GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: מכאן ואילך הם צריכים לקחת בחשבון את זה והאחריות צריכה להיות על האינדיקציות שהמשטרה עושה למי היא מאפשרת ולמי היא לא מאפשרת, למי היא מאפשרת בכלל נשיאת נשק ולמי היא לא מאפשרת, למי שהיה לו רישיון והיא לוקחת אותו ממנו, למי שיכול להיות מאבטח והוא יכול להיות רק מאבטח ולא לקחת את הנשק אתו החוצה.
אורי מקלב: לכל אחד יש את הסביבה האלימה שלו ונכון שאלימות במשפחה היא מקום יותר רגיש.
אורי מקלב: לכן אני דווקא מתחבר למה שאמר היושב ראש שנראה לי שניסה לכוון את זה לכך שניתן למשטרה את האינדיקציות שהיא תקבע לעצמה את הרישיון ואת האישור לשאת נשק בצורה מוגבלת יותר או מוגבלת פחות כדי שהמשטרה תקבע לעצמה ולא אנחנו נקבע שתלונה או משהו, תהווה חסם.
אורי מקלב: הרגישות הגבוהה ביותר היא מקום שיש חשש.
אורי מקלב: אלימות במשפחה, מכאן ואילך צריכה להיות האינדיקציה של המשטרה.
אורי מקלב: כל מי שיכול להיות, בכלל כל אינדיקציה, בין אם יש תלונה ובין אם אין תלונה, בין אם חוששים ובין מתוך מחקרים שיש לגבי אנשים כאלה, המשטרה היא זאת שקובעת למי היא מאפשרת ולמי היא לא מאפשרת, ממי היא מונעת ואת מי היא מגבילה, ולא התלונה.
דוד אמסלם: אני רוצה להציע משהו.
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם בעניין כי אני רוצה לבוא למהות ופחות לצדדים שהם פחות חשובים לי כרגע.
דוד אמסלם: בגדול אני מבין את מה שאומרת חברת הכנסת עזריה ויש בדברים שלה הגיון מסוים.
דוד אמסלם: נעזוב כרגע האם תהיה תלונה נגדו על כך שהוא אלים.
דוד אמסלם: אין שום סיבה כרגע שאנחנו נאפשר לו לקחת את הנשק כי דווקא בגלל אותם אנשים אנחנו חוקקנו את החוק הקודם.
דוד אמסלם: אני מניח שהחוק הראשון בא למנוע מאותם אנשים לקחת את הנשק.
דוד אמסלם: אני רואה את הסיפור הזה בשוליים ולכן אני מקבל את מה שהיא אומרת ואני חושב שכדאי לנו להתקדם עם זה.
דוד אמסלם: בסך הכול אנחנו מאפשרים לאנשים לקחת כלי נשק הביתה, רובם אנשים הגונים, ישרים וטובים, 99,9 אחוזים הם כאלה.
רחל עזריה: הבעיה היא הפסיק אחד.
דוד אמסלם: אם זה היה עניין של עבודה, לא הייתי מסכים אבל גם אם זה עניין רק של מישהו שעושים לו לכאורה עוול בזה שלא נותנים לו לשאת את הנשק הביתה, זה לא נראה לי ביג דיל.
דוד אמסלם: זה בסדר, זה לא נורא.
דוד אמסלם: אני גם לא בטוח שהוא לא יאהב את הרעיון כי גם כך היום הוא לא לוקח את הנשק הביתה.
דוד אמסלם: אני אישית חושב שתיקחו את ההערה.
דוד אמסלם: אני חושב שברגע שלבן אדם יש עבר פלילי או עבר של אלימות או שמשטרת ישראל חושבת שיש סיכוי שהוא עבר בעבר איזושהי עבירת אלימות, בוודאי שיש לה שיקול דעת לא לאפשר לו לקחת את הנשק הביתה.
<יואל הדר: בתוך שיקול הדעת שלנו?
