי לוסטיג: אני התחלתי את המאבק על חוף פלמחים זה כבר כמעט 10 שנים.
<עדי שי לוסטיג: התחלנו מאבק על חוף קטן.
<עדי שי לוסטיג: בתור ילדה בת 17, ישבתי על החוף וסיפרתי לאנשים איך לוקחים לנו מאחורי הגב את מה ששלנו.
<עדי שי לוסטיג: אחרי 9 שנים אני עכשיו עוד לא יכולה להרגיש חופשי, אפילו להגיד שסיימנו, אבל המדינה הבינה והוועדות הבינו שנעשתה טעות מאד מאד גדולה והחליטו להחזיר לציבור את החוף שלנו.
<עדי שי לוסטיג: ומה שפה בעצם אנחנו עושים, אחרי המאבק של חוף פלמחים עלו אין סוף מאבקים על פני השטח של אנשים שמבינים, אוקיי, אה, לציבור יש מה להגיד ואנחנו רוצים להילחם על מה ששלנו.
<עדי שי לוסטיג: התכנית הזאת בעצם מבטלת כל מאבק וכל דבר שהציבור עובד ועומל במשך שנים לעשות.
<עדי שי לוסטיג: אנחנו התחלנו לפני 9 שנים, לפי הסקירה היה 2 ס"מ חוף לאדם.
<עדי שי לוסטיג: שניים.
<עדי שי לוסטיג: 2 ס"מ חוף.
<עדי שי לוסטיג: היום, אני לא חושבת שאנחנו יכולים להגיד שיש 1.5 ס"מ.
<עדי שי לוסטיג: אני לא מאמינה שזה נכון.
<יעקב ניר: אפשר להגיד 15,000 מיקרון.
<עדי שי לוסטיג: בדיוק.
<עדי שי לוסטיג: אין לנו מקום בחופים היום.
<עדי שי לוסטיג: הים הוא דבר שאנחנו לא יכולים לצפות.
<עדי שי לוסטיג: לצערי בוועדות התכנון לא יושב אף גיאולוג, אף איש מקצוע שאומר מה הנזק שההחלטות האלה הולכות לעשות.
<עדי שי לוסטיג: מה בעצם האישורים האלה מאפשרים, מה הולך לקרות לחוף הים שלנו.
<עדי שי לוסטיג: יענקלה דיבר על שוברי גלים.
<עדי שי לוסטיג: אנחנו עושים נזקים נוספים כדי להציל את המצוקים שנופלים, את הטיילות שנרמסות.
<עדי שי לוסטיג: בטח עוד מעט נראה מה קורה בבת ים, מה קורה בכל הארץ.
<עדי שי לוסטיג: ההרוס קיים כל הזמן.
<עדי שי לוסטיג: החול שלנו נעלם.
<עדי שי לוסטיג: נעלם.
<עדי שי לוסטיג: הוא הולך ונעלם ולנו, בתור בני אדם אין שליטה על זה ואנחנו רק ממשיכים להרוס עם איזו שהיא מטרה לעשות טוב יותר.
<עדי שי לוסטיג: אנחנו דיברנו על אנשים שרוצים לשתות קפה בים.
<עדי שי לוסטיג: יש מספיק בתי קפה וטיילות קיימות כבר היום על קו החוף שלנו.
<עדי שי לוסטיג: ובאמת, אני מבקשת לחשוב ולזכור שאנחנו רוצים לחיות פה.
<עדי שי לוסטיג: אני רוצה שלילדים שלי יום אחד יהיה חול.
<עדי שי לוסטיג: שהם יוכלו ללכת ולהרגיש חול ולהנות מהים.
<עדי שי לוסטיג: לא בא לי שהם ישבו בטיילת.
<עדי שי לוסטיג: אני לא רוצה לשבת בטיילת ואני מבינה שיש גם וגם ובגלל זה כבר יש לנו אפשרויות.
<עדי שי לוסטיג: ועכשיו מה שחייבים לעשות זה לעשות הכל כדי להציל את מה שנשאר בשביל אלה שלא רוצים טיילת ולא רוצים בית קפה על החוף וגם לא רוצים בניין או מוקד או מקום לחינוך ימי.
<עדי שי לוסטיג: גם בוועדות אנחנו שמענו כבר ילדים שבאים גם מחינוך ימי ואומרים אנחנו לא חייבים להיות על קו החוף.
<עדי שי לוסטיג: איך אפשר עוד לאפשר בנייה בתוך קו המאה מטר?
<עדי שי לוסטיג: לא משנה איזה מוקד זה, אנחנו חייבים לעצור את זה.
<עדי שי לוסטיג: לא אפשרי שעוד נמשיך ונהרוס עם מה שכבר אין לנו בעצם.
זוהיר בהלול: אפשר להגיד שזה היה המונולוג הכי מרתק ששמעתי אי פעם בוועדה הזאת.
דוד אמסלם: חברה, לא מוחאים כפיים.
