GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חיים גורן: היו פה התפוצצויות על בסיס קבוע, עשרות תלונות כמעט כל יום על ביובים שפורצים, כל מה שזורם ברחובות והעירייה נאלצה לקחת את השכונה ולפתוח רחוב רחוב ולהכניס תשתיות הרבה יותר גדולות ומסיביות.
דוד אמסלם: תכנית פינוי בינוי יש לאזור?
<חיים גורן: בגדול התכנית של העירייה לאזור הזה בתכנית המתאר זה שמסביב לשכונה יש מגדלים ובתוך השכונה, בפנים פה, זה נשאר ברמה של ארבע-חמש קומות לכל היותר, לא מעבר לזה.
דוד אמסלם: למה לא הובלתם את הסיפור הזה כדי להוביל פה לפינוי בינוי, לתת זכויות בנייה הרבה יותר גדולות, מה הבעיה?
<חיים גורן: אני אגיד לך למה, כי בסופו של יום השאלה כמה אתה יכול להעמיס על תא שטח אחד.
<חיים גורן: זו שאלה גדולה איך אתה - - -
דוד ביטן: בקרקע העירונית אתם מעמיסים, אין לכם בעיה להעמיס.
דוד ביטן: איפה שזה עירוני אין בעיה, מי הבעלים פה?
<קריאה: פה זה פרטיים, הרוב פרטיים.
דוד ביטן: שם זה קרקע עירונית אז הם עושים מגדלים.
דוד אמסלם: אני מתחיל סתם, כחומר חשיבה, אולי תגלגלו אצלכם בעירייה.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אם אנחנו מעמיסים זכויות בינוי על השטח אנחנו מייצרים פה גם התחדשות עירונית ואנחנו גם נותנים אינסנטיב כלכלי לפתח את האזור הזה ולשנות אותו.
דוד אמסלם: אם אתה משנה רק את הסביבה ואותו אתה משאיר אז אני מניח שאותו בעל בניין פה ישאיר אותו ככה, אין שום סיבה שלא, והאריתראים ימשיכו לבוא לכאן וכו'.
דוד אמסלם: אם יש פה מגדל של 50 קומות אני רואה יותר אוכלוסייה חזקה מגיעה.
דוד אמסלם: זה הראש שלי.
<רובי זלוף: מכיוון שזה לא דיון מקצועי אני אגיד לך רק דבר אחד, כשאתה תבחן את התב"ע אתה תראה בדיוק את האפשרויות הכלכליות שמייצרות פה.
<רובי זלוף: היום אתה לא יכול למצוא פה מטר רבוע, כי כל אחד יודע על מה הוא יושב ואיזה גידול הוא הולך לקבל אם הוא יהפוך את זה למשהו מניב.
דוד ביטן: רוב הזכויות אתה נותן בקרקע העירונית.
דוד אמסלם: אתה נותן לבעלים את הזכויות.
<רובי זלוף: לא, אני לוקח במרחב הציבורי ואני נותן גם לבעלים ואני מגדיל את זה.
דוד ביטן: אבל זאת לא הבעיה, תסלח לי - - -
<רובי זלוף: הכיוון הוא נכון, שאנחנו מייצרים אותו בסוף.
דוד ביטן: אתה לא מייצר אותו, אתה תמצא אותו על קרקע עירונית בלבד.
דוד ביטן: שם זה קרקע של עירייה, שם אתה נותן זכויות, פה אתה לא נותן זכויות.
דוד אמסלם: רובי, אני אתן לך את השורה התחתונה.
דוד אמסלם: אם אתם לא תלכו כאן ל - - - אני לא נכנס כרגע לשימושים, כן בת שבע, לא בת שבע, זה לא הדיון, אבל אם בסופו של עניין אתה לא מייצר פה התחדשות עירונית על בסיס כלכלי וזה רק באמצעות זכויות בנייה יותר גדולות, אני גם כרגע לא נכנס לתשתיות העירוניות התומכות, עזוב את זה, אני חושב שאין פתרון למקום הזה.
<רובי זלוף: קודם כל בנושא זכויות הבנייה ובכלל בתב"ע המתפתחת אתה כבר מבין, הוא אמר לך לפני רגע, גורן, שכל הסיפור של תב"ע השומרון נותנת פה מנוף אדיר לכל השכונה הזו בצד הדרום מערבי שלה, כלומר זה לא איזה שהוא - - - ההיפך, יש עובדה, יש פה 50,000 שהגיעו לפה ב-2008, זו עובדה, אי אפשר להתעלם מזה.
<רובי זלוף: ולממשלה אין מדיניות הגירה כבר שמונה שנים.
דוד אמסלם: אבל, רובי, אתה עכשיו נכנס - - -
<רובי זלוף: והם הגיעו לכאן כי הממשלה הביאה אותם לכאן, אז מישהו צריך לפתור את זה.
<רובי זלוף: אז העירייה מתמודדת עם זה ביום יום, זה הסיפור, והיא צריכה להתמודד עם זה, כי זה אנשים ובני אדם.
דוד אמסלם: אפשר לעצור שנייה?
דוד אמסלם: אתה עכשיו נכנסת לדיון אחר.
דוד אמסלם: אני אומר, בגדול, אנחנו נדבר על זה בכנסת, אתה נכנסת למשהו - - -
דוד ביטן: אבל יחד עם זה אם אתה תבנה פה בתי ספר וכו' אתה מקבע את כולם פה.
