GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: מה שקרה אתמול.
<יואל הדר: מה קרה אתמול?
דוד אמסלם: מה שקרה שלשום.
<יואל הדר: מה שקרה אתמול ושלשום, המאבטחים לקחו את הנשק הביתה.
דוד אמסלם: אני לא יודע למה משטרת ישראל החריגה את המאבטחים האלה.
דוד אמסלם: הרי יש 75 אלף מאבטחים אותם לא החריגו.
דוד אמסלם: כל בעלי הסופרמרקטים, כל המאבטחים בקניונים, כל המאבטחים באוניברסיטאות, כל המאבטחים בכנסת, כל המאבטחים במשרדי הממשלה – אותם לא החריגו.
דוד אמסלם: אין לי מושג למה החריגו רק את המאבטחים במוסדות החינוך.
<יואל הדר: כי יותר מסוכן להשאיר נשק במוסד חינוכי כי יש שם ילדים.
רחל עזריה: אז שיפקידו במשטרה.
דוד אמסלם: למה אתה חושב שיותר מסוכן?
רויטל סויד: מה זאת אומרת להשאיר?
רויטל סויד: אתה לא משאיר את זה במקום שהוא פתוח אלא אתה משאיר אותו בכספת, אתה משאיר את זה במקום סגור, אתה נותן את זה לבעל חברת האבטחה שישמור את זה אצלו.
<יואל הדר: בחדר.
<יואל הדר: אין חברת אבטחה שם.
רויטל סויד: אז בכספת.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את ההיגיון שלך, יואל.
דוד אמסלם: לנשק יש שני תפקידים.
דוד אמסלם: התפקיד המרכזי הוא כאשר בעל הנשק נושא אותו.
דוד אמסלם: זאת שאלה של אבטחה.
דוד אמסלם: הוא הרי צריך להפעיל את הנשק.
דוד אמסלם: את זה פתרנו.
דוד אמסלם: הנושא השני הוא כשהוא מאופסן.
דוד אמסלם: ברגע שהוא מאופסן, אני בא מזווית האקדח ולא מזווית המאבטח.
דוד אמסלם: יש במדינת ישראל כללים לאבטחת נשק בבסיסי צה"ל, במשטרה, בסופרמרקטים, בכל מקום.
דוד אמסלם: אני מניח שאתם נותנים הנחיות היות ואתה רוצה לעזוב את הנשק, כשאתה עוזב את הנשק, הכוונה היא שאין בן אדם פיזי ששומר עליו.
דוד אמסלם: אם יש מאבטח עם הנשק, אין בעיה כי יש לנו מאבטח.
דוד אמסלם: אתה אומר לו שהוא צריך לשים אותו בכספת, אזעקה, מצלמות, מוקד, מה שהוא מחליט.
דוד אמסלם: למה החרגת את בית הספר?
דוד אמסלם: הרי מדובר על כך שהוא שם את הנשק שם אחרי שכולם כבר הלכו.
דוד אמסלם: אתה מפחד שיבוא מישהו בלילה עם למברטה וישדוד.
<יואל הדר: לא זה.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני לא מבין?
<יואל הדר: נתנו עוד כמה דוגמאות.
<יואל הדר: נתנו את מוסדות החינוך כדוגמה.
<יואל הדר: יש לנו גם למשל מקומות מסוכנים כמו למשל מעברי הגבול, גדר הביטחון.
<יואל הדר: המאבטחים שנוסעים לגדר, הם עוברים בשטחים ובמקומות בעייתיים.
<יואל הדר: גם שם בחלק מהמקומות – ושוב, עברנו נקודתית מקום מקום – אמרנו ששם לא יאפסנו את הנשק כי גם ההגעה לשם כרוכה בסיכון.
דוד אמסלם: כאן נכנס סעיף (1).
דוד אמסלם: דרך אגב, השר יכול.
דוד אמסלם: לא צמצמנו את שיקול הדעת של השר רק בנושא של התקופה.
דוד אמסלם: כשיש סיבה ביטחונית.
דוד אמסלם: אם הוא חושב שבכל מדינת ישראל, אני עכשיו מחדד את מה שמירי אמרה.
דוד אמסלם: להפך, היום אין לנו בעיה במדינת ישראל והשר חושב שמאבטח שנוסע לגשר אלנבי צריך לקחת את הנשק, יש לו את הסמכות.
<יואל הדר: את סעיף (א) הגבלת לתקופה.
דוד אמסלם: ומקום.
<יואל הדר: כן, אבל גם לתקופה.
דוד אמסלם: לגבי תקופה, לא אמרתי כמה.
דוד אמסלם: השר יכול להחליט מכאן עד שיבוא המשיח.
<מירי פרנקל שור: הממשלה ביקשה לתקופה.
<יואל הדר: הכלל הוא שלא ייקחו נשק הביתה.
<יואל הדר: מה שאתם רוצים לעשות, זה מה שיקרה.
דוד אמסלם: לא, לא מה שאנחנו רוצים.
דוד אמסלם: ברגע שאנחנו לא מגבילים את התקופה, מבחינתנו אין הגבלה.
דוד אמסלם: השר מחליט.
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם כי אני מבין את הרעיון.
דוד אמסלם: אני חושב שאין קשר בין שני הדברים שאתם מציעים.
דוד אמסלם: אתה רוצה להציע כרגע מבחינת החוק איזושהי הקלה בנושא מוסדות חינוך שלא קשורה לכאן.