<יעקב ניר: לא, זה מחיאות כפיים לרפיק.
זוהיר בהלול: לזוהיר.
דוד אמסלם: גם לא לזוהיר, לאף אחד לא מוחאים כפיים.
דוד אמסלם: יובל ארבל, בבקשה.
<יובל ארבל: שלום.
<יובל ארבל: אני ברשותך אראה מצגת, בסדר?
דוד אמסלם: מה שאתה רוצה.
<יובל ארבל: כי באמת שמענו פה דברים מאד מרגשים ומאד נכונים, אבל אני חושב שצריך לראות קצת מראה עיניים ולהבין מה קורה כאשר לא שומרים על תמ"א 13 ויש לנו דוגמא חיה כזאת, לצערי בחוף בת ים.
<יעקב ניר: אולי אפשר לעשות סיור בחופים.
<יובל ארבל: כן, אנחנו ביקשנו כמה פעמים לעשות סיור בבת ים.
<יובל ארבל: אני מאד מקווה שיושב הראש ייענה לבקשה.
<יובל ארבל: מוצגת מצגת
<יובל ארבל: אני אבקש חמש דקות מזמנך בשביל לראות מה קורה בעיקר בבת ים ובסוף גם שתיים-שלוש תמונות מחיפה, חוף דדו שהזכירו פה, איך שהוא נראה היום.
<יובל ארבל: זה איזה שהוא קיר של מחסום, של טיילת או משהו, אפילו לא כל כך ברור מה הוא.
<יובל ארבל: אתם רואים איפה נמצאת סוכת המציל.
<יובל ארבל: אתם רואים שמי שמנסה להגיע, ימשוך בברזל של המקלחון.
<יובל ארבל: זה הכל סחיפה של הגלים, של הים.
<יובל ארבל: כיוון שבנו בטון על החוף, הבטון הזה בעצם גורם לזה כשמגיעים הגלים, הסערות, הן סוחפות את כל החול.
<יובל ארבל: מי שרוצה הסבר יותר מפורט, יענקלה יכול לתת הסבר יותר מפורט אחר כך.
<יובל ארבל: אפשר לראות איך נראה חוף בת ים בשנות ה-70, בשנות ה-80, אפילו בשנות ה-90.
<יובל ארבל: חוף רחב, יפה.
<יובל ארבל: מכל הארץ באו לחוף בת ים.
<יובל ארבל: בנו מלונות בשביל שהעיר תהיה תיירותית וככה זה נראה היום.
<יובל ארבל: עושים במקום שטח פתוח, במקום שאנשים יוכלו להגיע לחוף, הכל שטח מסחרי.
<יובל ארבל: זה עוד צולם ביום.
<יובל ארבל: בלילה אי אפשר לעבור על הדק הזה.
<יובל ארבל: כל הדק הזה הוא שטח מסחרי.
<יובל ארבל: בחורף הגלים מגיעים עד לדק.
<יובל ארבל: כל החול נסחף.
<יובל ארבל: לא נשאר חול בחוף בת ים.
<יובל ארבל: הנה, אתם רואים אנשים הולכים, זה בתחילת הקיץ.
<יובל ארבל: אתם רואים, אין לאן ללכת.
<יובל ארבל: זה מתחם הברחיף, נכון?
<יובל ארבל: אני לא טועה.
<יובל ארבל: זה מתחם שאמור להיות ציבורי, של העירייה, הוא סגור לאירועים פרטיים, אין מעבר על החוף.
<יובל ארבל: ככה נראות תשתיות הבטון האלה.
<יובל ארבל: בחורף הבא הן כבר יתמוטטו ויצטרכו להרוס אותן.
<יובל ארבל: עוד דוגמא: זה מוקד שירותי חוף שמופיע בתכניות, בתיאור של תמ"א 1.
<יובל ארבל: זה אמור להיות קיוסק של 50 מטר, הנה, הוא התרחב ל-500 מטר, אף אחד לא עשה שום דבר.
<יובל ארבל: ככה נראה הקיוסק הזה של 50 מטר, איך הוא חוסם את החוף.
<יובל ארבל: אתם רואים איך צריכים לעקוף אותו.
<יובל ארבל: בחורף הבא, בגלל שיש פה בטון, למה בשביל שמשיה ובשביל כיסא נוח צריך בטון?
<יובל ארבל: למה אי אפשר לשים את זה על החול ולפנות את זה בחורף?
<יעקב ניר: למה לבנות את זה?
<יובל ארבל: הנה הברחיף מעוד כיוון.
<יובל ארבל: אתם רואים – אי אפשר לעבור על החוף, איך הוא חוסם את החוף.
<יובל ארבל: הבטון על החוף, עוד מעט תראו איך סוכת המציל כבר נמצאת בתוך המים.
