GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: ככה עובדים.
חיים ילין: אנחנו לא מכירים דרך אחרת.
חיים ילין: תתחילו לעבוד.
חיים ילין: אי אפשר לבוא ולפה ולהגיד.
חיים ילין: אני מבין כל מה שאתם אומרים ואני לא מאלה שתוקף לעולם לא משטרה, לא צבא ולא קצינים, אלא יש תמיד מעליהם שרים.
חיים ילין: הם אלה שצריכים להיות מותקפים.
חיים ילין: אני לא תוקף אותך, אבל זו לא תכנית.
חיים ילין: באתי לשמוע תכנית, יצאתי בלי כלום.
חיים ילין: עכשיו, תבין - - -
דוד אמסלם: מה בלי כלום?
דוד אמסלם: חשבתי ש - - - אנחנו הולכים אחורה.
חיים ילין: לא, יכול להיות.
חיים ילין: אין דבר כזה ממה שדודי עושה, אני אומר לך, אני בכל הוועדות, אין דבר כזה.
חיים ילין: תשמע, הוא לא עובד כמו יושב ראש של ועדה, זה יותר כמו משרד שבא ומתכלל את הדברים.
חיים ילין: לא קיים דבר כזה.
חיים ילין: באמת אני אומר לך את זה.
חיים ילין: אין דברים כאלה.
חיים ילין: ארבעה דיונים על זה ולבוא.
חיים ילין: ככה עובד שר, בסדר?
חיים ילין: אתה יודע את זה יפה מאד.
חיים ילין: אין ועדות כאלה וביום האחרון, בתשע בבוקר, אחרי שכבר יומיים בקושי אנחנו ישנים.
חיים ילין: אני לא מכיר דבר כזה.
חיים ילין: אז אני הולך עכשיו לדאוג לזה שיעברו 57 מיליון שקלים.
חיים ילין: אני דואג.
חיים ילין: תגיד לי שיש לך סעיף תקציבי, אני אדאג שהוא יעבור, אבל תביאו תכנית.
חיים ילין: אני אדאג, נדאג כולנו פה - - -
<שי חגג': התכנית ישנה, הסכמנו עליה, חיים, עם המשטרה.
חיים ילין: אני באתי לשמוע אותה.
<שי חגג': זה היה בדיון הקודם.
<שי חגג': עכשיו הם כאילו חוזרים אחורה וזה מה שמעצבן.
<שי חגג': כי אם לא הסכמנו עליה, היינו רבים עליה בדיון הקודם, אבל הסכמנו עליה עם אנשי המשטרה.
<שי חגג': הם אמרו אוקיי, זו התכנית, עכשיו העניין הוא תקציב.
<שי חגג': הפנה יושב הראש למשרד האוצר, אמרו שב איתם, לא יסכימו – תתקשרו אלי.
<שי חגג': אל תאשרו את התקציב.
<שי חגג': במילים האלה.
<שי חגג': אבל עוד פעם חוזרים.
דוד אמסלם: רגע, לא הבנתי, שי, מה אמרת?
<שי חגג': אתה זוכר, בדיון הקודם?
דוד אמסלם: כן, אבל מי התקשר, שי?
<שי חגג': לא, הפנית את החברה ואמרת לבחור מהאוצר – אם לא מסכימים, תתקשר אלי, תגיד דודי אמר לא לאשר את התקציב, בלי תקציב לטובת המיגון הזה.
<שי חגג': וזה לא ככה.
דוד אמסלם: עוד מעט נגיע אליו.
חיים ילין: ואני אגיד לך משהו שלדעתי כבר צריך לצאת לדרך, כבר הרבה זמן אנחנו מדברים על זה.
חיים ילין: חברות הביטוח שלא מבטחות אף אחד שם, אני אומר לך את זה חד משמעית - - -
דוד אמסלם: זה השלב הבא שלי.
חיים ילין: לא, אני רק אגיד משפט אחד ואני הולך.
דוד אמסלם: התכוונתי לטפל בזה בשלב הבא.
חיים ילין: הם מבחינתם צודקים.
חיים ילין: הם למטרות רווח, הם לא באים.
חיים ילין: הם צריכים לשבת ואתם צריכים לשבת איתם ולהגיע למצב שככל שאמצעי הבטיחות והביטחון ומרכיבי הביטחון עולים באזור, הפרמיה חייבת לקטון, בדיוק כמו שהם עושים במפעל.
חיים ילין: אם אתה משקיע נגד שרפות הרבה כסף, הם משתתפים בזה.
חיים ילין: יכול להיות שצריך לחבר אותם גם שם פנימה.
חיים ילין: להם יש גם אינטרס.
דוד אמסלם: לא, חברת הביטוח, אחרי זה נחזור אליהן, אבל כרגע אין - - -
רחל עזריה: אין מה.
דוד אמסלם: אין כלום.
דוד אמסלם: מה לבטח?
דוד אמסלם: מה הוא יעשה?
חיים ילין: אתה יודע מה המצב?
חיים ילין: אני אגיד לך מה, אם יש לך רכוש במיליון שקלים, הם דורשים 500,000 שקלים בשנה.
חיים ילין: זה הדרישה, אם כבר מבטחים.
חיים ילין: תבין.
חיים ילין: מי יבטח במצב כזה?
חיים ילין: אני חייב לצאת לוועדת כספים.
חיים ילין: ואם יש תכנית, תשלחו לי את התכנית.