דוד אמסלם: אני חוזר על עצמי.
דוד אמסלם: זה לא קשור לנושא של החוק הזה.
דוד אמסלם: אתה רוצה להסדיר איזשהו משהו שהמשטרה היום דה פקטו עושה וכנראה היא לא עושה את זה חוקית והיא רוצה להסדיר את זה.
דוד אמסלם: עובדה.
דוד אמסלם: שאלתי מה קורה במוסדות חינוך ואתם אומרים שהם נושאים את הנשק ולוקחים אותו הביתה.
דוד אמסלם: שאלתי האם זה בחוק, ואמרתם לא.
דוד אמסלם: זאת אומרת שמישהו כאן עובר על החוק.
<יואל הדר: זה לא שמישהו עובר על החוק.
<יואל הדר: גם היום יש לנו הוראת שעה.
דוד אמסלם: אז תמשיך באותה הוראת שעה.
<יואל הדר: ברגע שאתה עושה את החוק, רצינו לעשות משהו שיהיה ברור.
דוד אמסלם: מה אומרת הוראת השעה?
<יואל הדר: רצינו לעשות משהו ברור.
<מירי פרנקל שור: כשאומרים הוראת שעה, זאת הכנסת.
דוד אמסלם: אני מבין שזאת הכנסת.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין מה אומרת הוראת השעה ואיך החרגתם את מוסדות החינוך.
<יואל הדר: לא החרגנו.
<יואל הדר: מה שהשר קבע.
<מירי פרנקל שור: תסביר שהוראת השעה היא לא הוראה של הכנסת.
<יואל הדר: היא לא של הכנסת.
<יואל הדר: היא של השר.
דוד אמסלם: איך החרגתם את הנושא של מוסדות חינוך?
<רפי עציון: אני מהייעוץ המשפטי של המשרד לביטחון פנים.
<רפי עציון: אנחנו קראנו לפסקה (ב) פסקה שבאה להבהיר את כוונת החוק הנוכחי.
<רפי עציון: אפשר לפרש פרשנות ואולי יש כאלה שהיו רוצים לאמץ את זה, אבל פרשנות החוק הנוכחי היא שמאבטח בסוף היום ישאיר את הנשק היכן שהוא שמר, לא משנה אם הוא יזרוק אותו על חוף הים ולא ייקח אותו הביתה, לא משנה עד כמה זה מסוכן, לא משנה אם זה בית ספר, לא משנה אם זה מעבר גבול, לא משנה אם הוא יסכן את חייו בדרך הביתה כי הוא גר באיזה ישוב מסוכן ולא הירשו לו לקחת את הנשק הביתה.
<רפי עציון: זאת אומרת, לא משנה מה הנסיבות, שיזרוק את הנשק וילך הבית בלי הנשק.
<רפי עציון: כך אפשר לכאורה לפרש את החוק הנוכחי כי כתוב שהוא לא ייקח את הנשק הביתה אלא רק באזור בו הוא מועסק.
<רפי עציון: אנחנו אמרנו שזאת פרשנות לא סבירה, לא הגיונית ולא יכול להיות שזאת הייתה כוונת המחוקק.
<רפי עציון: לכן פירשנו עד היום את היכולת של המשטרה להגיד שבמקרים מסוימים זה כל כך מסוכן להשאיר את הנשק היכן שהייתה האבטחה ובמקרה הזה אין מנוס אלא לקחת את הנשק הביתה.
<רפי עציון: בפסקה (ב) רצינו להבהיר את הסמכות הזאת ולתת לה גושפנקא פורמלית.
דוד אמסלם: אני מקריא לך את הסעיף כדי שתנוח דעתך.
דוד אמסלם: "נשיאה והחזקה של כלי ירייה שניתן עליו הרישיון המיוחד, בידי מועסקים בשירותי שמירה, כולם או חלקם, גם שלא במקום או בפרק הזמן שבהם מתבצעת השמירה, באחד או יותר מאלה: מטעמים של שמירה על שלום הציבור וביטחונו, לתקופה שתקבע".
<רפי עציון: כן.
<רפי עציון: זאת תקופה ביטחונית רגישה.
דוד אמסלם: אנחנו מוסיפים: ולפי האזור על פי שיקול דעתו של השר.
<יואל הדר: האזור ו/או - - -
<רפי עציון: כל זה בתקופה ביטחונית רגישה.
<רפי עציון: מה קורה בשגרה?
דוד אמסלם: לכן אני אומר שבסך הכול שיקול הדעת המלא הוא של השר.
דוד אמסלם: השר קובע מהי התקופה הרגישה, מתי היא והמקום.
דוד אמסלם: אני לא מבין כל הזמן את ההתפלפלויות כאן.
דוד אמסלם: אני רואה שלשר יש סמכויות מלאות בלתי מוגבלות בנושא.
דוד אמסלם: למה אתה כל הזמן מביא אותי לאותו סיבוב?
<רפי עציון: הפרשנות שלנו - - -
דוד אמסלם: עזוב את הפרשנות שלכם.
דוד אמסלם: אני מסביר לך מה קורה בפועל.
<רפי עציון: כשהוספנו את המקום, הכוונה גם באיזה אתר שמירה.
דוד אמסלם: מקום בארץ, באתר שמירה, מקום יכול להיות עשרים מטרים ויכולים להיות עשרים קילומטרים.
דוד אמסלם: לא אמרנו לו כלום.