<רובי זלוף: מה נעשה?
<רובי זלוף: אתה יכול לעשות פינוי?
דוד ביטן: אז תעלה את זה לממשלה.
<רובי זלוף: אתה יכול לעשות שינוי, לא אני.
דוד ביטן: קודם כל אפשר למצוא פתרון זמני.
<רובי זלוף: תמצא לי.
דוד ביטן: אני אגיד לך, חלוקה לעוד ערים, מה הבעיה?
דוד ביטן: חלוקה בעוד ערים, לא חייבים שכולם יהיו פה.
<חיים גורן: אני אוריד את הדיון התיאורטי הזה - - -
<קריאה: שייקחו אותם מכאן.
דוד ביטן: אתם לא חייבים שכולם יהיו פה.
דוד ביטן: בהיבט הממשלתי - - -
<חיים גורן: חברים, אני רוצה להתקדם, אני רק אגיד משפט אחרון, כדי להוריד את הדיון הזה לשטח, רק בשביל להוריד את הדיון התיאורטי הזה לרמת המציאות.
<חיים גורן: הרי תשאל את עצמך, דודי, שאלה אחת, איך נכנסו פה אותם 30,000 תושבים על התשתית הקיימת?
דוד אמסלם: לא שואל.
<חיים גורן: אבל חשוב לי להגיד לך למה.
<חיים גורן: זו המציאות.
<חיים גורן: אותם מתווכים שלקחו פה דירה ומכניסים 20 אריתראים - - -
דוד אמסלם: חיים - - -
<חיים גורן: אבל זה האינסנטיב הכלכלי שאתה מדבר עליו, יש פה בעיה.
דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה עם רק תשובה של כן ולא והתפתח פה נאום שלא שייך לעניין ובגלל זה הגברת ודוד רצה להגיב, לא שם אני.
דוד אמסלם: בואו נתקדם, אני רוצה לראות בעין.
<חיים גורן: בואו נתקדם.
<חיים גורן: אני עצרתי פה דקה כי דיברנו על הנושא של השינוי של האופי של השכונה ומה קרה לתושבים הוותיקים.
<חיים גורן: זו דוגמה קלאסית, היה פה 80 שנה בית כנסת של העדה הגיאורגית, בית כנסת שהם הביאו את כל החפצים איתם מגיאורגיה ושמו שם הכול.
<עובד חוגי: אני עשיתי ברית לבן בבית הכנסת הזה.
<חיים גורן: עם הזמן, כשהקהילה הזרה בלעה את הקהילה הישראלית פה בשכונה המקום הזה, שוב, על ידי יזמים ואנשים שמחפשים לעשות את הרווח, בגלל זה אמרתי לך קודם על המתווכים שמכניסים 20 איש לדירה, לוקחים מכל אחד לפי ראש 500 שקל וזה האינסנטיב הכלכלי שלהם להחזיק ככה את המצב, הפכו את זה לחמרה אריתראית.
דוד אמסלם: זה לא בית כנסת?
<חיים גורן: פאב אריתראי.
דוד אמסלם: לא הבנתי, אתה אמרת שזה בית הכנסת.
<חיים גורן: זה היה בית כנסת.
דוד אמסלם: אז איך הפך להיות פאב?
<חיים גורן: אבל מי שבנה אותו בזמנו הוריש אותו ואחד מהצאצאים שקיבל את המקום, לא עניין אותו, הוא מכר אותו ליזם ואותו יזם בא ופינה אותם.
<חיים גורן: היה פה מאבק משפטי מאוד ארוך ובית המשפט אמר אין ברירה.
דוד אמסלם: אני לא בא מזווית הבעלות - - -
<קריאה: אבל זו מדיניות של העירייה.
<קריאה: יש עוד בתי כנסת שהוסבו - - -
דוד אמסלם: מה הסטטוס של השטח?
<חיים גורן: מאיזה בחינה?
דוד אמסלם: מה הייעוד של הקרקע?
<חיים גורן: ציבורי.
דוד אמסלם: פאב זה קטע ציבורי?
<חיים גורן: צריך לקבל אישור בשביל זה.
דוד אמסלם: שאלתי, הרי אם בירושלים על שטח של בית הכנסת היו בונים, לא חמרה, אלא היו בונים גינה, היו אומרים להם 'רבותיי, זה לא מיועד לגינה'.
דוד אמסלם: אז אתה אומר לי שלקחו בית כנסת עתיק, שאני לא יודע למה העירייה לא עושה תכנית שימור לבית הכנסת, והיא יודעת שפתחו חמרה, לא בייעוד וזה ככה עובד?
<חיים גורן: אני מסכים איתך, אבל - - -
דוד אמסלם: בלי קשר עכשיו, גם אם כל התושבים מסכימים.
<חיים גורן: אתה צודק במאה אחוז.
<חיים גורן: בכל השטח הזה גם הייתה חצר של אותה חמרה, שאותה העירייה כן פירקה כי פה באמת לא היו להם אישורים, אבל פה נתנו להם אישור.
<קריאה: אני רוצה לתת עוד דוגמה.
דוד אמסלם: העירייה נתנה להם רישוי עסק לפתוח חמרה בבית הכנסת?
<קריאה: יש לנו עוד דוגמאות.
<חיים גורן: שימוש חורג.
דוד אמסלם: יש כאן שימוש חורג בבית הכנסת?
<חיים גורן: יש פה שימוש חורג.
דוד אמסלם: בבית הכנסת?