חיים ילין: באמת, אני מוכן לקרוא אותה בפגרה.
רחל עזריה: תודה חיים, גם אני צריכה לצאת לוועדת כספים.
רחל עזריה: תן לי בבקשה את הדקות שלי.
רחל עזריה: אני לא הייתי בדיונים הקודמים, בסדר?
רחל עזריה: אני הגעתי, ראיתי את הדיון ואני קודם כל רוצה לפרגן ליושב ראש הוועדה, דודי אמסלם.
רחל עזריה: תקשיבו, אין דברים כאלה היום.
דוד אמסלם: אבל אני לא הנושא, נו, עזבי.
רחל עזריה: אתה לא הנושא, אבל אף אחד לא דן היום בנושאים כאלה.
רחל עזריה: כל הכנסת, אנחנו רק סוגרים חקיקות כי צריך לעלות היום למליאה, סוגרים העברות תקציביות, הכל כאילו קשוח.
רחל עזריה: אני לא הייתי בדיונים הקודמים.
רחל עזריה: אני חייבת לומר, אני יושבת פה ואני לא מבינה.
רחל עזריה: זה מרגיש כמו בוץ טובעני.
רחל עזריה: כאילו שמים רגל וזה לא מתקדם.
רחל עזריה: אני אומרת בכנות, אני לא מבינה למה אנחנו לא מדברים על תכנית?
רחל עזריה: למה פשוט לא מגדירים מה הצעדים שהולכים לעשות.
רחל עזריה: מדברים על איזו תכנית שכן הוסכם עליה, לא הוסכם עליה.
רחל עזריה: אני חברת הכנסת מטעם כולנו, המפלגה של שר האוצר, אני אהיה מאד מופתעת לגלות שהבעיה היא שלא מוכנים להקצות את הכסף.
רחל עזריה: לא נראה לי שזה הסיפור.
רחל עזריה: ואם לא מוכנים להקצות את הכסף, אני גם מוכנה לעזור ודודי יודע לעשות את זה לבד, הוא גם לא צריך את העזרה שלי, אבל אני כאילו לא מבינה מה הבעיה.
רחל עזריה: אתם רוצים להסביר לי למה פשוט לא מתקדמים?
רחל עזריה: לא עושים?
רחל עזריה: למה צריך עוד דיון ועוד דיון?
<שי חגג': זה בדיוק העניין.
<שי חגג': בדיוק.
דוד אמסלם: חברת הכנסת עזריה מעולם לא – ואני אומר לכם – אני לא זוכר דיון שהיא נשארה פעורת פה ולא ידעה להגיד את המשפט הבא.
דוד אמסלם: זה פעם ראשונה שזה קורה, למה באמת אזרח רגיל לא מבין את הנושא.
רחל עזריה: אני לא מבינה מה הבעיה.
דוד אמסלם: תבינו.
דוד אמסלם: אנשים שיושבים כאן, כשהם שומעים את הסיפור, הם לא מאמינים.
דוד אמסלם: אני אומר לכם באחריות.
דוד אמסלם: ירון, יכול להיות שאתם כל היום בתוך המשטרה, אתם לא שמים לב מה קורה בחוץ.
<שי חגג': הילדים מפחדים לרדת מהאוטובוס הצהוב להיכנס לבית.
<שי חגג': פוחדים, כי פרצו להם בלילה.
<שי חגג': פרצו לשכנים.
דוד אמסלם: אני אספר לך, היה מכתב ששי הקריא בפגישה הראשונה.
דוד אמסלם: אני אומר לכם, מכתב, חבל על הזמן.
דוד אמסלם: אם הוא היה מפורסם בעיתון.
דוד אמסלם: אישה עם שלושה ילדים קטנים שפרצו את הבית שלה, שחטו את הכלב בחוץ, היא הייתה משותקת, לא יצאה מהבית מספר חודשים.
דוד אמסלם: היא חשבה שרצחו את הילדים שלה.
דוד אמסלם: היא בעצם לא יצאה מהבית שלושה חודשים.
דוד אמסלם: היא הייתה משותקת.
דוד אמסלם: עד היום פסיכולוגים, הילדים מפוחדים.
דוד אמסלם: אישה, מה קרה?
דוד אמסלם: משפחה נורמטיבית.
דוד אמסלם: מה קורה לתושב הרגיל.
דוד אמסלם: ואני תמיד אומר, אתה יודע, עשיתי את הדיון בנושא של הרכבת הקלה ואמרתי – ושם זה היה בעיה של זריקת אבנים – אני אמרתי רבותי, המשטרה, תקשיבו, אם היו זורקים על האוטו של השר לביטחון פנים אבנים, לא פעם בשבוע, פעם בשלושה חודשים, ארבע פלוגות מג"ב גורמות לזה שזה לא יקרה.
דוד אמסלם: אם היו פורצים את הבית של מפכ"ל המשטרה, מבטיח לך, זה לא היה קורה.
דוד אמסלם: היו לא גדר, גדרות.
דוד אמסלם: מסוקים.
דוד אמסלם: מה שאתה לא רוצה באותו יישוב.
דוד אמסלם: לא היה קורה.
דוד אמסלם: אבל שם בנגב, איפה זה הנגב?
דוד אמסלם: חלק מהשוטרים שואלים איפה זה הנגב.
דוד אמסלם: שם, זה בטלוויזיה אנחנו רואים אותם מדי פעם.