<יואל הדר: דודי, לפי הפרשנות שלך, אני גם לא צריך את הסעיף השלישי.
<יואל הדר: לפי זה לא צריך טעמים מיוחדים.
דוד אמסלם: אני אומר, מה שאומרת מירי, שאנחנו משאירים לשר את שיקול הדעת המלא בעניין.
דוד אמסלם: אני רק אומר לגבי הנושא של מוסדות החינוך, וכאן הרעיון.
דוד אמסלם: אם השר יחשוב שחזרנו למצב ביטחוני רגיל, אנחנו לכאורה חוזרים למצב של 2008.
דוד אמסלם: הרי כל החוק הזה מחוקק בגלל המצב הביטחוני.
דוד אמסלם: אם לא היה מצב ביטחוני, השר לא היה מעלה את הנושא ואני מניח שלא היה כאן דיון.
דוד אמסלם: היות ויש כאן בעייתיות במצב הביטחוני, התחלנו להתכנס לכיוון הזה ולתת לשר סמכויות.
דוד אמסלם: כשמירי אומרת שאנחנו מדברים באזור, הכוונה היא לפי אזורי הבעיות הביטחוניות.
<יואל הדר: המצב היום במדינת ישראל, איזה מקום לדעתך הוא לא מקום בעייתי היום?
דוד אמסלם: אתה שואל אותי אישית?
<יואל הדר: באר שבע היא מקום בעייתי?
דוד אמסלם: כל המדינה אבל נניח מחר תהיה בעיה באילת.
<יואל הדר: בעיה ביטחונית.
דוד אמסלם: בעיה ביטחונית.
דוד אמסלם: מגבול מצרים פתאום תהיה חדירה לאילת.
דוד אמסלם: לא קשור למטולה.
דוד אמסלם: באותה תקופה פתאום יסתבר שכמה מאבטחים באו ופגעו באחרים מסיבה שבכלל לא קשורה לעבודתם.
דוד אמסלם: יבוא השר ויהיה עליו לחץ, כי מה קשורה אילת למטולה והוא רוצה לצמצם את העניין.
דוד אמסלם: הוא יגיד שהוא שם את זה באזור אילת ולא בשאר חלקי הארץ וזה כי הבעיה כרגע היא באילת.
דוד אמסלם: כרגע המצב בעייתי בכל הארץ אבל אני משאיר את שיקול הדעת לשר להחליט היכן יש בעיה והיכן אין בעיה.
דוד אמסלם: אני לא רוצה שייווצר מצב – וזה תיקון שמירי אמרה ואני חושב שהוא נכון – שהוא חייב לעשות הכול או לא כלום.
דוד אמסלם: זאת אומרת, או שהוא חייב להכריז על כל מדינת ישראל, או שהוא לא יכול להכריז על כלום.
דוד אמסלם: נותנים לו את האופציה ואת הגמישות כך שכאשר מחר יש מצב בעייתי מסוים באזור מסוים, יש לו שיקול דעת.
דוד אמסלם: אנחנו גם לא אומרים לו מה צריך להיות שיקול הדעת שלו ולהסביר לנו.
דוד אמסלם: יהיה שר שיחליט במצב א', דקירה בחצי שנה, זה מצב בעייתי ביטחוני, ויש אחד שיחשוב שכל רבע שעה זה המצב הבעייתי.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לשיקול הדעת שלו.
דוד אמסלם: אני משאיר לו את כל מרחב שיקול הדעת אבל ברור לחלוטין – וזה ברור – שאנחנו לא הולכים כאן להסדיר מצב פלילי רגיל.
דוד אמסלם: אנחנו הולכים לתקוף נושא פח"עי.
<רפי עציון: מה שהמשטרה תיארה זה שיש לפעמים אובייקטיבית בעייתיות להפקיד את הנשק בסוף היום.
דוד אמסלם: זה לא הדיון שלנו כאן.
<רפי עציון: אבל להשאיר את החוק כפי שהוא, זה לא ברור.
דוד אמסלם: זה לא הדיון שלנו כאן ועל הדרך לא מעמיסים משהו שהוא לא רלוונטי.
<גבריאלה פיסמן: לא, זה לא על הדרך.
<גבריאלה פיסמן: ההצעה הממשלתית מדברת על שלום הציבור וביטחונו.
<גבריאלה פיסמן: היא יועדה גם לנושא הפח"עי וגם להגנה על שלום הציבור וביטחונו.
<גבריאלה פיסמן: אין כאן שינוי.
<מירי פרנקל שור: אנחנו מדברים על פסקה (2).
<מירי פרנקל שור: מה שהיושב ראש דיבר עליו עד עכשיו, זה על פסקה (א).
<מירי פרנקל שור: מה שרפאל מתייחס אליו עכשיו, הוא מתייחס לפסקה (ב) שזה לא קשור לא לשלום הציבור ולא לביטחונו.
<רפי עציון: בטח שזה קשור.
<מירי פרנקל שור: זה קשור לבעיה של יישום החוק שיכול להיות שצריך לפתוח את הנושא שיש בעיה ביישום החוק.
<רפי עציון: אבל הבעיה הזאת יוצרת סכנה לשלום הציבור וביטחונו.
<מירי פרנקל שור: אבל גם בצד השני היא יכולה ליצור בעיה לשלום הציבור.
<רפי עציון: כמו שב-(א) עשינו איזון לעניין שלום הציבור וביטחונו, גם ב-(ב) אנחנו רוצים את זה.