<יובל ארבל: גלישת מגורים לתוך אזור החוף – עכשיו לפי הסעיף של הגמישויות אפשר יהיה למתוח קו ישר ולהגיד מאיפה שכבר נעשתה חריגה והיא אושרה, מכל מיני טעמים היא אושרה, אז עכשיו אפשר יהיה להרחיב, אז ברגע שזה צמוד דופן, להמשיך את אותה חריגה לעוד חלקים בחוף.
יעקב אשר: איפה זה מופיע, בתמ"א?
<יובל ארבל: בתמ"א, בסעיף 13 נדמה לי, מופיעה שם אפשרות להרחיב, להמשיך את קו בינוי ראשון.
<יובל ארבל: זו דוגמא למשל של המלונות, מגדלים של 40 מטרים שמקימים עכשיו בבת ים.
<יובל ארבל: אפשר לראות ועוד רגע נראה איך הם בעצם גולשים לתוך החוף.
<יובל ארבל: אם נדבר על אותם שטחים שבאורך החוף, שלמעשה נמחקו לגמרי בתוך השטחים העירוניים, אם יש איזה שהוא ויכוח ודיון, והבנתי שיהיו איזה שהם דיונים על שטחים שבחוף הפתוח, אז בעורף החוף, בחוף העירוני מה שנקרא, למעשה מחקו את כל השטחים הפתוחים האלה מההגנה החופית.
<יובל ארבל: אולי לחלקם יש הגנות אחרות כשצ"פים, כגנים עירוניים, אבל לפעמים הן לא הגנות מספקות.
<יובל ארבל: אנחנו יודעים שבבת ים יש תכניות על אותם שצ"פים שהם מעל החוף.
<תומר רוזנר: יובל, סליחה שאני שואל אותך.
<תומר רוזנר: כל הבנייה שאתה מתאר כאן בבת ים וכו', זו בנייה שהיא חוקית?
<יובל ארבל: היא נעשתה באישור הוועדה המקומית, לפעמים תוך חריגה מ - - -
<תומר רוזנר: כי זה לא יכול להיות.
<יובל ארבל: אני לא נכנס לנושא המשפטי.
<יובל ארבל: זה ברור שהיא חורגת מתמ"א 13.
<יובל ארבל: היא גם חורגת מתמ"א 13/4.
<יובל ארבל: איך הם קיבלו אישורים ואיך זה נעשה – אני לא רוצה לדבר.
<יובל ארבל: אני לא פותח פה תיבת פנדורה.
<יובל ארבל: זה נושא בפני עצמו.
<יובל ארבל: אני רק מראה דוגמאות מה קורה אם לא עושים לפי החוק.
<יובל ארבל: ותראו למשל איך נראים אותם מלונות, אותם מגדלים שבנו עכשיו.
<יובל ארבל: תראו איך הם יושבים כמעט על קו המים, על החוף של בת ים.
<יובל ארבל: אני אסיים רק בשתי תמונות מחיפה.
<יובל ארבל: הזכירו קודם את חוף דדו.
<יובל ארבל: אם נמשיך את מגדלי הכרמל, התופעה הזאת רק תלך ותיגרע.
<יובל ארבל: אתם רואים פה את שביל הגישה אל המקלחות ואל סוכת המציל, היא כבר כולה בתוך המים.
<יובל ארבל: שבוע שעבר ישבתי עם מנהל החופים בחיפה, הוא כבר הוריד שביל כזה, כי הוא אומר אני לא רוצה אותם.
<יובל ארבל: זה רק גורם לגריעת חול.
<יובל ארבל: הסיבה היא, כשבנו את הטיילת בחוף דדו במקומות מסוימים קרוב מדי לקו הגלים, הוסיפו את כל משטחי הבטון האלה, את עמודי הבטון האלה של הסככות.
<יובל ארבל: כל הדברים האלה לא צריכים להיות שם.
<יובל ארבל: כשמתכננים כל תכנית, אפילו קטנה ביותר, היא צריכה מסמך סביבתי.
<יובל ארבל: יש את המומחים האלה במשרד להגנת הסביבה.
<יובל ארבל: כרגע בפרק החופים בתמ"א 1, אפשר לבטל את המסמך הסביבתי.
<יובל ארבל: יכולה הוועדה המקומית לבקש פטור.
<יובל ארבל: להגיד שהיא לא מעוניינת במסמך סביבתי, תוך התייעצות עם המשרד להגנת הסביבה.
<יובל ארבל: אנחנו לא רוצים שזה יהיה.
<יובל ארבל: אנחנו רוצים שיהיה במקסימום, אם המשרד להגנת הסביבה, אם המומחים שלו אומרים שלא צריכים מסממך סביבתי, אז נגיד נקבל את זה.
<יובל ארבל: לדעתנו צריך מסמך סביבתי לכל בנייה על החופים, בטח בתחום ה-100 מטרים.
<רחל כרם: תמ"א 1 מורידה את תסקירי ההשפעה על הסביבה.
<יובל ארבל: כן, היא מאפשרת להוריד את זה.
<רחל כרם: עוד דוגמא.
<יובל ארבל: כן, זו עוד דוגמא.