דוד אמסלם: זה רחוק, זה לא אצלנו פה.
דוד אמסלם: זה רחוק.
דוד אמסלם: אז לכן אני באמת, כשאני שומע את התושבים, אני בהלם, אני בשוק.
דוד אמסלם: אני אומר לכם באחריות, אם אני הייתי מפקד המחוז, אצלי זה לא היה קורה.
דוד אמסלם: אם זה היה קורה – הייתי מתפטר.
דוד אמסלם: אם אני לא מסוגל לתת להם פיתרון – אני הולך הביתה.
דוד אמסלם: והיא מכירה אותי מהעבודה שלי בעירייה.
דוד אמסלם: מקומות שאני לא שם, אני משלם את המחירים, הולך.
דוד אמסלם: לא יכול.
דוד אמסלם: לא מסוגל.
דוד אמסלם: אני לא בא לעבודה בשביל לקבל את התלוש.
דוד אמסלם: אם אני לא מסוגל לייצר לפי תפיסתי והבנתי את העבודה שלי, למרות שיכול להיות שהממונים שלי לא מבינים את זה, אבל לפי מה שאני מבין – אני לא שם.
דוד אמסלם: אני לא יכול לחיות עם זה.
דוד אמסלם: עכשיו, תושב רגיל מצפה שהמשטרה תפתור לו את הבעיה.
דוד אמסלם: הוא גם לא טיפש.
דוד אמסלם: הוא גם לא מצפה שכל היום יהיו מסוקים.
דוד אמסלם: הוא לא מצפה שהמפכ"ל יבוא ישמור לו על הבית.
דוד אמסלם: הוא לא מצפה שיהיו אפס גניבות.
דוד אמסלם: הוא מבין.
דוד אמסלם: אבל הוא לא מצפה גם שכל בית במושב ייפרץ.
דוד אמסלם: וכולם שם היום מפוחדים.
רחל עזריה: אנשים לא נשארים.
רחל עזריה: הרי קו ההגנה הראשון של מדינת ישראל זה היישובים.
רחל עזריה: זה כל התפיסה, אבל הם לא יישארו.
דוד אמסלם: אמרו שני החברה שבוע שעבר, הם באו לכאן, אמרתי לך, שני חברי באמת מלח הארץ.
דוד אמסלם: שניהם עזבו את המרכז, נסעו לשם, הקימו באמת מפעלים קטנים והם אמרו, אנחנו לא יכולים להישאר, אנחנו נחזור.
דוד אמסלם: הם אומרים.
דוד אמסלם: זה לא איום.
דוד אמסלם: דרך אגב, הם עושים משמרות.
דוד אמסלם: הם שומרים על עצמם בלילה, תבין מה קרה פה.
דוד אמסלם: הם כבר מתארגנים.
דוד אמסלם: תראה איזו פשיטת רגל של המערכות.
דוד אמסלם: אין כבר.
דוד אמסלם: לא סומכים.
דוד אמסלם: אין משטרה.
דוד אמסלם: אין צבא.
דוד אמסלם: אין פה כלום, אמרנו בוא נתארגן בינינו.
<תמיר עידאן: אני רוצה מילה, עוד שנייה אחת.
<תמיר עידאן: אני ראש רשות שחצי מהם יישובים בעוטף עזה וחצי מחוץ לעוטף.
<תמיר עידאן: הייתי בטוח שהעוטף זאת הבעיה שלי.
<תמיר עידאן: אנחנו באמת כל היום סביב הדבר הזה, מנהרות ומנהרות ומכשול, וכולכם מכירים את הסיפורים וכנראה הסבב הבא לא יהיה פשוט.
<תמיר עידאן: אני מוצא את עצמי בחודשים האחרונים מתעסק דווקא בחצי השני.
<תמיר עידאן: בחודשיים – 27 אירועים.
<תמיר עידאן: 27 אירועים בחודשיים.
<תמיר עידאן: על אחד מהם סיפרתי לך, בן אדם בן 80, נכנסו הביתה, קשרו אותו, אזקו אותו, פרצו אליו, בן אדם בן 80, גמור.
<תמיר עידאן: המקרה עם הדבר הזה, חברת הכנסת עזריה, נשחט כלב בכניסה לבית.
<תמיר עידאן: התקשרו אלי, יש רצח בחצר.
<תמיר עידאן: רצתי, שלולית דם בכניסה, צרחות בשכונה.
<תמיר עידאן: מצאנו את הכלב שחוט מאחורי הבית.
<תמיר עידאן: הם היו בטוחים שהבן שלהם נרצח.
<תמיר עידאן: כל אירוע כזה זה עולם ומלואו.
<תמיר עידאן: עולם ומלואו.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה יישובים קטנים, זה לא עיר.
<תמיר עידאן: במוצאי שבת מתקשרים אלי ממושב יושיביה, תגיע דחוף.
<תמיר עידאן: מה קרה?
<תמיר עידאן: 40 חברי צעירים התאגדו מהמושב, אחד עם מקל, אחד עם זה, אמרו עכשיו אנחנו שומרים על היישוב.
<תמיר עידאן: אמרתי חברה, תיזהרו, שלא ניכנס פה עכשיו לפינות.
<תמיר עידאן: אמרו תקשיב, אנחנו לא מוכנים יותר, כל לילה יש פה פריצה.
<תמיר עידאן: עשו שם צ'קלקות.