דוד אמסלם: אני לא מקבל.
דוד אמסלם: אני חוזר על עצמי ואני רוצה לחתוך את העניין ולהתקדם כדי שתתכנסו גם אתם לעניין הזה.
דוד אמסלם: אני חושב שזאת כוונת השר לביטחון פנים, שהוא לא בא להסדיר את החוק של 2008.
דוד אמסלם: הוא לא קם בבוקר ואמר שיש לנו בעיה במוסדות ציבור כי אז אני ירצה לעשות דיון ממצה ולראות מה ההבדל בין מוסדות ציבור.
דוד אמסלם: אני ארצה לקבל סקירה על כל המאבטחים בארץ לפי חלוקה לענפים, מה הסכנה, איפה היו פריצות בפועל ולבדוק האם השאלה היא רק בגלל שאלה מוסדות של המדינה וזה הרבה כסף ואנחנו באים מצד הכסף או באים מצד הביטחון.
דוד אמסלם: כפי שאמר השלטון המקומי, זה גם עולה כסף.
דוד אמסלם: גם ה-ברינקס עולה וגם האיסוף של ה-ברינקס עולה כסף מזווית השומרים שצריכים לחכות ל-ברינקס וזה אומר כמה שעות נוספות עבורם.
דוד אמסלם: אולי לראשון הוא יגיע בשעה 1:00 ולאחרון הוא יגיע בשעה 3:00 ולכן צריך לשלם לאותו מאבטח שעות נוספות.
דוד אמסלם: אותה שאלה נשאל לגבי הסופרמרקטים ובאולמות השמחות, איך הם יאספו את הנשק כי שם זה הרבה יותר מסובך ועולה להם הרבה יותר כסף.
דוד אמסלם: מדינת ישראל אולי רוצה להחריג את עצמה מזווית הכסף.
דוד אמסלם: הגוף הכי עשיר רוצה להחריג את עצמו.
<רפי עציון: לכן הגבלנו.
דוד אמסלם: אתה רוצה, נדון על זה.
דוד אמסלם: כרגע אני בא להסדיר סוגיית פח"ע.
דוד אמסלם: מחבלים.
דוד אמסלם: במקרה כזה אין בעיה, אנחנו נותנים לשר את כל שיקול הדעת שלו גם לפי אזורים והוא יכול להחליט לגבי בתי הספר בגלל נושא פח"ע.
דוד אמסלם: מחר הוא יחליט שאין פח"ע במדינת ישראל, נעשה דיון לגבי הסדרת כל סוגיית הנשק במדינת ישראל ולא קשור למוסדות ציבור.
דוד אמסלם: אני המום מהתשובה למה מוסדות ציבור כן.
דוד אמסלם: אני אומר לך שאם נעשה דיון על זה, אני אראה לך שזאת כמעט בדיחה למה הם כן וההם לא.
<יואל הדר: אני רוצה שיהיה ברור לפרוטוקול לפחות שכל עוד נדרשים מאבטחים עם נשק בבתי הספר מהעילה הביטחונית, כל עוד הם נדרשים, ברור שזה יהיה בתוך התקופה ובאזורים הכלליים שייקבעו.
<יואל הדר: זה ברור.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על מאבטחים בכלל בתוכם כלולים גם מאבטחי בתי הספר.
<יואל הדר: כל עוד נדרשים מאבטחים עם נשק בכל מקום לרבות מוסדות חינוך כדי לשמור על המוסדות, בגלל אירועים ביטחוניים, השר יצטרך להמשיך לקבוע את התקופה.
<מירי פרנקל שור: לא, יואל, זה לא ברור.
<יואל הדר: אני מבהיר את זה.
<מירי פרנקל שור: אתה לא מבין.
<מירי פרנקל שור: אתה לא יכול לקחת את הדברים לכיוון שלא לזה מתכוונים חברי הכנסת.
<מירי פרנקל שור: מה שיושב ראש הוועדה אמר - - -
<יואל הדר: איך את יודעת מה מתכוונים חברי הכנסת?
<מירי פרנקל שור: אני מתכוונת למה שיושב ראש הוועדה אמר.
<מירי פרנקל שור: אל תיקח את הדברים לכיוון אחר.
<מירי פרנקל שור: יושב ראש הוועדה מדבר על נסיבות ביטחוניות.
<מירי פרנקל שור: זאת אומרת, כאשר רוצים להתגבר על האמירה העקרונית שקיימת בכנסת, מעניקה הכנסת סמכות לשר להחליט שהנסיבות הביטחוניות או נסיבות שלום הציבור לתקופה מסוימת באזור מסוים או לכל האזורים, בנסיבות ביטחוניות, אז שיקול הדעת של השר להורות שניתן לקחת את הנשק הביתה.
<מירי פרנקל שור: אתם לא יכולים להשליך את האמירה הזאת על מה שאתם רוצים להוסיף בפסקה (1)(ב).
<יואל הדר: אני לא משליך.
<יואל הדר: אני רק אומר כל עוד שמאבטחים עם נשק נדרשים בבתי הספר - - -
<מירי פרנקל שור: אתה לוקח את זה למקום אחר.
<מירי פרנקל שור: זה לא בסדר.
<יואל הדר: מה לא בסדר?
<יואל הדר: מה לא בסדר במה שאמרתי?
דוד אמסלם: אני אמרתי שאני לא לומד גמרא ושניכם רק מפרשים אותי אבל אם תשאלו אותי, אני אגיד לכם.