דוד אמסלם: זאת אומרת העירייה יודעת שהיה פה בית כנסת, היא יודעת שזה לא ייעוד הקרקע בכלל והיא נתנה להם שימוש חורג לפאב, בגלל שזה דבר חשוב מאוד.
<חיים גורן: אני מסביר לך שזה מה שקורה פה, לצערי הרב.
<עובד חוגי: אבל חשוב מאוד איך זה הגיע לזה.
<עובד חוגי: דודי, חשוב לי שתדעו איך זה הגיע ואתה לא אמרת את זה.
<עובד חוגי: פה הייתה חמרה פרטיזנית, אתה יודע מה היה קורה פה?
<עובד חוגי: אם מישהו היה מגיע להתפלל אז אלה מהחמרה איפה הולכים לעשות את הצרכים שלהם?
<עובד חוגי: על בית הכנסת.
<עובד חוגי: עד שיום אחד הגבאי קיבל מכות, מאז הוא הפסיק לבוא, מאז התחילה ההידרדרות של בית הכנסת.
<עובד חוגי: אתה הבנת איך זה התחיל?
<קריאה: רק שנייה, אני גם רוצה להגיד משהו.
<קריאה: רק מילה אחת.
<קריאה: רוצה לתת לך עוד דוגמה, בית כנסת במטלון, שכולנו התושבים התנגדנו ודרשנו מהעירייה שתחדש את בית הכנסת וזה כמה קומות ותעשה מרכז לקשישים לתושבים בקומה השנייה.
<קריאה: העירייה, על אף ההתנגדות שהגשנו למה שהיא רוצה לעשות ועל אף הדרישה שלנו, הם פירקו את בית הכנסת והיום זה בית תמחוי ענק, למרות שיש פה בתי תמחוי.
<חיים גורן: כן חשוב לי להתעכב, עם שחר, על הסיפור של החמרות כמחוללי פשיעה.
<חיים גורן: למה בשנתיים האחרונות שאנחנו נלחמים על זה נסגרו פה 70% מהחמרות שהיו עד לפני שנתיים?
<חיים גורן: אני אשמח אם תגיד כמה מילים על מה זה יוצר, שחר, הוא מפקד התחנה.
דוד אמסלם: שחר, בבקשה, מה המפגשים שמייצרות החמרות?
<שחר חמדי: זה מייצר פשיעה, אבל לפני שזה מייצר פשיעה זה מסכן את מי שנמצא בתוכם כי זה מלכודות מוות.
<שחר חמדי: אין אישורי כיבוי, אנחנו סגרנו כמעט 200.
דוד אמסלם: למה לא את כולם?
<שחר חמדי: כי יש לנו המון, מקבלים עיכוב מבית משפט, אנחנו מגישים בקשה להוציא צו סגירה.
דוד אמסלם: כל החמרות מטופלות על ידי - - -
<שחר חמדי: כל החמרות ממופות.
דוד אמסלם: לא, שאלתי אם הן מטופלות על ידי - - -
זאב בנימין בגין: סליחה, קודם נאמר כאן שהיו 240 ויש 50.
<חיים גורן: סגרנו 200.
דוד אמסלם: אני מבין את המגמה, אני שואל כרגע האם גם ה-50 שנשארו, הם עדיין נמצאים בהליכים משפטיים?
<שחר חמדי: ל-11 יש רישיון, כל השאר אנחנו בשיתוף פעולה עם העירייה - - -
דוד אמסלם: ממי יש להם רישיון, מהעירייה?
<שחר חמדי: ל-11 יש רישיון מהעירייה, שאין בהם סיכון בטיחותי קודם כל, כמו בית קפה בצפון תל אביב, אותו דבר, גם להם מותר לבלות, והשאר הם בטיפול, גם שלנו וגם של העירייה, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם העירייה, מגיעים עם זה לבית המשפט ובית המשפט לוקח קצת את הזמן שלו.
<קריאה: לוקח הרבה זמן.
<עובד חוגי: הם מחליפים שמות, נו.
דוד אמסלם: זאת אומרת כולם נמצאים בהליכים משפטיים כאלה או אחרים?
<שחר חמדי: חוץ מ-11 שיש להם רישיון, כולם בהליכים כאלה ואחרים.
<קריאה: ויש פה עוד עסקים מטרידים, גם של ישראלים, שאתם לא סוגרים.
דוד אמסלם: והחמרה הספציפית הזאת?
<שחר חמדי: החמרה הספציפית הזאת, אני יודע שזה בטיפול של העירייה.
<שחר חמדי: היא ממופית, אנחנו העברנו את הפרטים, העירייה מטפלת.
<שחר חמדי: יש חוק, הוא הגיש בקשה לרישיון עסק, זה מטופל על ידי העירייה.
דוד אמסלם: ואתה נותן רישיון לדבר הזה?
<שחר חמדי: אני לא נותן, מי שנותן רישיון זה העירייה.
דוד אמסלם: לא, אבל הסמכות שלך - - -
<שחר חמדי: אני יכול לסרב - - -
דוד אמסלם: אתם סוגרים פאבים בעיר בכל מיני מקומות בגלל שזה לא בטיחותי.
<שחר חמדי: אז אני אסביר.
<שחר חמדי: אני יכול לסגור ל-30 יום אם זה לא בטיחותי, המקום הספציפי הזה, היינו פה עם כיבוי אש, היינו פה עם העירייה ומיפינו, מבחינה בטיחותית אי אפשר לסגור לו, יש חוק, יש הליך של רישוי עסק.