<תמיר עידאן: ביום שישי קנו צ'קלקות, קנו פנסים, אמרו תעזור לנו בווסטים.
<תמיר עידאן: זה לא הגיוני.
<תמיר עידאן: אנחנו מוכנים לעזור.
<תמיר עידאן: מוכנים להשתתף בכסף, מוכנים לשמור, מוכנים הכל לעשות, אבל לא יכול להיות.
<תמיר עידאן: השוטרים של מג"ב נמצאים בירושלים כבר עשרה חודשים.
<תמיר עידאן: אין לי אף אחד.
<תמיר עידאן: אז אני מתנדב במקביל.
<תמיר עידאן: אני פעם בשבוע עולה על הג'יפ עם החברה, מסתובבים בלילה.
<תמיר עידאן: אנחנו מגיעים לבית לחצי שעה.
<תמיר עידאן: זה לא יכול להיות.
<תמיר עידאן: תשמע.
<תמיר עידאן: אני בבוקר נכנס, איך המועצה יכולה לתפקד ככה?
<תמיר עידאן: - - - - - - מה אני עונה לה?
<תמיר עידאן: שמה?
<תמיר עידאן: היא אומרת לי לא מעניין, אתה המועצה, תעשה לי גדר.
<תמיר עידאן: תעשה לי שערים.
<תמיר עידאן: תעשה לי.
<תמיר עידאן: אין לי מאיפה.
<תמיר עידאן: באמת אין לי מאיפה.
<תמיר עידאן: סליחה שאני נסער, אבל אי אפשר להמשיך עם הדבר הזה.
<תמיר עידאן: באמת.
<תמיר עידאן: ועכשיו אני שומע ששדות נגב בחוץ.
<תמיר עידאן: כאילו מה - - - שאעשה?
<תמיר עידאן: ללכת לעשות הפגנות היום?
<תמיר עידאן: שדות נגב בחוץ?
<תמיר עידאן: אתה מדבר ברצינות?
דוד אמסלם: ירון, בבקשה.
רחל עזריה: אני צריכה לעבור לוועדת כספים.
דוד אמסלם: תודה רחל.
רחל עזריה: תודה דודי, כל הכבוד.
<דני שחר: אני מבקש, כמו שאמרתי בהתחלה, שעכשיו עושים בדיוק סיווג אחר, לפי סיווג פלילי.
<דני שחר: אני מניח שברגע שהמשטרה תסיים את העבודה הזאת, כי זה נתונים משטרתיים, אז המענה יהיה בהתאם לסיווג.
<אורי בן יהודה: שמי אורי בן יהודה, אני ראש תחום חברה וביטחון במרכז המועצות האזוריות ואני מאד שמח על הדיון הזה, למרות שאני לא אצא מפה מעודד.
<אורי בן יהודה: דני דיבר על ההנחיה של השר לביטחון פנים למשטרה לעשות מיפוי מחדש.
<אורי בן יהודה: האירוע הזה היה לפני שלושה או ארבעה חודשים.
<אורי בן יהודה: לפחות למיטב ידיעתנו, כי לא היינו שותפים לשום דבר, סיווג כזה עוד לא נעשה.
<אורי בן יהודה: המשמעות היא שהוא לא יהיה בתקציב 2017-20-18, ואז נחזור אליכם חברי הכנסת ונגיד לכם – אנחנו באותו מקום ואולי האוצר ימצא תקציבים נוספים.
<אורי בן יהודה: במקביל לזה אנחנו גם יודעים מהשמועה, שמתבצעת עבודת מטה לשינוי הפעילות המג"בית במרחב הכפרי.
<אורי בן יהודה: שני החברים האלה, יחד עם עוד 12 ראשי מועצות בדרום כתבו מכתב לשר לביטחון הפנים, אנחנו הוצאנו מכתבים.
<אורי בן יהודה: התשובה הייתה – אנחנו עוסקים בנושאים זוטרים של פיקוד ושליטה, לא במהות.
<אורי בן יהודה: ביקשנו להיות שותפים לעבודת המטה, שום דבר.
<אורי בן יהודה: המשטרה מנהלת את זה, לצערי הרב - זו אמנם סמכותה ואחריותה - אבל בלי לדבר עם המגזר.
<אורי בן יהודה: והתופעה אדוני - סליחה על המילה - היא בכל הארץ, היא בכל המרחב הכפרי.
<אורי בן יהודה: במרחבים שהם סמוכי תפר הבעיות יותר קשות, אבל היא קיימת.
<אורי בן יהודה: אני הייתי אתמול במועצה האזורית באר טוביה – למעלה מ-600 אירועים בשנה של פריצות לבתים ודברים מהסוג הזה.
דוד אמסלם: ישבתם איתם?
<רועי טייאר: כן, אנחנו כרגע התחלנו בדיוני התקציב מול המשרד לביטחון הפנים.
<רועי טייאר: לא הוצגה לנו איזו שהיא תכנית לגבי העניין - - -
דוד אמסלם: לא הוצגה.
דוד אמסלם: מישהו דיבר איתכם?
דוד אמסלם: לא דיברו?
<רועי טייאר: אנחנו לא יכולים לעשות תכנית לבד.
<רועי טייאר: אנחנו מן הסתם - - -
דוד אמסלם: שאלתי אם מישהו דיבר איתכם.
<רועי טייאר: בנושא הזה לא.
דוד אמסלם: לא דיברו.