דוד אמסלם: הכוונה היא מאוד פשוטה והבהרתי את זה והיא ברורה מאוד.
דוד אמסלם: החוק צף היום, ואני גם שוחחתי עם השר שלך בעניין, בגלל הנושא הביטחוני.
דוד אמסלם: אם לא היה נושא ביטחוני, לא היה היום דיון על החוק הזה.
דוד אמסלם: יכול להיות שמשטרת ישראל הייתה רוצה להביא חקיקה בהסדרת כל סוגיית כלי הנשק במדינת ישראל בנושא של גניבות וכולי אבל זאת סוגיה אחרת.
דוד אמסלם: כרגע אנחנו באים בעיקר להסדיר את הנושא הפח"עי ולכן זה צף.
דוד אמסלם: במסגרת הזאת לשר יש את הסמכויות הבאות: יש לו סמכות להחליט מה זה מצב ביטחוני, הוא מגדיר אותו ולא אני, הוא גם מגדיר את האזורים והוא גם מגדיר את הזמן.
דוד אמסלם: בעצם באופן בסיסי הוא מגדיר הכול.
דוד אמסלם: יחליט מחר השר שהמצב הביטחוני כבר לא קיים, אני עושה שריקה והכול בסדר במדינת ישראל, כל הסיטואציה הזאת נכנסת לבוידעם ואנחנו חוזרים למצב הקודם, מה שנקרא אנחנו חוזרים היכון לירי וזאת הסדרה של החוק הרגיל מ-2008.
דוד אמסלם: אין מצב ביטחוני, יצאה החריגה הזאת ואז אנחנו בודקים מה קורה.
דוד אמסלם: אתם תרצו להסדיר את הנושא של מוסדות החינוך, נעשה דיון.
דוד אמסלם: אז אני אבקש מלכתחילה דיון מקצועי שיבוא ויציג לנו את כל כלי הנשק במדינת ישראל, את הפריסה שלהם לפי הענפים ואז אני ארצה גם להבין למה מוסדות החינוך שונים ממוסדות אחרים ואני ארצה להבין למה הממשלה שונה מהגורמים הפרטיים שאמורים לשאת בעלויות מכסים.
דוד אמסלם: תבואו, תציעו הצעה, נדון בה.
דוד אמסלם: היא לא קשורה לאירוע הזה.
דוד אמסלם: אני אומר לך מראש שאם היית מביא רק את זה, אנחנו היינו עושים דיון מקצועי.
דוד אמסלם: אני לא בטוח שהשר היה תומך בהצעה הזאת.
<יואל הדר: אני רוצה להסביר את מה שהתכוונתי לומר קודם.
דוד אמסלם: אתה רוצה להסביר אותי?
<יואל הדר: לא, לא אותך.
<יואל הדר: אני רוצה להסביר אותי.
<יואל הדר: יש מאבטחים בבתי ספר שניתן להם נשק.
<יואל הדר: יש מאבטחים בלי נשק ויש מאבטחים עם נשק.
<יואל הדר: ניתן להם נשק בגלל האירוע הביטחוני ולא בגלל שפחדו מאיזה אירוע פלילי.
דוד אמסלם: לא חשוב לנו למה נתנו להם נשק.
דוד אמסלם: גם אם נתנו להם נשק בגלל שחשבו שהם צריכים להגן על כך שלא יגנבו גיר מהכיתה.
דוד אמסלם: לבן אדם יש נשק, לא חשוב מה הסיבה, שילך אתו הביתה בתקופה הזאת עליה השר מחליט.
דוד אמסלם: השר החליט שאין מצב ביטחוני, חוזרים בחזרה למצב הקודם של 2008.
<מירי פרנקל שור: פסקה (ב) מדברת על מה שאתה אומר, התייחסות כללית לאחסון כלי נשק.
<מירי פרנקל שור: פסקה (ג), מלכתחילה סברנו שמקומה - - -
דוד אמסלם: מטעמים מיוחדים, לדעתי זה מיותר לחלוטין.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על נושאים ביטחוניים.
דוד אמסלם: מה זה טעמים מיוחדים?
<יואל הדר: אני מציע לבוא לכלל שניסינו, שלשר גם תהיה אפשרות להחריג, למרות שהוא מאפשר לכולם, ולא לתת לכולם.
דוד אמסלם: על זה אין בעיה.
מיכל רוזין: יש כאן משהו שלא מדובר על השולחן הזה.
מיכל רוזין: אני בוגרת חוק המישוש ועם כל הכבוד יש להם ארסנל של דברים שהם רוצים לשנות או להביא לחקיקה בכנסת והם מנצלים את המצב הביטחוני כדי להביא כל מיני דברים ולדחוף אותם פנימה.
דוד אמסלם: מיכל, את מפריעה לי.
דוד אמסלם: בוודאי ובוודאי שיש סמכות לשר לא לאפשר לכולם נשק.
דוד אמסלם: המצב הרגיל הוא שלבן אדם הרגיל אסור ללכת עם נשק.
דוד אמסלם: השר נותן לו את האופציה ללכת אתו.
דוד אמסלם: אם הוא מחליט שהוא לא נותן את האופציה, לבן אדם אסור ללכת עם הנשק.
דוד אמסלם: לכן זה מיותר מה שאתה אומר.