<יואל הדר: אני אומר ששיקול הדעת הוא מעבר לזה.
דוד אמסלם: אם זה מעבר לזה, אני אשמח.
<יואל הדר: אנחנו לא חושבים שהוא צריך בכלל לקבל נשק, לא הביתה ולא לא הביתה.
דוד אמסלם: לפעמים אני כותב דברים שהם מיותרים אבל אני עושה זאת כדי להרגיע את העניינים.
דוד אמסלם: תרשום עוד שתי מילים.
דוד אמסלם: אני לא רואה בזה ממש את המהות.
<יואל הדר: אתה יוצר בעיה הפוכה.
<יואל הדר: אנחנו היום עושים את כל השיקולים, רוצים ליצור לנו משהו מסוים, זום, שהוא בעייתי לכיוון השני.
<מירי פרנקל שור: הרי הכנסת החליטה בעיקרון שלא נותנים נשק הביתה.
<מירי פרנקל שור: אתם באים ופותחים את העיקרון הזה כאשר אתם אומרים שיש לכם בעיה ביישום של החוק.
<מירי פרנקל שור: מה עיקרו של התיקון?
<מירי פרנקל שור: שיש מקומות שלא ניתן לאפסן את הנשק ולכן בנסיבות מסוימות או לא ניתן או מסוכן לשים שם איזושהי כספת, ולכן לא ניתן לאפסן את הנשק, ולכן אין ברירה והוא חייב לקחת את הנשק הביתה.
<יואל הדר: זה אחד הדברים.
דוד אמסלם: המוטיבציות של החוק הזה הן כדי להגן מפני גניבות נשק או כדי שאנשים ילכו ברחוב ויוכלו להגן על האזרחים במידת הצורך?
דוד אמסלם: אני מבין שזה הכיוון.
<מירי פרנקל שור: בואו נעשה סדר.
<מירי פרנקל שור: פסקה (ד)(1)(א) מדברת על כך שכאשר לשר – הם ביקשו לומר הרשות המוסמכת, שזה יהיה הפקיד ואנחנו מציעים שזה יהיה השר – בתקופות מסוימות, כאשר יש מצב ביטחוני מסוים, סמכות השר - - -
דוד אמסלם: בוודאי שזה השר.
דוד אמסלם: זאת מדיניות של השר.
<יואל הדר: אבל השר קובע מדיניות כללית והוא לא נכנס לזה.
<מירי פרנקל שור: הוא קובע.
<יואל הדר: את לא יכולה להגיד לא.
<יואל הדר: עם כל הכבוד, יש דברים שהשר קובע מדיניות כללית אבל לא על כל החרגה והחרגה כשדנים לגבי מוסד כזה או אחר, זה יבוא אליו.
<מירי פרנקל שור: לא מדברים על מוסד.
<מירי פרנקל שור: אתה לא מדבר על אותה פסקה.
דוד אמסלם: אני כאן מתברבר בסיפור.
דוד אמסלם: אני רוצה ללכת בצורה שיטתית.
דוד אמסלם: בואו נעבור על הסעיפים, אחד אחד.
דוד אמסלם: אני עכשיו רוצה להישאר בהערה של רחל עזריה.
דוד אמסלם: יואל, יש לך בעיה עם זה?
<יואל הדר: בחקיקה, כן.
<יואל הדר: ניסיתי להסביר.
<יואל הדר: אנחנו היום שוקלים לא שייקחו את הנשק הביתה אלא שבכלל יהיו מאבטחים כי אותו מאבטח למשל, היה איזה מאבטח שלקח את הנשק שלו מעבודה וירה בעורך דין.
<יואל הדר: זה בכלל לא קשור אם הוא לוקח את הנשק הביתה.
<יואל הדר: אני אומר שאנחנו נגיד רק שהוא לוקח הביתה, הוא לא יכול לקחת, זה אומר שלעבודה אני לא אוכל להפעיל את השיקול הזה.