דוד אמסלם: לדעתך הוא בטוח?
<שחר חמדי: כן, הוא נבדק עם קצין כיבוי.
<שחר חמדי: מה שאני אומר זה בדוק.
<שחר חמדי: מעבר לזה יש את כל התנאים שהוא צריך לעמוד בפני העירייה, יש פה נציגי עירייה שאם ירצו יענו לך.
<שחר חמדי: עדיין אין לו רישיון, העירייה לא הסכימה לתת לו רישיון.
דוד אמסלם: אבל יש לו תקרת אזבסט והכול בסדר, הוא בטוח?
<קריאה: אחלה פאב.
דוד אמסלם: זה סגור כי בוקר.
<קריאה: בדרום תל אביב הכול הולך.
דוד אמסלם: אני רק שאלתי.
דוד אמסלם: גברתי, אנחנו באנו באמת, אני מנתב את הסיור, לא צריך להפריע לי, אני גם מבין מה קורה.
<שחר חמדי: אם היית בא בעוד שעתיים הוא היה פתוח, הם פותחים בערך בשעה אחת, בשעות הצהריים.
<שחר חמדי: בפנים הוא מסודר, יש לו מטף כיבוי, יש לו את כל התנאים שהוא רוצה כדי להגיש בקשה.
<שחר חמדי: זה לא אומר שהעירייה תיתן לו רישיון.
דוד אמסלם: כמה שנים הפאב הזה עובד?
<שחר חמדי: כבר אמרו לכם שזה היה בית כנסת, הוא עובד כפאב שנתיים בערך.
<שחר חמדי: אני יכול להגיד לכם שאנחנו ניסינו לשמר את זה, אבל לא היו מספיק מתפללים.
<שחר חמדי: (בהמשך הסיור)
<חיים גורן: דיברנו קודם על הנושא של מדיניות עירייה מול מדיניות ממשלה ומה עירייה יכולה לעשות או לא יכולה לעשות.
<חיים גורן: אז פה אני רק נותן לך דוגמה קטנה מה עירייה כן מנסה באיזה שהוא מקום לעשות.
<חיים גורן: אתה רואה את הבניין הזה שהוא בכל זאת נראה לך אחר, אני מניח, בשכונה.
<חיים גורן: פה זה רחוב איגר 20, יש פה פרויקט שנקרא דיור הוגן, מה הכוונה?
<חיים גורן: העירייה באה ואמרה אני רוצה למשוך צעירים ישראלים לגור בתוך השכונות כדי איכשהו לאזן את המצב.
<חיים גורן: יש כאלה שיגידו זה ג'נטריפיקציה, יש כאלה שיגידו אחרת, אנחנו כן ראינו לנכון שזה דבר חשוב שתהיה פה יותר קהילה ישראלית כדי לאזן את התמונה.
דוד אמסלם: מי השקיע בבניין?
<חיים גורן: זה יזם פרטי שהעירייה עשתה איתו הסכם, שהוא נותן תנאים הוגנים בשכירות, זאת אומרת שהוא לא מעלה כל שנה וכו' והעירייה מביאה לו את השוכרים.
דוד אמסלם: מי שיפץ את זה?
<חיים גורן: הוא אחראי.
תמר זנדברג: העירייה משלמת פה מלגה.
<חיים גורן: העירייה משלמת מלגות לסטודנטים וגם מביאה לו איזה שהוא פול של סטודנטים, מכווינה אותם לפה שישכרו ממנו את המבנים.
דוד אמסלם: כמה כאלה יש בשכונה?
<חיים גורן: יש כאלה עכשיו שניים ובתכנון עוד חמישה.
דוד ביטן: זה בפאתי השכונה, לא במרכז של הבעיה.
תמר זנדברג: כמה יחידות דיור?
<חיים גורן: זה לא הרבה, כמה עשרות.
דוד אמסלם: ממתי הפרויקט פה?
<חיים גורן: הפרויקט פה בערך שנה וחצי.
<חיים גורן: בנוסף, כמו שאמרתי, העירייה נותנת מלגה גם למי שיגור פה והוא לומד באוניברסיטת תל אביב.
<יצחק עומרד: אני עובד פה, שני מטר מפה, עם 20 עובדים הייתי פה, אף אחד לא רוצה לעבוד אצלי, הם מפחדים לבוא לפה.
<יצחק עומרד: זה עסק שעובדות בדרך כלל בנות.
דוד אמסלם: איזה עסק יש לך?
<יצחק עומרד: כריכת ספרים.
<יצחק עומרד: אף אחד לא רוצה לעבוד.
<יצחק עומרד: היום אתה תבוא אליי, יש שלושה עובדים, יש לי 300 מטר, כל שני מטר אני עומד עם סכינים ואלות להתגוננות.
<יצחק עומרד: ככה אני צריך לעבוד בעיר שלי, שנולדתי בה?
<יצחק עומרד: זו השאלה.
<יצחק עומרד: בוא תראה.
<יצחק עומרד: זה לא רק אני, יש עוד בית דפוס לידי, אותו דבר, סכינים ואלות להתגוננות.
<יצחק עומרד: ככה אנחנו צריכים לעבוד?
<חיים גורן: אתה יכול לספר על הפריצה שהייתה לך.
<יצחק עומרד: נו כן, אני בתוך העסק.