דוד אמסלם: זה כמו שאני אחלק כרטיס נסיעה לאוטובוס לאחד ואני אומר לו שייקח כרטיס כדי שהוא יוכל לנסוע באוטובוס ואתה קח כרטיס כדי שלא תוכל לנסוע באוטובוס.
<מירי פרנקל שור: יואל מתכוון שיכול להיות שהוועדה תאשר את (א), הוועדה נותנת סמכות לשר להתגבר על האמירה העקרונית מטעמים של שלום הציבור ואז את פסקה (ב) שהוועדה רוצה לשמוע דיון רחב יותר, הפרשנות תהיה שמטעם שלום הציבור לא ניתן להפקיד את כלי הנשק ואז דרך זה לעקוף את האמירה של הכנסת.
<מירי פרנקל שור: אם אני מבינה אותך נכון, זה כך.
<יואל הדר: ההפך.
<יואל הדר: את רואה צל הרים כהרים שלא קיימים.
<יואל הדר: זה הפוך למה שאני אומר.
<מירי פרנקל שור: מדובר על מצב ביטחוני מסוים.
דוד אמסלם: יואל, אני מקבל את מה שאתה אומר.
דוד אמסלם: גם מירי לדעתי הלכה לקצה שהוא יותר משעשע אותי.
<מירי פרנקל שור: ממש לא הלכתי לקצה.
דוד אמסלם: בגדול, בואו נעשה את הניסוח עכשיו כי אני רוצה להביא אותו להצבעה.
דוד אמסלם: תתכנסו במובן שאמרתם.
דוד אמסלם: יואל, תקשיב, אנחנו מביאים את הסיפור של המצב הביטחוני, כמו שסיכמתי.
דוד אמסלם: אתם רוצים לעשות דיון, זה לא בעת הזאת אלא יש לנו מספיק זמן.
דוד אמסלם: זה לא לחוץ.
דוד אמסלם: אתן גם לא חברות ועדה וגם מפריעות לי.
שולי מועלם-רפאלי: אני באתי להחליף.
דוד אמסלם: אני אוהב אורחים בוועדה אבל לא להפריע לי.
שולי מועלם-רפאלי: אני שותקת עד סוף הדיון.
דוד אמסלם: אומרת מירי שהיות ובעצם כמו שאמרתי אנחנו רוצים להתייחס למצב הביטחוני, את סעיף (א) ו-(2) נאשר בגלל שהוא בא לסגור את הסוגיה עליה דיברנו עד עכשיו.
דוד אמסלם: היא אומרת שאת הנושא של הטעמים המיוחדים תורידו כי זה לא רלוונטי לעניין.
דב חנין: אתם מסכמים את הדיון לפני הדיון.
דב חנין: זאת פרוצדורה מעניינת.
דוד אמסלם: עוד לא סיכמנו.
דוד אמסלם: אני מציע להם את ההצעה.
דוד אמסלם: דרך אגב, בסוף אני מסכם את הדיון בהצבעה.
דב חנין: אנחנו רוצים לנמק את ההסתייגות שלנו.
מיכל רוזין: חבר הכנסת אמסלם, אני מבקשת שתגיד לפרוטוקול שאנחנו אורחות רצויות.
מיכל רוזין: זה היה מאוד פוגע.
דוד אמסלם: אמרתי שאני שמח.
דוד אמסלם: קודם כל, אתן אורחות רצויות ובמיוחד אני אוהב אתכן.
מיכל רוזין: עכשיו זה בפרוטוקול.
<ולדימיר סברדלוב: בדרך כלל אנחנו עשר או יותר שנים בדיונים על אחסון נשק למאבטחים.
דוד אמסלם: סליחה, מירי, אני מבקש שתשבי עם יואל ותסכמו את מה שדיברנו עכשיו.
דוד אמסלם: תסגרו על הניסוח ונגמור עם זה.
דוד אמסלם: את הצדדים המשפטיים.
דוד אמסלם: לא העקרוניים.
דוד אמסלם: על הצדדים העקרוניים כבר דיברנו.
<ולדימיר סברדלוב: כבוד גדול למאבטחים שעוסקים רק באחסון נשק מאבטחים ולא של חיילים ולא של שוטרים ולא נושאי נשק אישי.
<ולדימיר סברדלוב: כנראה שכל אחד רואה מאבטח כמישהו שהוא טמבל שעובד בשכר מינימום עם נשק.
<ולדימיר סברדלוב: דרך אגב, אין חקיקה שנושא נשק מקבל שכר גבוה יותר.
<ולדימיר סברדלוב: אני מציע משהו מאוד פשוט.
<ולדימיר סברדלוב: אפשר לרשום שדין אחסון נשק כדין שוטר.
<ולדימיר סברדלוב: דין מאבטח כדין שוטר.
דוד אמסלם: בדיוק לשם אני מושך.
דוד אמסלם: לכן אני לא רוצה לחבר את המאבטח.
דוד אמסלם: ראשית, אני מסכים אתך לגבי התפיסה וזה אפילו מעליב אותי.
דוד אמסלם: כמו שאמרת, אם זה מאבטח בסופרמרקט, מדובר בבחור לא בדיוק מפותח שמקבל 24 שקלים בשעה ויכול לירות כנראה בדרך על כל מי הוא רוצה.
<ולדימיר סברדלוב: נכון.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה לבודד את הנושא הזה ואני רוצה לעשות דיון, אם הם רוצים, לגבי אבטחת כלי נשק במדינת ישראל ולא משנה אצל מי.