רחל עזריה: לא, זה לא נכון.
<יואל הדר: אני רוצה להפעיל את שיקול הדעת.
רחל עזריה: זה סעיף אחר.
<יואל הדר: זה לא סעיף אחר.
<יואל הדר: זה כללי.
<יואל הדר: אנחנו רוצים לשמור על ביטחון הציבור בכל המובנים.
<יואל הדר: זה דבר שהוא מקביל.
מיכל רוזין: אתה רוצה שיקול ספציפי בעניין הזה.
<יואל הדר: לא, אני לא רוצה שיקול ספציפי.
<יואל הדר: אני רוצה שיקול כללי.
<מירי פרנקל שור: אולי כדאי לעשות סדר בדברים כי אני חושבת שיש כאן עירוב של הפן הביטחוני עם הפן של יישום החוק.
<מירי פרנקל שור: אני מציעה, כפי שהציע היושב ראש, לעבור תיקון תיקון, להסביר את התיקון ולהתמקד בהערות.
<מירי פרנקל שור: סעיף 10ג, סעיף קטן (ב).
<מירי פרנקל שור: הממשלה מבקשת שההרשאה תוגבל לא רק לאזור אלא למקום מסוים, הגבלת נשיאת הנשק למקום ולפרק זמן שבו מתבצעת השמירה.
<מירי פרנקל שור: אני חושבת שעל זה אין לנו הערות וזה בסדר.
<מירי פרנקל שור: עכשיו אנחנו עוברים לתיקון שבא להתגבר על האמירה הכללית של הכנסת שלא תהיה נשיאה של נשק, המאבטחים לא ייקחו אתם את הנשק אלא יאפסנו אותו במקום, וכאן מכמה טעמים.
<מירי פרנקל שור: הטעם הראשון, אנחנו מדברים בפסקה (א), על טעמים של שמירה על שלום הציבור וביטחונו לתקופה שתיקבע.
<מירי פרנקל שור: זאת אומרת, כאן אנחנו סברנו, בנסיבות ביטחוניות, שיש מקום כן לשאת הנשק, ההחרגה צריכה להיות של השר ולא של הפקיד.
<מירי פרנקל שור: אני חושבת שעל זה יש הסכמה של הממשלה.
דוד אמסלם: כאן אני עומד על זה.
דוד אמסלם: זאת הסמכות של השר לקבוע ולא איזה פקיד שקם בבוקר ומחליט מהיום כולם כך כי ככה בא לו.
<מירי פרנקל שור: אנחנו אומרים לא רק לתקופה.
<מירי פרנקל שור: אנחנו מבקשים להוסיף גם לאזור.
<יואל הדר: אני אסביר לך למה לא.
<מירי פרנקל שור: יכול להיות שיש לך מצב ביטחוני באזורים מסוימים ואין לך במקומות אחרים.
<מירי פרנקל שור: היות ואנחנו פורצים כאן את הקביעה שקבעה הכנסת, אתה אומר בהתאם למה שקבוע בפרק (ב)(1).
<מירי פרנקל שור: אתה אומר שהשר יכול לקבוע על כל המדינה והשר יכול לקבוע שבתל אביב ובירושלים צריך לשאת נשק ובאילת לא צריך לשאת נשק.
<מירי פרנקל שור: הכנסת אומרת, מכוונת את שיקול דעתו של השר, באיזשהו מקום כן יש לאפשר לכל האזרחים באותו אזור לתקופה שתיקבע והוא יכול לחזור ולהאריך את התקופה.
<מירי פרנקל שור: אני חושבת שזה תיקון יותר מידתי מאשר כולם.
<מירי פרנקל שור: הוא יכול גם וגם.
<יואל הדר: גם בכל הארץ וגם בכל אזור בנפרד?
<מירי פרנקל שור: אם יש צורך, בהתאם למצב הביטחוני.
דוד אמסלם: זה מה שקורה כשיש ויכוח בין שני משפטנים.