דוד אמסלם: אתה אומר לי שרמת הביטחון פה היא ממש נמוכה, אתה מרגיש לא בטוח?
<יצחק עומרד: על הפנים, רק לא מפרסמים את זה.
<יצחק עומרד: על הפנים.
<יצחק עומרד: אני עצמי מותקף כל הזמן.
דוד ביטן: עד איזה שעה אתה עובד פה כל יום?
<יצחק עומרד: יש לי עובד אחד שעובד עד 12 בלילה, אבל העובדות שבאות בבוקר כבר לא באות.
דוד אמסלם: מאיפה באו העובדות שלך קודם?
<יצחק עומרד: מחולון, בת ים.
<יצחק עומרד: הן לא מוכנות לעבוד.
<יצחק עומרד: בוא תראה, עסק של 300 מטר.
דוד אמסלם: ואתה איפה אתה גר?
<יצחק עומרד: בשכונת התקווה.
<יצחק עומרד: יש לי ילד בת עשר, היא לא יוצאת מהבית, לא מתנ"ס, לא חוגים, לא כלום.
<יצחק עומרד: היא נכנסת לישון בקומה שביעית, סוגרת הכול.
דוד אמסלם: אתה לא רואה פה שוטרים מדי פעם שמסתובבים?
<יצחק עומרד: אין הרתעה.
<יצחק עומרד: עם כל הכבוד למשטרה - - -
דוד אמסלם: אין פה סיורים?
דוד אמסלם: ניידות?
<יצחק עומרד: אין שום הרתעה כלפי התושבים.
דוד אמסלם: באנו מלוינסקי, יש שם יחידה שלמה שקמה בשביל דרום תל אביב.
<יצחק עומרד: אבל אין הרתעה.
<יצחק עומרד: שיהיה מיליון שוטרים, מה זה משנה?
<יצחק עומרד: אם אחד רוצה לתקוף אותי הוא מתקיף אותי, לא מעניין אם - - -
דוד ביטן: אבל אתה רואה נוכחות של שוטרים?
<יצחק עומרד: יש נוכחות.
<יצחק עומרד: אני מכיר את השוטרים, הם בסדר גמור, זה לא עוזר, הם לא מפחדים מכלום.
<יצחק עומרד: 20 שוטרים לא יכולים להכניס אריתראי אחד לניידת, לא יכולים.
<יצחק עומרד: כי הוא מתנגד ובכוח ואין להם פחד.
<חיים גורן: במבחן המציאות בסוף משחררים אותם אחרי דקה.
<יצחק עומרד: בשטחים מול הערבים אתה לוקח אלה ואתה מרוצץ לו את הראש, פה אף שוטר לא נוגע באריתראי.
<יצחק עומרד: תבואו אליי, זה 100 מטר מפה.
דוד אמסלם: אני אבדוק אם אנחנו נוכל להגיע אליך.
דוד אמסלם: (בהמשך הסיור)
<קריאה: - - - כמה נעים להסתובב עכשיו.
דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו, אני אמרתי לך את זה, אני עבדתי בעיריית ירושלים 25 שנה, אני הייתי מנהל אגף שיפור פני העיר, אני יודע איך זה קורה לקראת סיור, זה בסדר.
<קריאה: בסדר, אבל אם זה ככה אז תבוא כל יום, אני מזמינה אותך.
דוד אמסלם: יכול להיות, אבל בואו נשמע.
<חיים גורן: נעשה ביקור פתע איזה לילה.
<חיים גורן: יש פה התכווננות של העירייה להכניס פה מסה של קהילה ישראלית צעירה, סטודנטים וכו', מה קורה?
<חיים גורן: קיבלנו הוראה מהמדינה, בסופו של יום הוראה של המדינה, תקציב שבא מהמדינה, בעקבות מוות של כמה תינוקות, חמישה תינוקות זרים במחסני ילדים מה שנקרא, במין מעונות מאולתרים, ועדיין יש אותם, לקחת כסף ולפתוח את זה בצורה מסודרת.
<חיים גורן: אז זה למשל בניין שכולו הולך להיות מעונות של הקהילה הזרה.
<חיים גורן: פה אנחנו מקימים מתנ"ס, מרכז קהילתי חדש, דווקא לחזק את הקהילה הישראלית בשכונה, ופה יש את הפרויקט של הסטודנטים, איך הכול חי ביחד?
<חיים גורן: אנחנו באמת מפחדים, אני אומר לך את האמת, אנחנו רבים פה על תקציבים כדי שיהיה פה מקום לקהילה הישראלית, לסטודנטים ישראלים, ובסוף אם יהיה פה זה - - - פה, בבניין הבא, יזם פרטי שהמקום שלו, אחד המתווכים הגדולים פה, כבר הגיש בקשה ל-1,300 מטר רבוע למתחם כנסיות.
דוד אמסלם: יזם ישראלי?
<חיים גורן: ישראלי, מתווך.
<חיים גורן: אלה הישראלים הכי טובים שעושים פה את רוב הכסף.
<חיים גורן: אנחנו בעירייה עצרנו את הסיפור של הכנסיות כי אמרנו שצריך פה מדיניות איך מאשרים כנסיות, איפה, למה, כמה, עצרנו את זה כרגע, אבל שתבין את המורכבות, שזה כל יום יכול להיות - - - זה גם יכול לעבור לבית משפט ולהגיד לנו אין מה לעשות, אתה חייב לאשר את זה, או לא.