דוד אמסלם: זה סיפור אחר ולכן אני לא רוצה שהוא יתלבש על הפלטפורמה של החוק הזה.
<ולדימיר סברדלוב: החוק הזה הוא הוראת שעה.
<ולדימיר סברדלוב: אחסון כלי נשק של מאבטחים כדין שוטרים.
דוד אמסלם: אנחנו נדון על זה.
<רלה מזלי: מה שעומד לדיון כאן לא נדון.
<רלה מזלי: מה שעומד לדיון כאן זה היתר גורף שאתה אמרת סמכויות בלתי מוגבלות לשר להתיר עכשיו מחדש לקיחת נשק הביתה כאשר אנחנו יודעות שזה היתר לרצח בר מניעה.
<רלה מזלי: אנחנו יודעות את זה כי התופעה של רצח בר מניעה נפסקה בדיוק בזמן שסוף סוף נאכף החוק הזה, אחרי יותר מדי שנים ויותר מדי רציחות.
<רלה מזלי: אנחנו גם יודעות שבשלושת החודשים הראשונים של גל הטרור הנוכחי לא היה שום תפקיד לנשק אבטחה מחוץ למשמרת בעצירת התקפות או אפילו בחשד להתקפות.
<רלה מזלי: שום תפקיד לא היה.
<רלה מזלי: מתוך 166 אירועים בהם ירו במי שתקף או במי שנחשד כתוקף, לא היה אף מאבטח מחוץ לתפקיד.
דוד אמסלם: תאמיני לי שזה הקונטקסט של הדיון הזה.
דוד אמסלם: אם חשבת שאנחנו טמבלים, אז זה מעליב אותי.
דוד אמסלם: גם פתחתי ואמרתי שיש כאן שני איזונים שצריך לאזן אותם בעת הזאת.
דוד אמסלם: המשרד חשב שצריך ללכת לכיוון השני בהיבט של הטרור ואני מניח שאם הכול יירגע, נחזור בחזרה לאזן את זה בצד השני.
דוד אמסלם: חבר'ה, אין לי זמן, יש לי עוד עשר דקות ואני רוצה לשמוע את ההסתייגויות.
<רומן ליטרובניק: אני חייב להתייחס.
<רומן ליטרובניק: אני בן למשפחה שנרצחה בידי מאבטח ואני כאן כדי להביע את דעתי ואני אשמח אם תכבדו ותתנו לי שתי דקות.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את ההסתייגויות ולפני שאני אביא את זה להצבעה, נשמע אותך.
מיכל רוזין: אנחנו הגשנו את ההסתייגויות.
דוד אמסלם: אני מבין שהגשתם אותן גם בכתב.
מיכל רוזין: אני אומר כמה נקודות קצרות.
מיכל רוזין: בעיקרון אנחנו מבינים את הצרכים הביטחוניים של השעה, אנחנו חושבים שיש כאן ניצול של המצב הביטחוני כדי להפוך את הגלגל למה שישבנו עליו באמת עם חברת הכנסת מירי רגב במשך כנסת שלמה ויצרנו את המגבלות אחרי שהייתה ועדה שקבעה וכדומה.
מיכל רוזין: אנחנו מכירים את הנתונים, אנחנו יודעים שהסיבות לכך שהחליטו להפקיד את הנשק היו גם הסיבות של כמובן אלימות וחשש מאלימות במשפחה ובוודאי פגיעה בנשים ובילדים, אבל גם העובדה שיש הרבה מאוד פריצות וגניבת נשק, ואני לא שמעתי כאן מהמשטרה – או לפחות, סליחה, אני איחרתי ואני לא יודעת אם זה נאמר – אם הייתה ירידה בעקבות הפקדת נשק בכמות פריצות וגניבות נשק.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד נשק חם במדינת ישראל והוא לא חוקי, כתוצאה מגניבות.
מיכל רוזין: הצבא למשל פרסם את הנתונים האלה.
מיכל רוזין: אותו דבר, עניין של התאבדויות שלא דובר כאן לחלוטין.
מיכל רוזין: הצבא למשל פרסם שיש ירידה של ארבעים אחוזים בשיעור ההתאבדויות מאז אסרו לקחת נשק ועכשיו גם את ההחלטה הזאת הפכו.
מיכל רוזין: לכן צריך כמה שיותר להגביל לאור המצב הנתון ואנחנו מבינים את המצב הנתון.
מיכל רוזין: שם החוק צריך להיות כלי ירייה משמשים לשירותי שמירה שיש להגביל את הימצאותם במרחב הביתי ולהגן על נשים וילדים מפניהם.
מיכל רוזין: בסעיף 1, סעיף קטן (2), במקום סעיף (ד)(1) יבוא "הגבלה מחמירה יותר של נשיאה ואחזקה של כלי ירייה שניתן עליו הרישיון המיוחד בידי מועסקים".
מיכל רוזין: אין כאן בכלל יועצים משפטיים שיתייחסו לעניין.
מיכל רוזין: לסעיף קטן (א) ב-(2), "מטעמים של שמירה על שלומם של נשים וילדים במרחב הביתי והגנה מפני אלימות במשפחה ואלימות מגדרית".
מיכל רוזין: כמו שראיתי, גם לחברת הכנסת רחל עזריה יש הסתייגות כזאת ואני מבינה שהחלטתם לקבל אותה.
מיכל רוזין: אני לא יודעת אם איך שניסחנו, זה קובע.