מיכל רוזין: זה מגביל את השר.
דוד אמסלם: לשר יש סמכות, אם אנחנו נותנים לשר את הסמכות, הוא יכול לקבל את הסמכות בכל מקום והיכן שהוא רוצה.
מיכל רוזין: זאת הכוונה.
דוד אמסלם: אבל זה במהות של העניין.
דוד אמסלם: אם הוא בסוף חושב שזה רק בסופרמרקט במעלה אדומים, הוא אומר את זה.
<יואל הדר: ברגע שהשר קובע דבר כזה, אם יש אירוע זה לא בתל אביב ולא בירושלים.
דוד אמסלם: יש לו שיקול דעת מלא.
<יואל הדר: בכל מקום שהוא רוצה בארץ.
<מירי פרנקל שור: המילה אזור מתווספת לתיקון שלכם.
<מירי פרנקל שור: אתם קבעתם רק לזמן ואנחנו מבקשים להוסיף את האזור.
<יואל הדר: כל אזור ותוסיפי וגם שיש אפשרות לכל הארץ.
<יואל הדר: גם בכל הארץ.
<יואל הדר: גם אזור וגם כל הארץ.
דוד אמסלם: נוסיף שאפשר גם בכמה אזורים במקביל.
<יואל הדר: וגם כל הארץ.
דוד אמסלם: אנחנו נעשה ששיקול הדעת של השר יהיה בין 8 ל-10 בבוקר כי אז הוא הכי מפוקס בשעות האלה.
מיכל רוזין: אתה מזלזל, אבל זה לא נכון.
מיכל רוזין: יש הבדל בין להגיד הכול פתוח לבין - - -
דוד אמסלם: אני לא מזלזל.
דוד אמסלם: את לא תגידי שאני מזלזל.
דוד אמסלם: אני חושב שזה מה שנקרא אובר חוכם.
דוד אמסלם: אני אומר מה אני חושב.
דוד אמסלם: שיקול הדעת של השר בכל נושא הוא תמיד מובנה בהגדרה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, השר יכול להחליט כאן כן, שם לא, וזה בוודאי חלק מההגדרה ושיקול הדעת שלו.
<מירי פרנקל שור: הממשלה כתבה רק את הזמן ואנחנו מבקשים גם את המקום.
<יואל הדר: גם אזור וגם בכל הארץ.
<יואל הדר: שיהיה כתוב גם אזור וגם בכל הארץ.
<מירי פרנקל שור: סעיף קטן (ב) הוא הליבה של התיקון.
<מירי פרנקל שור: הליבה של התיקון באה להתגבר על הקביעה של הכנסת.
<מירי פרנקל שור: הכנסת קבעה שמאבטחים לא יוכלו לקחת את כלי הנשק הביתה.
<מירי פרנקל שור: עכשיו מבקשת הממשלה להתגבר על הקביעה של הכנסת ולתת סמכות לפקיד להחליט.
<מירי פרנקל שור: כאשר יש נסיבות להשאיר את כלי הירייה במקום מסוים בו מתבצעת השמירה, יש בכך סכנה לשומר, לאדם אחר או לציבור, במקרים כאלה המאבטח ייקח את הנשק הביתה.
<מירי פרנקל שור: כאן אנחנו מתחילים לפתוח את הסיפור.
<יואל הדר: אנחנו לא רוצים להתגבר על הכנסת.
דוד אמסלם: אני חוזר לשאלת המהות שלי.
דוד אמסלם: אני מבין שהסיבה שאנחנו רוצים שאנשים ייקחו כלי נשק הביתה מהעבודה היא כמו שאמרתי קודם, שאם יהיה איזה אירוע תוך כדי הליכה ברחוב, הבן אדם יוכל להגן על שלום הציבור וכך יש לנו עוד מאבטח ברחוב.
<יואל הדר: זה סעיף (א) וזאת המהות.