<חיים גורן: הכול חי אחד ליד השני וכל רגע זה יכול להתפוצץ.
<חיים גורן: עכשיו אנחנו נחזור טיפה אחורה וניכנס לרחוב לבנדה.
<חיים גורן: (בהמשך הסיור)
<קריאה: שיגיד את זה, למה לא?
<קריאה: איזה כיף זה יהיה, גן ילדים, גן ילדים.
<קריאה: שמענו כבר גן ילדים.
<קריאה: אמרתי לך מה רמת הילודה, לפי הסטטיסטיקות.
דוד אמסלם: מה הסטטוס של האנשים שמתגוררים פה?
דוד אמסלם: של האריתריאים וכו'?
<חיים גורן: יש להם רישיון שהייה זמני.
דוד אמסלם: כמה זמן זה הזמני הזה?
<חיים גורן: הם צריכים לחדש אותו כל כמה חודשים.
<קריאה: פה תהיה כנסייה גם?
<חיים גורן: פה יש כבר, פה הם ביקשו רישיון.
<חיים גורן: כמעט על כל הרחוב הם ביקשו רישיון.
<קריאה: פה גם ייצאו הפיגועים הראשונים.
<קריאה: דרך אגב, פה זה איילון.
<חיים גורן: אני פה רוצה להסביר מה המשמעות של כנסייה.
<חיים גורן: זה נשמע, כנסייה, מה יש לי נגד כנסייה?
<חיים גורן: בית תפילה והכול טוב ויפה, אבל כנסייה פה במציאות בשטח פה זה אומר מקום שפועל כמו אולם אירועים.
<חיים גורן: זאת אומרת אמנם יש בו את התפילות, מן הסתם, אבל זה עם מערכת הגברה, מערכת הגברה של אולם, שנמצאת מתחת הרבה פעמים למבני מגורים ואז תושבים שבסך הכול רוצים את השבת שלהם, את השקט שלהם, זה לאורך כל היום, מהבוקר עד הערב.
<חיים גורן: אני מקבל טלפונים מתושבים, אולי מרים תוכל לספר על זה, שהיא אומרת 'אני שומרת שבת, אבל באמצע השבת אני מרימה טלפון לגורמי העירייה, ל-1-6, לסל"ע, תבואו, תעזרו לי להנמיך את הרעש, כי אני לא יכולה לעמוד בזה כבר'.
<חיים גורן: כל השבת רמקולים בסים בפול ווליום במערכת הגברה של אירועים.
<חיים גורן: אז פה העירייה עשתה ניסיון ונתנה פה אישור בתנאי, בתנאי העסק, שלא יהיו רמקולים.
<חיים גורן: אבל, שוב, אנחנו מסתבכים עכשיו עם האכיפה של זה, מי יבוא בשבת לאכוף את זה?
<חיים גורן: מי יבדוק שזה קורה כל שבת?
<חיים גורן: שוב אנחנו נכנסים למלכוד.
דוד אמסלם: יש לכם פקחים שעובדים בשבת?
<רובי זלוף: כן.
<רובי זלוף: אנחנו נאכוף את זה, בעזרת ה'.
<חיים גורן: זה צמוד למגדלי נתן, זה בית אבות.
דוד אמסלם: דרך אגב, ברישיון העסק אתם נותנים להם, למשל בית כנסת, אם היה רוצה פה בקומה השנייה, אתם נותנים לו?
<רובי זלוף: אם זה מקום לשימוש למגורים הוא גם היה מקבל תביעה בבית משפט, כמו שהכנסייה מקבלת.
<רובי זלוף: 13 כנסיות ב - - -
דוד אמסלם: אז למה אתם לא מוציאים להם צווים מנהליים?
<רובי זלוף: אי אפשר להוציא.
<רובי זלוף: ברגע שאין בעיה בטיחותית, בסירוב של משטרה או כיבוי, אני לא יכול להוציא.
דוד אמסלם: יש לו.
דוד אמסלם: אני אומר לך שיש לו בעיה בטיחותית, בעצם ההגדרה של ההתכנסות.
דוד אמסלם: אני אספר לך, מקום שמתכנסים בו אנשים מעבר לייעוד שלו - - -
<קריאה: לקיבולת.
<רובי זלוף: אבל מי שמוציא את הסירוב זה משטרה וכיבוי.
<רובי זלוף: ברגע שלעירייה אין סירוב של המשטרה וכיבוי, היא לא עוסקת בבטיחות.
דוד אמסלם: אבל אתם לא קוראים להם?
דוד אמסלם: לא מדברים איתם?
<רובי זלוף: ודאי שקוראים להם.
דוד אמסלם: אתם לא יכולים לדבר איתם ולהסביר להם שזה מסוכן?
<רובי זלוף: הם אומרים לך 'אין בעיית בטיחות'.
<עובד חוגי: אתה הבנת למה אי אפשר לפזר אותם?
<קריאה: שיבואו בשבת ויראו מה הולך.
<מירי ברברו אלקיים: זו מסיל"ה.
<מירי ברברו אלקיים: המבנה הזה, החלק הקדמי שלו זה טיפת חלב, שרוב המטופלים פה הם ילדים של הקהילה הזרה, מבנה עירוני, יש ערים שטיפת חלב עבר כבר תחת קופות החולים, תל אביב זה עדיין בעירוני, אז מטופלים פה וההיענות, אני חייבת להגיד, מאוד גבוהה, לחיסונים ומעקב של ילדי הקהילה הזרה.