<יובל ארבל: דוגמא אחרונה שאני אראה פה בתמונות, זה מחוף תש"ן.
<יובל ארבל: ניר הראה קודם את השדה של חוות הדלקים של תש"ן בקריית חיים, אז זו ההרחבה שלה.
<יובל ארבל: לפני כמה חודשים, באפריל, הם התחילו את העבודות.
<יובל ארבל: אתם יכולים לראות בתמונה התחתונה רואים את מגדל השמירה, את המדרגות הכחולות.
<יובל ארבל: זה היה הקו של הגדר הקודמת.
<יובל ארבל: רואים מעל לטרקטור, מעל לשופל רואים את מגדל השמירה.
<יובל ארבל: זה היה הגדר הקודמת.
<יובל ארבל: לקחו עוד 10 מטרים לתוך החוף.
<יובל ארבל: את זה שאתם רואים קצת חוף עכשיו, מעבר לגדר, זה בגלל שעשו הזנת חולות, אבל אי אפשר היה ללכת שם.
<יובל ארבל: אתם רואים בתמונה למטה, אי אפשר.
<יובל ארבל: לקחו את החוף הזה.
<יובל ארבל: אמנם הוא לא חוף ציבורי, הוא לא חוף עם מציל, אם יש ארבעה קילומטרים חופים לכל תושבי הקריות וחיפה מזרח ונשר.
<יובל ארבל: זה מה שיש להם, ארבעה קילומטרים למאות אלפי תושבים ועכשיו גזלו עוד קילומטר, כמעט 2 קילומטרים מהחוף הזה, שהוא החוף בעצם שלצד הגדר של תש"ן.
<יובל ארבל: אז אם אני רק אסכם בכמה נקודות את מה שהראיתי, יש לנו את הנושא של בניית הבטון, שצריך לאסור אותה, צריך להראות תמיד במסמך סביבתי איך אפשר להימנע ממנה.
<יובל ארבל: יש חריגות בנייה.
<יובל ארבל: כל הנושא הזה של מוקדי חוף הוא לא מספיק ברור בהוראות.
<יובל ארבל: אפשר לחבר ביניהם וליצור רצף מסחרי, שבעצם יגרע את כל החוף מהציבור.
<יובל ארבל: בסעיף הגמישויות מופיעה הכללה של מסעדות וחנייה בתחום ה-100 מטרים, חנייה, כביכול אם אין אפשרות אחרת.
<יובל ארבל: יכול להיות שבאמת יש מגדלים מאחורה, אז אין אפשרות אחרת.
<יובל ארבל: עכשיו בשביל לגשת לקיוסק או למסעדה, ישימו גם חנייה על תחום ה-100 מטרים.
<יובל ארבל: לאן הגענו?
<יובל ארבל: זהו.
<יובל ארבל: אני חושב שאמרתי את הדברים החשובים.
<יובל ארבל: בסופו של דבר אנחנו מצטרפים לקריאה שנאמרה פה כבר כמה פעמים ואנחנו חושבים שצריך כרגע לשמור על ההגנות של תמ"א 13, לחכות עם פרק החופים בתוך תמ"א 1, כאשר יושלם בצורה שבאמת לא מקטינה את ההגנות אלא מחזקת את ההגנות האלו, ואז אפשר לאפשר אותו.
<יובל ארבל: אנחנו לא נגד תמ"א 1 בסך הכל.
דוד אמסלם: תודה יובל, תודה.
דוד אמסלם: באמת מצגת מאד מושקעת ומאד חשובה.
דוד אמסלם: איילת לר.
<איילת לר: כן, אני רוצה לדבר על צורך שאני רואה באיזו שהיא ראייה כוללת של הדברים.
<איילת לר: יש איזו מין תחושה במהלך הזמן הזה שאני יושבת ומסתכלת על מה שקורה על החופים בשנים האחרונות, שיש רצון לבצע מחטפים מצד אחד ומצד שני יש עבודה שהיא כן עדינה ומנסה להבין דקויות ולראות דקויות.
<איילת לר: רק שכשזה מגיע לפורומים של מקבלי ההחלטות, משום מה כל העדינויות האלה מתמוססות לגמרי.
<איילת לר: אני רוצה לתת כמה דוגמאות לעניין הזה, מעבר למה שראינו כאן כבר.
<איילת לר: למשל, קראתי את יעקב ניר שיושב פה.
<איילת לר: אנחנו לא מכירים, אבל ישבתי וקראתי מסמכים שמדברים בעצם על נסיגת המצוק החופי ואני אצטט משפט שלך משם.
<איילת לר: הוא כותב שם: בבואי להעריך את מידת הנסיגה - - -
<יעקב ניר: אני צריך להתחיל לנפח את החזה היום.
<איילת לר: כן.
<איילת לר: אני קראתי את המשפט הזה, כתוב שם ככה - ואם הייתם קוראים את המסמך הזה בכתב יד, פה הייתם רואים שהיד שלי רועדת.