דוד אמסלם: לטעמי סעיף הגניבות במקום העבודה הוא לא רלוונטי לעניין.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זאת לא סיבה שהמאבטח ייקח את הנשק הביתה.
דוד אמסלם: גם כאשר חוקקו את החוק הקודם, גם אז היו גניבות.
דוד אמסלם: לא היום התחילו גניבות.
<יואל הדר: אלה לא הגניבות.
<יואל הדר: אני אתן לך דוגמה כי היא מוחשית וקורית.
<יואל הדר: מוסדות חינוך.
<יואל הדר: אנחנו לא רוצים להשאיר כספת במוסדות חינוך בה יהיו הנשקים שבסוף היום השומר יכניס אותם, יוציא אותם, יש שם ילדים שמסתובבים.
דוד אמסלם: הבנתי, אבל אני שואל למה היום אתה מעלה את זה.
דוד אמסלם: הרי לכאורה זה היה נכון גם לפני שמונה שנים ולפני עשר שנים.
דוד אמסלם: מה קרה היום?
דוד אמסלם: יש היום יותר גניבות?
<יואל הדר: אני אסביר.
<יואל הדר: החוק הקיים, זה לא היה דבר ברור ואנחנו רוצים להבהיר.
<יואל הדר: כל התקופה הזאת לא השאירו את הנשקים במוסדות חינוך כי לא לקחנו סיכון כזה מבחינה ביטחונית.
<יואל הדר: אבל אנחנו רוצים לוודא היום בחוק שאנחנו עושים תיקון מפורש של הדבר הזה.
<יואל הדר: זה חוקמ-1949.
<יואל הדר: אנחנו רוצים לוודא שהדבר הזה יהיה ברור, שלגבי מוסדות מסוימים תהיה אפשרות לקחת את הנשק כי ההשארה במקומות האלה, היא יותר מסוכנת.
דוד אמסלם: לפעמים אני מבולבל מכל הסעיפים.
דוד אמסלם: אם החוק מאפשר שיקול דעת לשר לאפשר את זה בגלל נושא ביטחוני, אז למה עכשיו אתה בא לנושא של הכספת?
<יואל הדר: זה החריג.
<יואל הדר: הזמן הביטחוני הוא זמן קצוב.
דוד אמסלם: אבל השר יחליט.
רויטל סויד: הוא מדבר בהנחה שהתקופה מצוינת.
<יואל הדר: רוצים שהשומרים יהיו בתוך בית הספר, עדיין רוצים להשאיר מאבטחים בבית הספר, אנחנו לא בזמן ביטחוני מיוחד.
דוד אמסלם: אני מודיע לך שאני מתנגד לעניין.
דוד אמסלם: אנחנו באים לחקיקה הזאת בגלל מצב ביטחוני מיוחד.
דוד אמסלם: אם יש מצב רגיל והכול בסדר, בואו נדון על הנושא של הכספות.
<יואל הדר: אלה לא הכספות.
<יואל הדר: אם אתה משאיר את המצב הזה, מה שיקרה הוא שאם אתה לא תכניס את הסעיף הזה, המשמעות היא שיצטרכו להשאיר את הכספות בתוך בית הספר.
דוד אמסלם: ומה קורה עד היום?
<יואל הדר: עד היום לא נתנו להם את האפשרות הזאת.
<יואל הדר: המאבטחים לקחו את הנשק.
<מירי פרנקל שור: מה קרה מ-2008 עד 2016?
דוד אמסלם: אחרי שחוקק החוק ב-2008, לפיו למאבטח אסור לקחת את הנשק, מה קרה?
דוד אמסלם: שמו כספות או הביאו את ברינקס לקחת את הנשק בסוף המשמרת למקום מאובטח?
דוד אמסלם: הפקידו אותו בתחנת המשטרה?
<אמיתי לוי: מוסדות החינוך הוחרגו והמאבטחים המשיכו לקחת את הנשק הביתה עד היום.