<שי חגג': שמים פס.
<ירון מטס: אני רוצה להגיד כמה דברים, בסדר?
<ירון מטס: ברור שאנחנו יודעים מה אחריותנו וכל השינויים, אם זה מג"ב או כחול, תפקידנו לתת לכם ביטחון.
<ירון מטס: וכל שינוי שיהיה במרחב הכפרי, אנחנו נדע לשמור, אפילו להעלות את רמת השירות שאנחנו צריכים לתת לכם ולתת פתרונות - - -
<שי חגג': אבל זה פחות חשוב, ירון.
<שי חגג': סיכמנו על תכנית.
<שי חגג': הייתם אמורים לשבת עם האוצר לגייס כספים ואם האוצר היה אומר לכם לא, הייתם צריכים לבוא להגיד – אנחנו אמרנו זו התכנית, האוצר לא רוצה לתת לנו כסף.
<שי חגג': אבל זה לא בוצע.
<ירון מטס: חלק מהפתרונות - - -
<שי חגג': את מול האוצר בכלל.
<שי חגג': אנחנו אותו צד, ירון, אנחנו עם המשטרה.
<שי חגג': אנחנו לא - - -
<ירון מטס: אנחנו לגמרי באותו צד.
<תמיר עידאן: הוא אומר שלא הציגו להם.
<תמיר עידאן: אז איך יתקצבו אותנו?
<שי חגג': אני יודע.
<שי חגג': עכשיו, אם לא באו לאוצר, ישבו פה הנציגים שלכם – ירון – אתם כל פעם שולחים נציגים אחרים וזה כבר מרגיז.
<שי חגג': ארבע פעמים, ארבעה נציגים שונים.
<שי חגג': כל פעם שומעים איזה בלבול מוח.
<שי חגג': לא אישי.
<שי חגג': עוד פעם את הסיפור מחדש.
<שי חגג': הייתה פה תכנית שאושרה בוועדה הזו, יחד עם המפקדים שלכם.
<שי חגג': אמרנו זו התכנית.
<שי חגג': הנחה יושב הראש ללכת לאוצר, אם האוצר יגיד לכם לא – להתקשר אלי, לחזור אליו.
<שי חגג': לא עשיתם את זה.
<שי חגג': אז למה הדיונים פה?
<שי חגג': אני לא מבין, הדבר מאד פשוט.
<שי חגג': הוא הנחה אתכם בבירור: לכו לאוצר, כשהאוצר יגיד לכם לא – תחזרו אלי.
<שי חגג': עכשיו אתה אומר לי אנחנו לא מתנגדים לשער.
<שי חגג': אתם לא צריכים לא להתנגד, אתם צריכים לדחוף את זה.
דוד אמסלם: שי, אני הבנתי את זה, אני הבנתי את זה.
דוד אמסלם: ירון, אני ברשות
דוד אמסלם: כם רוצה לסכם את הדיון.
<רועי טייאר: רק אם אפשר משהו קטן?
<רועי טייאר: לגבי העניין של הפנייה לאוצר, אני שוב חוזר ואומר שבעצם אנחנו לקראת סיום דיוני התקציב וכרגע זה מתוכנן לישיבת הממשלה ב-11 באוגוסט.
<רועי טייאר: ושם בעצם אמור להיסגר התקציב.
<רועי טייאר: אנחנו מבקשים שככל שיש דרישה נוספת - - -
דוד אמסלם: ייסגר ביניכם.
דוד אמסלם: אתם הולכים להציג את זה.
<רועי טייאר: נכון.
<רועי טייאר: ככל שתהיה איזו דרישה - - -
דוד אמסלם: השר מציג את זה בישיבת הממשלה ב-11 באוגוסט ואני מניח שאחרי זה יש לכם דיונים כאלה ואחרים.
<רועי טייאר: ההסכמה אמורה להיסגר עד ה-11 באוגוסט.
<רועי טייאר: אמור להיסגר התקציב אחרי כל הדיונים.
דוד אמסלם: אז א' אני אמרתי לך וזו הבקשה שלי ממך וגם אמרתי את זה בדיון הקודם.
דוד אמסלם: אתה שומע את הדיונים ולכן אני לא ארצה שאנחנו נגיע לדיון הבא ואתה תגיד אין לי כסף.
<רועי טייאר: לא, בגלל זה - - -
<רועי טייאר: בגלל זה - - -
<רועי טייאר: אני אסביר על ההתנהלות של - - -
דוד אמסלם: לא, לא, אני רק אומר לך, אני אגיד לך מה אני הולך לעשות בסיכום.
דוד אמסלם: אני לא ציפיתי שאנחנו נגיע בנקודת הזמן הזו לאן שהגענו כרגע.
דוד אמסלם: אנחנו בזבזנו כמעט שנה.
דוד אמסלם: אני בזבזתי את זמנה של הוועדה יותר ממה שצריך.
דוד אמסלם: אני אפילו לא דן אף פעם על נושא אחד כמעט בחמישה דיונים.
דוד אמסלם: ולכן אנחנו מגיעים שוב פעם לדיוני התקציב של 2017-2018 ואני אומר לך שאם הסיפור הזה לא ייפתר, אז אני לא אשאיר את זה ככה, זאת אומרת מבחינת התקציב 2017-2018.