<מירי ברברו אלקיים: מאחורה זה מסיל"ה.
דוד אמסלם: אני לא מודע, אני שואל שאלות תם, אבל יש להם זכויות רפואיות כמו כל אזרח ישראלי?
<מירי ברברו אלקיים: לא.
דוד אמסלם: הוא בא לקופת חולים, דופק, אומר 'שלום, באתי'?
<מירי ברברו אלקיים: לילדים יש אפשרות לעשות ביטוח רפואי בקופת חולים מאוחדת בעלות של 120 שקלים לילד לחודש.
<מירי ברברו אלקיים: מורכב מאוד.
<מירי ברברו אלקיים: בתל אביב רק 30% מהילדים מבוטחים.
<מירי ברברו אלקיים: טיפת חלב זה עירוני, זה משהו אחר, זה לא שייך לקופות החולים בתל אביב, אז רוב הילדים מטופלים בחיסונים בטיפת חלב.
דוד אמסלם: איך אתם עוקבים אחריהם?
דוד אמסלם: יש להם תעודות זיהוי?
<מירי ברברו אלקיים: למבקשי המקלט יש ויזה שהם מחדשים כל חודשיים.
<מירי ברברו אלקיים: הילדים לא רשומים בוויזה, לילדים יש רק תעודת ולד חי שמקבלים גם, לא תמיד, בבתי החולים, בדרך כלל זה וולפסון ואיכילוב ואם זה מהגר עבודה לא חוקי, אמור להיות לו דרכון.
דוד אמסלם: מה יש פה עוד?
<מירי ברברו אלקיים: מאחורה זה מסיל"ה, שמסיל"ה היא היחידה העירונית, סוג של מחלקת רווחה לא רשמית.
<מירי ברברו אלקיים: אנחנו מטפלים בקהילה הזרה, לא מתעסקים במדיניות, הם פה, עיקר ההתמקדות זה משפחות וילדים.
<מירי ברברו אלקיים: אנחנו מטפלים בילדים בסיכון, ילדים עם צרכים מיוחדים, יש קבלת קהל ארבעה ימים בשבוע, יש מרכז שמטפל בשורדי סחר ועבדות מוכרים על ידי המדינה, בתקציב משרד הרווחה דרך אגב, יש עבודה קהילתית מאוד ענפה, עבודה עם הבייבי סיטרים, שזה הגנים הפיראטיים שבטח שמעתם עליהם.
<מירי ברברו אלקיים: כל דבר אפשרי, כשעיקר ההתמקדות הוא להיטיב את מצב הילדים.
<מירי ברברו אלקיים: כמו שאמרו לכם, ההערכות מדברות על קרוב ל-6,000 ילדים בעיר תל אביב, המסה הגדולה היא גילאי לידה עד 6, שמדברים כבר על קרוב ל-4,450, 4,500, ש-75% הם מבקשי מקלט.
דוד אמסלם: שהם בעצם נולדו בארץ.
<מירי ברברו אלקיים: האחרונים היו 2012, הרוב.
<מירי ברברו אלקיים: אבל אם הם בגיל 6, נכנסו ב-2012, אז חלקם הגיעו איתם מהגבול, אבל הרבה נולדו בארץ.
תמר זנדברג: כמה יש ילדים לטיפול במסיל"ה?
<מירי ברברו אלקיים: במסיל"ה אנחנו מלווים, אנחנו מטפלים כמעט ב-600 ילדים בצורה אינטנסיבית, חוץ מהבייבי סיטרים.
<מירי ברברו אלקיים: קבלת קהל זה קרוב ל-250 איש בחודש, במרכז קורבנות זה 170 אנשים, זה עומס מטורף.
<מירי ברברו אלקיים: זה מאוד מורכב.
תמר זנדברג: כמה עובדים יש פה?
זאב בנימין בגין: איך אתם מתגברים על השפה?
<מירי ברברו אלקיים: יש לנו מגשרות שפתיות ותרביות ותרגום לטיגרניה.
<מירי ברברו אלקיים: יש מגשרים.
<מירי ברברו אלקיים: מהגרי עבודה מתקשרים באנגלית, יש כבר מבקשי מקלט שלומדים עברית.
<מירי ברברו אלקיים: זהו, מבחינתנו הפוקוס הם הילדים, הילדים זו קהילה שנמצאת מאוד בהישרדות.
דוד אמסלם: כמה עובדים אתם פה?
<מירי ברברו אלקיים: כולל מדריכות פדגוגיות שעתיות שנמצאות בבייבי סיטרים אנחנו קרוב ל-30 עובדים היום, שזה תקציבי עירייה מסוימים, תקציב משרד הרווחה ותרומות.
<מירי ברברו אלקיים: (בהמשך הסיור)
דוד אמסלם: - - - בבניין הזה?
<קריאה: יש לנו רק שלוש - - - והרוב זה סודנים ואריתראים.
<קריאה: כל חדר המדרגות, פה זה יותר נקי, אני רוצה שתיכנסו ותראו איך אני חיה.
<קריאה: אין עם מי לדבר פה, אין.
<קריאה: בעלי הדירות, לא מעניין אותם, לא אכפת להם, כל הזמן אני צריכה להילחם.
<קריאה: אין לי כבר כוח.
<קריאה: אין לי כוח.
דוד אמסלם: בואו ניכנס ונראה.
<מיכל פינצ'וק: ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט בישראל.