<איילת לר: אתם פשוט קוראים את זה מהמודפס, אז אתם לא רואים, אבל היד שלי רועדת.
<איילת לר: ויש את הרגישויות האלה ויש את האנשים שיושבים ועושים עבודה שהיא באמת מעמיקה ורצינית ומגישים אותה למקבלי ההחלטות ואת מקבלי ההחלטות זה לא מעניין.
<איילת לר: הם מרדדים כל דבר והם לוקחים את זה לקיצוניות.
<איילת לר: בשבת האחרונה גיליתי תוכנית ליד אפולוניה, שהיא כאילו בתכנון לקידום דיור במסלול מקוצר אחר, לא דרך תשתיות לאומיות, איזה קומבינה אחרת.
<איילת לר: זה יושב על צוק ויושבת ראש הוועדה שואלת אוקיי, נגיד שהסכמתי איתך לפה ופה ופה - מלא דברים שהם כשלים וקצרים מדי וכו' – מה עם הצוקים?
<איילת לר: היא בכלל לא ידעה, המתכננת לא ידעה מאיפה להתחיל לענות לה.
<איילת לר: לוקחים בחוסר אחריות מוחלט ומקצרים מסלולים כדי להשיג ולתפוס מה שיותר וכמה שיותר וכמה שיותר מהר.
<איילת לר: מפספסים בדרך שורה ארוכה של מבדקים, של אחריות, של איזו שהיא תפיסה כוללת.
<איילת לר: מה שקורה פה משפיע גם על פה.
<איילת לר: זה חוף.
<איילת לר: זה ישות אחת.
<איילת לר: אי אפשר להפריד את זה.
<איילת לר: זה לא שמה שאתה עושה פה לא גורם לשום דבר שם.
<איילת לר: זו רק דוגמא אחת.
<איילת לר: מתחם אפולוניה, משהו.
<איילת לר: תכנית מזעזעת.
<איילת לר: דוגמא נוספת מבת ים דווקא.
<איילת לר: הייתה שם את הדיונה המקסימה.
<איילת לר: עד לפני שנה וחצי או שנתיים הייתה שם הדיונה האחרונה בין ראשון לבת ים.
<איילת לר: כיסו אותה.
<איילת לר: דרך אגב היא הייתה אתר טבע עירוני, אבל בתכניות היא מופיעה כהר הזבל.
<איילת לר: ככה זה מתחיל.
<איילת לר: כשמתחילים לקרוא למשהו בתכניות הר הזבל, אז אתה יודע שמשהו רע הולך לקרות ומשהו רע קרה.
<איילת לר: כיסו אותה בחמרה ומתחילים לבנות שם.
<איילת לר: ועוד דוגמא אחרונה, גם כן מהצוקים, נתניה.
<איילת לר: יש שם את האזור של המדמנה.
<איילת לר: יש שם סקר.
<איילת לר: נתניה הייתה הראשונה שעשתה את העניין הזה עם הצוקים.
<איילת לר: הם שפכו שם פסולת שנים-שנים, וזה התחיל לגלוש להם לים.
<איילת לר: עכשיו הם הגיעו למסקנה שזה בעייתי.
<איילת לר: אז מה הם עושים?
<איילת לר: הם חופרים את הצוק מפה ומשם ומתכננים – אני לא יודעת אם זה יקרה או לא – בונים מלון מפה ומלון משם.
<איילת לר: אני לא יודע.
<איילת לר: זה גסות רוח.
<איילת לר: זה ילדותי לחשוב שאפשר להתגבר על הדברים האלה.
<איילת לר: אתם כל פעם חוטפים.
<איילת לר: אתם כל פעם רואים דברים, כמו שראינו פה במצגת, ואתם ממשיכים בקנה מידה יותר גדול לעשות את הנזקים האלה?
<איילת לר: שום אחריות?
<איילת לר: שום חשיבה קדימה?
<יעקב ניר: יש חשיבה קדימה.
<איילת לר: כסף.
<יעקב ניר: של כסף.
דוד אמסלם: תודה רבה איילת.
דוד אמסלם: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לבינת שוורץ.
דוד אמסלם: את שמעת את כל ההערות וההתייחסויות של האנשים.
דוד אמסלם: בואי תתייחסי בבקשה.
<בינת שוורץ: תודה.
<בינת שוורץ: מינהל התכנון משרת את הציבור.
<בינת שוורץ: מינהל הציבור משרת את כל צורכי הציבור ולציבור יש הרבה צרכים ולמינהל התכנון אסור להתעלם מהתמונה הרחבה.
<בינת שוורץ: והתמונה הרחבה בעניין החופים היא, שהחוף משרת ציבור מגוון מאד, עם הרבה צרכים, העדפות, טעמים.