דוד אמסלם: אני מניח שאני אצטרך לעשות כמה פעולות אחרות חריגות, שיכול להיות שתקרא עליהן בעיתון, אבל אני לא רוצה להגיע לשם.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול תשריין לך אתה בראש בערך כ-3.5 מיליון שקלים ליישוב.
דוד אמסלם: תשאל את ראשי המועצות כמה יישובים יש להם.
דוד אמסלם: בראש שלך כבר תבנה תכנית תלת שנתית בערך ותתחיל בראש לשריין.
דוד אמסלם: לא מדובר במיליארדים.
דוד אמסלם: 30 מיליון שקלים או 40 מיליון שקלים לתקציב כזה לשנה בתכנית רב שנתית, זה – איך אמרתי – זה פחות מהנופשים לדעתי של המשטרה.
דוד אמסלם: בוקר טוב, חבר הכנסת אכרם חסון, אני שמח שהצטרפת.
דוד אמסלם: תראו רבותי, אני מבקש לסכם את הדיון.
דוד אמסלם: אני באמת מאוכזב לאן שהגענו.
דוד אמסלם: כנראה שגם אני סמכתי יותר מדי על המשטרה ולא ניהלתי את הדיונים בצורה קצת יותר, כמו שאני רגיל לעשות במקומות אחרים, מה שנקרא משימות – מה עשית השבוע.
דוד אמסלם: ממש כמו מפכ"ל המשטרה.
דוד אמסלם: לדיון הבא אני אזמן - ועוד מעט אני אגיד מתי זה יקרה - את השר לביטחון הפנים ואת מפכ"ל המשטרה.
דוד אמסלם: אני אבקש לזמן את ראש אגף התקציבים.
דוד אמסלם: כמובן שאתה יכול לבוא, אבל אני מבקש אותו פה.
דוד אמסלם: כמובן את ראשי המועצה, את יושב ראש המועצות המקומיות, האזוריות כמובן.
דוד אמסלם: כל מרכיבי הביטחון של המועצות, מי שעוסק בזה.
דוד אמסלם: אנחנו נזמין את משרד הביטחון, משרד הפנים, משרד המשפטים.
דוד אמסלם: אני רוצה שם בעצם להבין אחת ולתמיד.
דוד אמסלם: יכול להיות שהשר יבוא ויגיד רבותי, אין כסף לשמור על האנשים.
דוד אמסלם: זו גם החלטה, אבל שיבוא לרמקול ויגיד – אנחנו את האזור הזה מפקירים כי אין לנו כסף.
דוד אמסלם: אני מקבל את זה.
דוד אמסלם: אני מבין, לא מקבל, אבל אני רוצה שמישהו ייקח אחריות.
דוד אמסלם: כרגע העסק הוא פה.
דוד אמסלם: הוא במגרש של ראשי המועצות שלא יודעים מה לעשות, וזה תפוח אדמה שמתגלגל אליהם.
דוד אמסלם: המצוקה שלהם היא גם לא מהאוויר.
דוד אמסלם: הם רואים את זה, הם בתעלות.
דוד אמסלם: איך אמר עידן?
דוד אמסלם: החברה באו אליו, הם באים אליו, הם דופקים אצלו בבית.
דוד אמסלם: דרך אגב במועצה, לא באים למועצה, הם באים אליך הביתה.
דוד אמסלם: הרי זה יישוב כאן וזה בכלל מועצה קטנה.
דוד אמסלם: כשהוא מדבר על 600 אירועים במועצה, תבינו, זה סדרי גודל שלדעתי זה 10% מהבתים בירושלים.
דוד אמסלם: זה 80,000 בירושלים, של מקרי פריצות, אם אני עושה את היחסיות.
דוד אמסלם: אז לכן זה לא מתקבל על הדעת שהמשטרה מתנהלת כמו שהיא מתנהלת.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שבדיונים שלי כל פעם שולחים לי קצינים אחרים והם לא יודעים, מספרים לי את הסיפורים, אותם סיפורים.
דוד אמסלם: ואני באמת חשבתי שהתקדמנו לאחר שהמחוז כבר הכין תכנית אופרטיבית, ישב עם ראשי המועצה, ואני לא נכנסתי לרזולוציה של מה כן, מה לא.
דוד אמסלם: כשהם אמור לי תשמע דודי, אנחנו פחות או יותר מיושרים, אני הבנתי שהעסק בסדר ושאין טעם להיכנס ולשאול האם זה גדרות, תעלות וכמה מטר גדר ומה סוג השער.
דוד אמסלם: זה פחות עניין אותי.
דוד אמסלם: ברגע שהם מרוצים, אז אני מבין שבסך הכל העסק מתחיל להתקדם לכיוון הנכון.
דוד אמסלם: אני אעשה בעזרת השם דיון במסגרת של השבועיים הקרובים.
דוד אמסלם: בפגרה אנחנו נעשה את זה, לא נחכה לסוף המושב.
דוד אמסלם: רק אני אומר לך שוב פעם, אתה תזכור שאנחנו נעלה דרישה תקציבית בנושא ואם אתה צריך לשריין לך כבר מעכשיו קופה קטנה מהמשטרה, תעשה את זה.
דוד אמסלם: גם אם הם לא מסכימים, למה זה יבוא כדרישה ואני מבטיח לך שאני אשים את כל כובד משקלי על הנושא הזה.