<מיכל פינצ'וק: המשרדים שלנו הם לא פה, אבל אני מבינה שמפאת הזמן אנחנו קיצרנו ולא תעברו לראות אותנו.
<מיכל פינצ'וק: נמצאת פה איתי ציגי וקפלון, שניהם עובדים איתנו בעמותה כמגשרים קהילתיים, אני מקווה שיהיה לכם זמן גם לשמוע אותם.
<מיכל פינצ'וק: עמותת אס"ף קיימת מאז 2007, אנחנו כאן במטרה לתת סיוע ותמיכה למבקשי המקלט בישראל.
<מיכל פינצ'וק: ב-2007 התחילו להגיע מבקשי מקלט, המטרה שלנו היא מצד אחד לתת סיוע ותמיכה ישירה למבקשי המקלט ומצד שני, באמת מתוך הבנה שלא די בסיוע הפרטני שאנחנו, בכוחות הדלים שלנו יכולים לתת, אנחנו גם פועלים לקידום זכויות ומדיניות חיובית למען מבקשי המקלט בישראל.
<מיכל פינצ'וק: היום עמותת אס"ף, כמו שאתם יודעים, בוודאי שמעתם ממסיל"ה, המדיניות של הרווחה היא לסייע רק במקרי סכנה לאוכלוסיית מבקשי המקלט הבוגרת.
<מיכל פינצ'וק: נכון שבשנה האחרונה שונתה המדיניות לגבי ילדים, אבל ככל שמדובר בבוגרים, מבקשי מקלט מקבלים תמיכה מהמדינה, תמיכה של רווחה, רק במצבים של סכנה ואנחנו פה מנסים בכוחות הדלים שלנו לתת איזה שהוא מענה.
<מיכל פינצ'וק: באס"ף יש לנו קבלת קהל, כ-250 איש בחודש מגיעים אלינו עם שאלות שונות על תחומים שונים שנוגעים לחיי היום יום.
דוד אמסלם: מה חלוקת העבודה ביניכם לבין מסילה?
<מיכל פינצ'וק: ראשית אנחנו משתדלים להיכנס במקומות שהמדינה איננה נכנסת.
<מיכל פינצ'וק: כמו שאמרתי, לצערי מדינת ישראל לא נותנת סיוע למבוגרים בכלל, למעט קורבנות סחר מוכרים.
<מיכל פינצ'וק: ברגע שמסיל"ה התחילו לתת סיוע לקורבנות סחר מוכרים אנחנו נסוגונו אחורה והגבלנו את הטיפול שלנו, למשל, רק לקורבנות עינויים.
<מיכל פינצ'וק: כרגע יש לנו מספר פרויקטים, יש לנו פרויקט תמיכה בקורבנות עינויים, בישראל יש בין 5,000 ל-7,000 אנשים שעברו את מחנות העינויים בסיני.
<מיכל פינצ'וק: האנשים האלה, למרות המצב הנפשי והפיזי הקשה שלהם, לא זוכים לדבר ממדינת ישראל.
<מיכל פינצ'וק: יש לנו פרויקט שמנסה לתמוך בהם.
<מיכל פינצ'וק: יש לנו פרויקט לאנשים עם מוגבלות.
<מיכל פינצ'וק: יש לנו עובדת סוציאלית שזה התפקיד שלה, היא תומכת ומלווה אנשים עם מוגבלות.
דוד אמסלם: התקציבים שלכם מאיפה?
<מיכל פינצ'וק: לצערי אנחנו לא מקבלים שום תמיכה ממדינת ישראל.
<מיכל פינצ'וק: מדינת ישראל, כאמור, לא רוצה לטפל באוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה.
דוד אמסלם: מה התקציב שלכם?
<מיכל פינצ'וק: התקציב שלנו 2.5 מיליון ₪ שכולו מתרומות, גם מהציבור הישראלי.
<מיכל פינצ'וק: ברוך ה' הציבור הישראלי תומך בעשייה שלנו ומזדהה עם הצורך האנושי לסייע למבקשי המקלט שנמצאים פה.
<קריאה: אתם מטפלים גם אם מישהו לא מבקש מקלט?
<מיכל פינצ'וק: לא, אנחנו ארגון סיוע למבקשי מקלט בישראל.
<מיכל פינצ'וק: ברגע שהרווחה נותנת סיוע אנחנו נסוגים וככל הידוע לי, הרווחה בישראל עדיין, משתדלת לפחות, ברמת ההצהרה, לתת סיוע לאזרחי מדינת ישראל.
<מיכל פינצ'וק: היות שהסיור פה הוא באמת בקונטקסט של השכונה חשוב לומר שאנחנו, כמדיניות, מאמינים שמדינת ישראל היא זו שהביאה את מבקשי המקלט הנה, שלחה אותם באוטובוסים הנה לדרום תל אביב ובכוחה לפתור את הבעיה הקשה שנוצרה פה כתוצאה מהתעלמות של עשר שנים.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין רק דבר אחד, המדינה אספה אותם באוטובוס ופרקה אותם פה?
דוד אמסלם: את אומרת לי נתון עובדתי?
<מיכל פינצ'וק: כן.
<מיכל פינצ'וק: עמותת אס"ף במשך שנים - - -
<קריאה: האנשים האלה קיבלו משהו אחד מהמדינה, זה כרטיס אוטובוס.
דוד אמסלם: לתל אביב?
<מיכל פינצ'וק: לתל אביב.