<בינת שוורץ: התמונה הרחבה היא שהחופים הם שער הכניסה למדינת ישראל, הם שער הכניסה לגז הטבעי, הם שער הכניסה דרך נמלים ומעגנות, הם שער הכניסה של צינורות שמתחברים למתקני ההתפלה, צינורות המים שניזונים והצינורות שמחזירים את הרכז.
<בינת שוורץ: התמונה הרחבה היא שיש בינוי בתוך המאה מטרים, מאושר כדין ואנשים חיים שם, ולא מהעשירון העליון.
<בינת שוורץ: אנשים חיים בבת ים ואנשים חיים בנהרייה ואנשים חיים בעכו ואנשים חיים בבת גלים בחיפה, בתוך המאה מטרים, כי יש להם תכניות מאושרות שם והם רוצים להמשיך ולחיות.
<בינת שוורץ: והתמונה הרחבה היא שהים דינמי ורב הנסתר על הגלוי בו, ולכל הדברים האלה פרק החופים בתמ"א 1 נותן מענה מאוזן, שקול ואחראי.
<בינת שוורץ: נאמרו כאן אמירות שהן לא אמת ואני אעבור עליהן אחת אחת.
<בינת שוורץ: אני אתחיל מהעיקרון הראשון, לפני האמירות שהן לא אמת.
<בינת שוורץ: העיקרון המוביל בפרק החופים, כמו שנאמר כאן הרבה פעמים, זה באמת המאה מטר.
<בינת שוורץ: ובמאה מטר, תמ"א 1 קובעת איסור בנייה, למעט שני מקרים.
<בינת שוורץ: פעם אחת זה אם צריך להעביר תשתית שנדרשת לקרבה לים.
<בינת שוורץ: איזו תשתית נדרשת לקרבה לים?
<בינת שוורץ: הצנרת של מתקן ההתפלה, הצנרת של הגז הטבעי.
<בינת שוורץ: אין אפשרות להרחיק אותם מחוץ לים.
<בינת שוורץ: אני לא מכירה כזאת.
<יובל ארבל: למה אני צריך דרך ממערב ל - - -
<בינת שוורץ: רגע, סליחה.
<בינת שוורץ: ובכפוף למסמך סביבתי, ניר.
<בינת שוורץ: יש חובה לכל תשתית באשר היא להיות מלווה במסמך סביבתי.
<בינת שוורץ: דרכים אין.
<בינת שוורץ: יש איסור על הקמת דרכים חדשות בתחום ה-100 מטר, אבל אם יש דרך קיימת ואם הוכח הצורך הציבורי להרחיב אותה, אז אפשר יהיה להרחיב אותה בתכנית שתשקול חלופות, יתרונות, חסרונות, תועלות לציבור וכו'.
<בינת שוורץ: החריג השני בתוך ה-100 מטר, זה כאשר יש שטח שהוא כבר מאושר לבינוי, לא שטח שהוא לא מאושר לבינוי.
<בינת שוורץ: מאושר לבינוי, יש שם אנשים, תמ"א 1 אמרה אפשר יהיה לאשר שם תכנית אחרת, שבמקום בית מגורים של שלוש קומות יהיה שם בית מגורים של 20 קומות, ובלבד, בתנאי אחד שהזיקה בין היישוב לים לא תיפגע.
<יעקב ניר: זה בלתי אפשרי.
<בינת שוורץ: היו כאן המון אמירות שהן לא אמת, ואני רוצה לעבור על העיקריות שבהן.
<בינת שוורץ: אחת, כל מי שלא רוצה קפה וטיילת וכו', לא יהיה לו מקום בחופי הים.
<בינת שוורץ: לא אמת.
<בינת שוורץ: תמ"א 1 קובעת שבשטח חוף שהוגדר כחוף פתוח, שזה בערך חצי מאורך החוף של מדינת ישראל - - -
<איילת לר: שליש, בדיוק שליש.
<בינת שוורץ: שוב לא אמת.
<איילת לר: אני יכולה להעביר לך תכנית ספציפית.
<בינת שוורץ: תרשי לי, שום לא אמת.
<בינת שוורץ: חצי מקו החוף של מדינת ישראל מוגדר כפתוח ושם אסור לפי תמ"א 1 – לא טיילת, לא בתי קפה, שום דבר, רק מה שתמ"א 13 אישרה ואפילו פחות.
<בינת שוורץ: ועם זה אני אגיע ללא אמת השנייה.
<בינת שוורץ: הלא אמת השנייה אמרה – בגמישות של תמ"א 1 מותר להקים חנייה, אבוי, זו חריגה מתמ"א 13.
<בינת שוורץ: אז האמת היא שככה: לפי תמ"א 13 היום מותר להקים שטחי חנייה כמה שרוצים, ללא הגבלה, בתחום ה-100 מטר.
<בינת שוורץ: ככה זה תמ"א 13.
<בינת שוורץ: באה תמ"א 1 - - -
<יובל ארבל: היא לא מושלמת.
<יובל ארבל: אם אותה צריך לבקר.
<בינת שוורץ: אני לא תוקפת את תמ"א 13, אני תוקפת את אלה שלא אמרו אמת.