דוד אמסלם: אז יש לך שתי אופציות:
דוד אמסלם: או להביא כסף מהבית אחר כך ואין בעיה, או כבר מעכשיו לשריין חלק מהתקציב אצלם ולהודיע להם שיושב ראש ועדת הפנים מתכוון לעשות בלגן שלם בנושא הזה ואם אתם לא שמים כרגע בצד בערך כ-30 מיליון שקלים כדי לטפל בסוגיה הזאת כשלב ראשון, אני לא אקדם לכם.
דוד אמסלם: אני אתחיל לעשות לכם בלגנים בכל סוגיות התקציב.
דוד אמסלם: כולל תקציב המדינה בנושאים אחרים.
<רועי טייאר: אז אני כבר קורא פה - - -
דוד אמסלם: אז לכן אני מודיע לך.
דוד אמסלם: אחרי הישיבה תתקשר למי שאתה מדבר איתו במשטרה, תביא אותו אליך לדיון, תגיד לו תשמע, יש משבר מתפתח, אני לא יודע לאן הוא יגיע, אז אני מבקש ממך מהר מאד, בוא נסגור מעטפת תקציבית.
דוד אמסלם: עזוב עכשיו אופרטיבי.
דוד אמסלם: קודם כל מעטפת תקציבית של 30 מיליון שקלים, שלפי חשבוני זה בערך 10 יישובים, לפחות לפי מה שהוא אמר.
דוד אמסלם: מתוך כמה בסך הכל?
<שי חגג': אנחנו בסך הכל 32 יישובים.
דוד אמסלם: בכל מועצה?
<שי חגג': לא, ביחד.
דוד אמסלם: מדובר על תכנית של כמעט בוא נגיד 3-4 שנים, כשאני חושב שאפשר אולי אז לשכנע את התושבים שיש כיוון.
דוד אמסלם: גם תושב רגיל לא יכול לחכות 4 שנים כדי שיהיה לו ביטחון, אבל אתה יודע מה, לפחות התקדמנו.
דוד אמסלם: אז קח את זה בחשבון.
<רועי טייאר: אז אני כבר יכול להזמין את נציגי המשרד.
דוד אמסלם: נו, תזמין.
דוד אמסלם: תזמין אותם אחרי הישיבה, תצא אחרי שאני אסיים.
<רועי טייאר: כבר עכשיו אני מזמין.
<רועי טייאר: כבר עכשיו אני קורא להם לעשות את הדבר הזה.
דוד אמסלם: מפה?
<רועי טייאר: כן, מפה.
<רועי טייאר: הנציגים.
דוד אמסלם: בסדר, אין שום בעיה.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש פה שתייה, אתם יכולים להמשיך להישאר כאן.
דוד אמסלם: אה, לא, סליחה, יש לי דיון נוסף, אבל אתם יכולים לשבת בחדר שלי ולהמשיך את הדיון.
דוד אמסלם: אז את הדיון הקרוב אני אעשה, כפי שאמרתי, בפגרה.
דוד אמסלם: מנהלת הוועדה כבר תזמן את הדיון עם האנשים שאמרתי.
דוד אמסלם: אני באמת מצטער שהגענו לזה, וקודם כל אני מתנצל בפני ראשי המועצה, על כך שבעצם שנה התבזבזה לנו ולא הצלחנו להביא קצת יותר ביטחון לתושבים, ואני מאד מאד מאוכזב מהמשטרה, שהיא מרחה לנו את הזמן וכל פעם החליפה לנו את האנשים והיא בעצם התנהלה באופן - לפחות בדיונים שלי - לא מקצועי ולא רציני, אפילו הייתי אומר קצת מבזה.
דוד אמסלם: תודה רבה לכולם והמשך יום טוב.
דוד אמסלם: רבותי, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה, בנושא: מחדל בזבוז כספי ציבור על פרויקט תעודות הזהות הביומטריות, של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין וחבר הכנסת רוברט אילטוב.
דוד אמסלם: נמצאת אתנו רק איילת - - -
איילת נחמיאס ורבין: הם תיכף יגיעו.
איילת נחמיאס ורבין: הם בוועדת הכנסת, הם פשוט מתכתשים, מתקוטטים.
דוד אמסלם: בבקשה, איילת.
דוד אמסלם: רק שנייה, איך אתם רוצים לפתוח את הדיון?
דוד אמסלם: יש איזושהי מצגת?
<קריאה: כן, אבל הם לא מצליחים להעלות אותה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אשמח להתחיל להציג את הנושא וכמובן לראות כל מצגת שיש בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מודה לך, אדוני יושב-הראש על אישור הדיון הזה.
איילת נחמיאס ורבין: יש פה עניין פרטני של האופן שבו המדינה מנהלת את ענייניה בפטור ממכרז, ויש פה את העניין הספציפי של תעודות הזיהוי הביומטריות.
איילת נחמיאס ורבין: יש פה מחדל ממשי ובזבוז כספי ציבור בוטה שאנחנו חייבים להידרש אליו, וועדת הפנים היא ללא ספק הבית המתאים, גם בגלל שאני כבר מכירה את גישתך לנושא.
איילת נחמיאס ורבין: כשנחקק חוק חובת מכרזים, המטרה היתה להסדיר את עבודת הממשלה, להגיע למצב שבו לאנשים יש נגישות ויש להם הזדמנות שווה ליטול חלק במכרזי המדינה, ואנחנו יודעים שמכרז של המדינה הוא סוג של עוגן כלכלי מאוד-מאוד משמעותי לכל חברה באשר היא, אגב, קטנה בינונית או גדולה.