דוד אמסלם: הוחרגו בחוק?
<אמיתי לוי: בפועל הוחרגו ולקחו את הנשק הביתה.
<מירי פרנקל שור: בניגוד לחוק.
<יואל הדר: אנחנו פירשנו בצורה מסוימת את החוק כדי שאפשר יהיה לעשות זאת ולכן אנחנו באים לכאן.
<יואל הדר: הנושא היום הוא הבהרה.
<יואל הדר: גם היום יש הוראות שעה שמתחדשות.
דוד אמסלם: חוץ ממוסדות חינוך?
דוד אמסלם: אני רוצה להתייחס למוסדות החינוך.
דוד אמסלם: כשאתם אומרים מוסדות חינוך, זה המאבטח בבית הספר בכניסה, נכון?
דוד אמסלם: שהרשות המקומית אחראית עליו.
דוד אמסלם: היא מממנת אותו.
<יואל הדר: אנחנו מממנים.
<יוחאי וג'ימה: מימון משותף.
דוד אמסלם: בואו נעזוב את זה.
דוד אמסלם: אני לא בא לזה.
דוד אמסלם: היום החוק אומר שאנחנו לא רוצים לאפשר למאבטח לקחת את הנשק הביתה בגלל סיבה אחרת, בגלל שאנחנו מפחדים מאלימות בבית.
דוד אמסלם: יש בזה הגיון.
דוד אמסלם: הרי קרה משהו.
דוד אמסלם: לא סתם חוקקו את החוק בשנת 2008.
דוד אמסלם: קרה משהו.
דוד אמסלם: אני מניח שזה היה גם על דעת המשטרה ועל דעת כל העולם.
דוד אמסלם: באו לכאן ואמרו שאנחנו לא רוצים שבן אדם יגיע הביתה ומישהו ירגיז אותו מסיבה כלשהי – זה לא רק סיפור של נשים למרות שהנשים מנכסות את זה לעצמן - ודרך אגב, יש גם נשים מאבטחות שיכול להיות שגם הן יכולות להפעיל את הנשק אם מרגיזים אותן, גם גברים נרצחו ונהרגו, ולכן אנחנו חשבנו שנשק שמסתובב בבתים, עדיף לנו שהוא לא יסתובב שם.
דוד אמסלם: גמרת את העבודה, זה כלי מסוכן, שים אותו במשמרת, תבוא למחרת ותיקח אותו לייעודו.
דוד אמסלם: יש בזה הרבה הגיון וזה נכון.
דוד אמסלם: זה בטח מוריד את מפלס האלימות הקשה או את האופציה הזאת בקטע האזרחי, לא משנה למה וכמה, גם אם מישהו רב עם שכנו, הוא התעצבן על הבן שלו.
דוד אמסלם: זה נשמע הגיוני.
דוד אמסלם: אז באו ואמרו שבמוסדות החינוך אתם תדאגו שהמאבטח לא ייקח את הנשק הביתה.
דוד אמסלם: לא רק מוסדות החינוך אלא בסופרמרקטים וכולי.
דוד אמסלם: אני רוצה לספר לכם שבמוסדות החינוך, הבעיה הכי פשוטה.
דוד אמסלם: הרי לכאורה מה צריך לעשות בסוף היום?
דוד אמסלם: אני לא בטוח שצריך לשים כספת בבית הספר בשביל אקדח אחד אלא יכול להיות מצב שחברת השמירה - - -
<קריאה: בדקנו את זה.
<קריאה: זה בעייתי מאוד.
דוד אמסלם: היות ומוסדות החינוך באותה שכונה ובאותה עיר הם רבים, לא מדובר בגן אחד קטן בקצה העולם שלא נשלח אליו מכונית של הברינקס לקחת את הנשק.
דוד אמסלם: מערכת החינוך פרוסה בכל מקום ולפעמים מדובר במאות מוסדות חינוך.