דוד אמסלם: חברה, לא להפריע לה.
<בינת שוורץ: באה תמ"א 1 ואמרה – הכלל הוא שאסור חנייה.
<בינת שוורץ: אין חנייה.
<בינת שוורץ: בגמישות, באישורים מיוחדים, במצבים ספציפיים שמצדיקים את זה, אפשר יהיה לעשות חנייה.
<בינת שוורץ: אז תמ"א 1 מגנה על החופים בהיבט הזה יותר ממה שעשתה תמ"א 13.
<בינת שוורץ: מותר להמשיך את קו הבינוי הראשון – לא אמת.
<בינת שוורץ: תמ"א 1 אומרת רק בשטח שמיועד כבר לבינוי, יש תכנית מאושרת שמייעדת אותו לבינוי לפי מה שתמ"א 35 קובעת מה זה שטח מיועד לבינוי, שם מותר לעשות תכנית אחרת.
<בינת שוורץ: לא להרחיב אותה.
<בינת שוורץ: לא למשוך את קו הבינוי הראשון.
<בינת שוורץ: לא לייצר חזית בנויה על הים.
<אלי בן ארי: שנקרא מה כתוב אולי?
<אלי בן ארי: כדאי לקרוא מה כתוב.
<בינת שוורץ: מה כתוב?
<בינת שוורץ: עכשיו תורי, אלי.
<בינת שוורץ: אני שתקתי כשאתם דיברתם - - -
<איילת לר: אבל את אומרת שהוא אומר לא אמת.
תמר זנדברג: אבל את מאשימה כאן האשמות חריפות בלא אמת, אז אולי נקרא את התכנית.
דוד אמסלם: חברה, שנייה.
<בינת שוורץ: אני אקריא לכם מה כתוב.
דוד אמסלם: שנייה, בינת.
<אלי בן ארי: בפעם האחרונה שהיא אמרה את זה היא התנצלה אחרי זה.
<בינת שוורץ: "למרות כל מה שכתוב בתכנית זו, מוסד תכנון רשאי לאשר תכנית - - -
<יעקב ניר: מה את מקריאה?
<בינת שוורץ: אני מקריאה את זה מתוך תמ"א 1.
<בינת שוורץ: "הוא רשאי לאשר תכנית בתוך ה-100 מטר באחת מהמקרים הבאים, באישור הוולחו"ף".
<בינת שוורץ: המקרה הראשון הוא – בתוך יישוב, בשטח שהוא בנוי כדין או מאושר לבינוי, ובלבד – זאת אומרת גם הוא צריך להיות מאושר לבינוי או בנוי כדין, וגם שהתכנית החדשה שעושים באותו שטח שהוא כבר מאושר לבינוי, לא חורגת מקו הבינוי הראשון, לא משנה את המצב התכנוני באופן שפוגע בחוף או מחליש את הקשר בין היישוב לחוף.
<בינת שוורץ: ביישובים עירוניים לא תאושר תכנית שמשנה ייעוד של מגרש שהוא לא מיועד למגורים – למגורים.
<בינת שוורץ: זאת אומרת שאם יש - - - מה השאלה?
<בינת שוורץ: אני לא מבינה.
<בינת שוורץ: אנחנו רוצים לאפשר התחדשות עירונית - - -
דוד אמסלם: אין שאלות.
דוד אמסלם: את מדברת.
<בינת שוורץ: חברת הכנסת תמר זנדברג, גם במקומות כמו - - -
תמר זנדברג: גם במאה מטר, גם בתוך המאה מטר מהחוף?
<קריאה: בבת גלים.
<בינת שוורץ: גם בתוך בת גלים, כן.
<בינת שוורץ: אני לא מכירה דרך אחרת לחדש את בת גלים.
דוד אמסלם: חברה, אני מבקש.
תמר זנדברג: רגע, אבל את הקראת את הסעיף הזה - - -
דוד אמסלם: תמר, תני לה לסיים.
דוד אמסלם: אף אחד לא יפריע לה.
דוד אמסלם: אחרי זה אני אתן לך את רשות הדיבור, אם יהיה מספיק זמן.
דוד אמסלם: חברה, אני אפשרתי לכולם פה לדבר בשקט.
דוד אמסלם: אין פה כללים שלכם לא מפריעים וכשמישהו אחר לא מסכים איתך אתם מפריעים לו.
דוד אמסלם: אז תני לה לדבר - - -
תמר זנדברג: מה אתה בא אלי?
דוד אמסלם: לא, אני הקפדתי שכל אחד ידבר בנימוס.
תמר זנדברג: אנחנו יושבים כאן שעה ארוכה ומאזינים רוב קשב מפאת חשיבות הנושא.
תמר זנדברג: אני מקשיבה קשב רב.
דוד אמסלם: אז תקשיבי.
דוד אמסלם: תני לה לסיים, אחרי זה תגיבי.