איילת נחמיאס ורבין: תוך כדי התהליך, ואני בעוונותיי כבר הרבה שנים במגזר הציבורי בדרכים כאלה ואחרות, מכירה את זה, והייתי שותפה לחלק מהתקנות בנושא חוק חובת מכרזים – אמרו, אי אפשר בכל דבר שיהיה מכרז, בואו ניתן פטור מחובת מכרזים במצבים מיוחדים.
איילת נחמיאס ורבין: אלא מאי, במדינת ישראל כמו במדינת ישראל החליטו שפטור מחובת מכרזים זו כנראה הדרך הנוחה ביותר להתנהל, כי אנחנו יודעים – אדוני, אתה היית חברת מועצה פעלתן בירושלים, אתה יודע מה זה מכרז.
איילת נחמיאס ורבין: מכרז זה דבר מורכב, זה דורש כתיבה, זה דורש הכנה, זה דורש לראות שיש לך מציעים, זה דורש לפתוח, זה דורש הגינות, ניקיון כפיים ויושרה.
איילת נחמיאס ורבין: אז המדינה החליטה להתנהל בפטור מחובת מכרזים בכל-כך הרבה עניינים.
איילת נחמיאס ורבין: העניין שמונח לפנינו פה עכשיו הוא עניין מאוד-מאוד בעייתי.
איילת נחמיאס ורבין: מדינת ישראל החליטה בשלב מסוים שהיא עוברת לתעודות זהות חכמות.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע מה, אני לא נכנסת בכלל לסוגיה אם ביומטרי זה טוב, זה רע, הגנה על הפרטיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא שואלת יותר את השאלה הזאת, השאלה הזאת לנושא הזה, היא מאחורינו.
איילת נחמיאס ורבין: אני כן שואלת את השאלה, כשמנפיקים את תעודות הזהות, בהנחה שיש רק מציע אחד, או יש מי שזכה, ועדיין העניין נדון בבית-המשפט, האם הזכייה שלו היא מוצדקת או לא מוצדקת?
איילת נחמיאס ורבין: האם העובדה שהוחלט שהולכים לתעודות זהות ביומטריות, מאפשרת באיזושהי צורה, לחשב הכללי, למשרד הפנים או למי מהגורמים, לבזבז את כספי הציבור?
איילת נחמיאס ורבין: משום שאיך שאנחנו לא הופכים את זה, האזרח הישראלי – בעצם מדינת ישראל, מתוקף זה שהמדינה משלמת עבור זה – משלם הרבה יותר מדי כסף על כל תעודת זהות כזאת.
איילת נחמיאס ורבין: לא רק זו, אנחנו מדברים פה רק בתעודת זהות הזאת, בתעודת זהות החכמה אנחנו מדברים על משהו כמו 300 מיליון שקלים בפטור ממכרז ללא הצדקה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומַר את זה בצורה אפילו יותר ברורה: אם היינו בעולמות של מכרז, לא בעולמות של פטור ממכרז, אנחנו היינו חוסכים כ-160 מיליון שקלים למדינה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומַר לך יותר מזה:
איילת נחמיאס ורבין: בתוך ההסכם שנחתם עם חברת HP – אני מדברת על ההסכם המקורי – יש דברים שחברת HP התחייבה להם, כמו: מעטפות מסוג מיוחד.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, כל דבר פה בכנסת אנחנו לומדים דברים חדשים.
איילת נחמיאס ורבין: יש מעטפה שנקראת - - - HP התחייבה לממן את זה, ולמרות זאת, המדינה עכשיו הולכת לשלם עבור הדבר הזה עוד 7.5 מיליון שקלים.
איילת נחמיאס ורבין: כלומר, היא התחייבה לממן, ואנחנו מתנדבים לשלם.
איילת נחמיאס ורבין: כדי שיהיה לנו ברור, התוצאה היא שבין 2015 ל-2025, מחיר תעודת זהות יהיה גבוה פי ארבעה מכפי שמחיר תעודת זהות ביומטרית אמור להיות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רוצים לעודד את הציבור, נכון?
איילת נחמיאס ורבין: בעצם הונפקו כחמישה מיליון תעודות זהות ביומטריות.
איילת נחמיאס ורבין: עכשיו המדינה כבר התנדבה לשלם עבור עוד שני מיליון תעודות זהות ביומטריות.
איילת נחמיאס ורבין: התנדבה.
איילת נחמיאס ורבין: והכול במציאות של פטור ממכרז.
איילת נחמיאס ורבין: לא במציאות שבה, נניח, לצורך העניין, נגמר המכרז, ואמרנו: אוקיי, בואו נלך עכשיו על ההמשך, בואו נלך ונמכרז את עצמנו מחדש.
איילת נחמיאס ורבין: כי הרי מדובר על הסכמים של הרבה מאוד שנים אחורה, והטכנולוגיה מאוד-מאוד-מאוד התקדמה.
איילת נחמיאס ורבין: למה לא לצאת למכרז חדש?
איילת נחמיאס ורבין: למה לא לבדוק כמה זה צריך לעלות למשק הישראלי?
איילת נחמיאס ורבין: למה לא לבדוק כמה זה אמור לעלות לקופת המדינה?
דוד אמסלם: איילת, תסכמי.
דוד אמסלם: אני עכשיו רוצה להתרכז.
דוד אמסלם: תסכמי את הנקודות בקצרה.