מיכל רוזין: סעיף קטן (2)(ד)(2), במקום הסעיף המוצע יבוא: "פיקוח והגבלה של נטילת כלי הירייה לצורך ביצוע שמירה מהמקום בו מאוחסנים דרך קבע כלי הירייה שעליהם ניתן הרישיון המיוחד והחזרתו לאותו מקום על מנת למנוע מצבים כמו שמתואר".
מיכל רוזין: בעיקרון אלה ההסתייגויות הספציפיות לחוק.
מיכל רוזין: את רוח העניין, אני חושבת שהבנת.
דוד אמסלם: אני מניח שאין מחלוקת על רוח העניין.
דוד אמסלם: הרשימה המשותפת.
דב חנין: אני אשתדל להיות ממוקד ותמציתי.
דב חנין: אנחנו מקיימים את הדיון הזה בימים איומים.
דב חנין: אתמול נרצח ויש פצועים.
דב חנין: הרבה כאב והרבה סבל וגם הרבה מתח והרבה פחד.
דב חנין: לכן אלה באמת ימים מאוד מאוד קשים.
דב חנין: אנחנו רק חולקים על הטענה שהדרך להתמודד עם המצב האיום הזה היא יותר נשק ברחובות.
דב חנין: אנחנו חושבים שיותר נשק ברחובות זה לא הפתרון.
דב חנין: יש הרבה מה לעשות אבל זה לא מה שצריך לדבר עליו כרגע כאן בדיון על החוק הזה.
דב חנין: יותר נשק ייצר יותר איום, יותר סכנות, יותר נזקים, יותר הרוגים, בוודאי יותר אלימות במשפחה ויותר פגיעות בנשים ולא רק בנשים, יותר אובדנות כפי שנאמר בדיון, וגם - ואני חייב להגיד את זה בהרבה דאגה – יותר הפקרות ברחובות.
דב חנין: אנשים יסתובבו עם נשק ואז אתה יודע, גם םא קורה משהו, משתמשים בו.
דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו מבינים, זה לא קשור להסתייגויות כרגע אלא את הנותן את הסיבות להסתייגויות, אבל סתם מעניין אותי מה ההצעה האופרטיבית שלך ברמה העקרונית.
דב חנין: אני יכול להקריא.
דוד אמסלם: מה שאמרת.
דוד אמסלם: יש לי עוד קצת זמן ולכן אני שואל מה ההצעה האופרטיבית שלך.
דב חנין: ההסתייגויות שלנו מנסות למקד את ההיתר שניתן למסירת נשק.
דב חנין: אני רוצה קודם כל, למען הסדר וגם ברמה הפורמלית, לומר שאנחנו מצטרפים גם להסתייגויות של קבוצת מרצ.
דב חנין: מעבר אליהן, אני רוצה להזכיר את ההסתייגויות שלנו.
דוד אמסלם: את מצטרפת להסתייגויות שלהם.
מיכל רוזין: בטח גם המחנה הציוני יצטרף.
דב חנין: בסעיף 10ג, אנחנו מציעים להגדיר את המקום עליו אנחנו מדברים, המקום שבו הוא מאוחסן.
דב חנין: בסעיף (2)(ד)(1) אנחנו מציעים להגדיר שהסמכות תהיה להגביל נשיאה ואחזקה של כלי ירייה שניתן אליו הרישיון המיוחד בתחומי המקום שבו מתבצעת השמירה.
דב חנין: זאת אומרת, אנחנו מציעים מנגנון שיגדיר ויתחם עוד יותר את האפשרויות לנשיאת כלי נשק.
דב חנין: אנחנו מציעים למחוק את סעיפים קטנים (א) ו-(ב) בסעיף (2)(ד)(1).
דב חנין: אנחנו מצטרפים לשינוי שאני מבין שאדוני קיבל אותו, להצעתה של חברת הכנסת עזריה אלא שאני לא יודע מה בדיוק הניסוח שהתקבל בסופו של דבר.
דב חנין: אחרי שאראה אותו, אני אראה אם אנחנו עדיין מסתייגים גם בהיבט הזה או שאנחנו מסתפקים בהסתייגויות שאמרתי עד עתה.
דוד אמסלם: אפשר לקרוא ליועצים המשפטיים?
דב חנין: אדוני, אני רוצה לשאול אותך או את היועצים המשפטיים או את מי שזה לא יהיה האם הסתייגותה של חברת הכנסת עזריה שמדברת על אותם אנשים שיש להם רישום של עבירות אלימות במשפחה או עבירות אלימות אחרות, האם ההסתייגות הזאת מקובלת.
דב חנין: אני לא מדבר מבחינת ניסוח.
דוד אמסלם: מה שאומרת המשטרה זה שגם היום זה קיים בחוק בלי קשר.
דוד אמסלם: זה קיים בהנחיות שלה.
דב חנין: למה לא להגדיר את זה בחוק?
דוד אמסלם: אמרתי, זה קיים אצלם כנראה בהגדרות של המשטרה או בחוק.
מיכל רוזין: אמרת שאתה מחריג.
דוד אמסלם: בעיקרון זה נכון.
דוד אמסלם: בואו נשמע את המשטרה.
דוד אמסלם: זה מעוגן היום בחוק?
דב חנין: זה לא מעוגן בחוק.
דב חנין: אני קראתי את החוק.
דב חנין: אני לא יודע היכן זה מעוגן.