תמר זנדברג: היא פנתה אלי, אני לא הפרעתי לה.
תמר זנדברג: לא הוצאתי מילה.
<בינת שוורץ: יותר מזה.
<בינת שוורץ: תמ"א 1 גם אומרת אמירה מאד חריפה ומאד קיצונית.
<בינת שוורץ: היא אומרת שאם יש תכנית מאושרת כבר, וכמו שאתם יודעים, אנחנו מנסים, כדי לייצר איזה ודאות ושקט בעולם הזה של אי הוודאות התכנוני, אנחנו מאד מאד משתדלים, בכל התכניות שאנחנו עושים, לא לפגוע בתכניות מאושרות.
<בינת שוורץ: במקרה הזה אומרת תמ"א 1 שאם יש תכנית מאושרת, שהיא לא מסתדרת עם העקרונות שכתובים פה, כגון העיקרון של לא לבנות במאה מטר, למעט החריגים שאמרתי, כגון העיקרון של לא להפריע לקשר בין היישוב לים, כגון העיקרון של לא לפגוע בחוף הים ועוד הרבה עקרונות שכתובים כאן – אפילו אם התכנית כבר מאושרת, הכלל הוא שתמ"א 1 גוברת.
<בינת שוורץ: זאת אומרת אי אפשר יהיה לממש אותה, אבל יש יוצאים מן הכלל, כי החיים שלנו מורכבים וכמו שאמרתי קודם מינהל התכנון אחראי כלפי כל הציבור וכלפי כל הצרכים הציבוריים.
<בינת שוורץ: אז יש חריג והחריג אומר שבאישור המועצה הארצית אפשר יהיה לאשרר את אותה תכנית שהיא כבר מאושרת, מנימוקים שהמועצה הארצית תמצא לנכון ולמרות שאחד העקרונות שנקבעו כאן – אותה תכנית מאושרת סותרת אותם.
<בינת שוורץ: אז זאת אומרת זאת תמ"א, ובשורה התחתונה אני רק רוצה לומר – רגע, אני אראה אם יש לי עוד.
<בינת שוורץ: כן, יש הייתה עוד איזו אמירה אחת לא מדויקת, שהמכלול החופי – אני הצגתי אותו בדיון שעבר, זה עורף החוף והצגתי איך כמעט בכל מקום בו יש שטח פתוח, שהוא לא בנוי או לא בשימוש צבאי או לא מעבר ליישוב, אלא הוא באמת שטח פתוח בעורף החוף – הצגתי שאנחנו ניתחנו אותם אחד-אחד ופשוט הכנסנו את כל השטחים שנראו לנו רלבנטיים לעורף החוף.
<בינת שוורץ: קראנו להם מכלולי חוף ונאמר כאן שיש פה הרבה פרצות ותכלס הם לא מגנים על השטחים.
<בינת שוורץ: אז אני לא אטריח אתכם לקרוא שוב את הסעיף, אבל הסעיף של מכלולי החוף מאפשר שימושים של שטחים פתוחים למיניהם ושימושים אחרים - ושוב, אנחנו בעולם דינמי - שימושים אחרים בשני תנאים.
<בינת שוורץ: אחד שהם צמודי דופן לפיתוח קיים או מאושר, לבינוי קיים או מאושר; ושניים, שהמועצה הארצית אישרה את זה.
<בינת שוורץ: אני לא רואה בזה פרצה בהגנה על החופים.
<תומר רוזנר: זה דומה בעצם למה שהיום יש בסעיפי - - - של תמ"א 13 עצמה, אם אני מבין נכון.
<בינת שוורץ: בתמ"א 13 יש אפשרות כללית שאומרת שיכולים לעשות שינוי גבולות בין יעודים - - -
<תומר רוזנר: אפילו לא צמוד דופן.
<בינת שוורץ: ובלבד שאין שינוי מהותי.
<בינת שוורץ: לא צמוד דופן.
<בינת שוורץ: ובלבד שאין שינוי מהותי לתכנית.
<בינת שוורץ: וגם כאן הכנסנו את זה, שאפשר לעשות ובלבד שאין שינוי מהותי בתכנית הזאת.
<בינת שוורץ: חברים, אני רוצה להגיד לכם, המצפון המקצועי שלי ושל מינהל התכנון מאד שקט.
<בינת שוורץ: אנחנו מאמינים שאנחנו עושים את הדבר הנכון.
<בינת שוורץ: אני חושבת שכל הקריאות האלה לעצור את פרק החופים ודברים מהסוג הזה, אין להם על מה להתבסס.
<בינת שוורץ: אין להם שום הצדקה, למעט לגרור רגליים ולגרור דיונים ולנסות אולי להגיע לעוד הישגים בשולי שוליים של איזה שטח ציבורי פתוח, גן ציבורי בחיפה שרוצים לשמור עליו ואנחנו אמרנו תשמעו, זה חיפה, ברמה הארצית אנחנו לא מתערבים.
<קריאה: איזה אינטרס יש?