דוד אמסלם: אני דווקא רואה את הסיפור של הסופרמרקט הרבה יותר בעייתי.
דוד אמסלם: יש סופרמרקט אחד בעיר אחת.
דוד אמסלם: כאן אני חושב שזה יותר פשוט לבוא בסוף המשמרת ולאסוף את הנשקים בצורה מסודרת, אפילו מבחינת העלויות.
דוד אמסלם: אתם החרגתם והשארתם את ההוא של הסופרמרקט ואמרתם לו שהוא ידאג שיאפסנו את הנשק שלו?
דוד אמסלם: דרך אגב, למה החרגתם את מוסדות החינוך?
<אמיתי לוי: מכמה סיבות.
<אמיתי לוי: קודם כל, מהצד הבטיחותי והסיכון להשאיר את הנשק בבית הספר כי אנחנו יודעים מה קורה בבית הספר אחר הצהרים.
דוד אמסלם: ומה קורה בסופרמרקט או בסופר פארם?
<אמיתי לוי: לגבי בתי הספר, בחנו את זה מכל הכיוונים, גם מנהלי בתי הספר, גם משרד החינוך, גם אנחנו, ולא מצאנו הצדקה להשאיר את זה שם כי כאשר מגיע מישהו ואחר כך הוא צריך לטעון את הנשק, לפרוק אותו, כל התהליכים האלה ביחד במגוון הסיכונים, ראינו שיותר נכון שילך אתו הביתה ויחזור אתו.
דוד אמסלם: אתה אמרת כמה משפטים יפים אבל לא נתת לי תשובה.
דוד אמסלם: אני מבין שכל מה שאמרת, זה תופס רק לגבי בתי הספר אבל מה קורה בסופרמרקטים ובתי קולנוע?
דוד אמסלם: זה לא תופס.
דוד אמסלם: שם לא צריך לפרוק נשק?
<אמיתי לוי: בבתי הספר, בגלל הריכוז הגדול של ילדים שנמצאים שם, בגלל שבבית הספר, אם נשאיר אותו בכספת או בכל צורה כזאת או אחרת, יש אחר הצהרים פעילות שם ואין שליטה ואין שם מאבטח.
<אמיתי לוי: לא יודעים מי ניגש לחדר הזה.
<אמיתי לוי: עלו לנו מטעם מנהלים של בתי הספר הרבה אופציות של אפשרות של גניבה או משחקים, סקרנות, ובמגוון של כל הדברים שעלו – אני לא ארד לכל הרזולוציות האלה – הגענו למסקנה.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לפתוח את הדיון וללכת לשם.
דוד אמסלם: זה אירוע אחר לגמרי וזאת לא תכלית הדיון שלנו כרגע.
דוד אמסלם: אני מציע שאחרי שהנושא הביטחוני ירד מהפרק, נשוב ונדבר ונעשה חשיבה אצלכם.
דוד אמסלם: אני מרגיש שהעסק לא מבושל אצלכם.
<יואל הדר: הוא כבר קיים.
<יואל הדר: אדוני, אנחנו צריכים את הסעיף הזה.
דוד אמסלם: לדעתי רוב המאבטחים הם במוסדות החינוך.
<מירי פרנקל שור: מה נכנס לפסקה (2) מלבד מוסדות חינוך?
<אמיתי לוי: יש כ-5,000 מאבטחים במוסדות החינוך.
דוד אמסלם: כמה יש בשאר המקומות?
<אמיתי לוי: בסביבות שבעים אלף.
דוד אמסלם: אני עדיין לא הצלחתי להבין למה החרגתם את מוסדות החינוך.
<יוחאי וג'ימה: נבדקו אופציות לאפסנה.
<יוחאי וג'ימה: בהתחלה דיברו על אפסנת הנשק בבית הספר.
<יוחאי וג'ימה: דיבר על זה אמיתי.
<יוחאי וג'ימה: נבדקו עוד שתי אופציות כאשר האחת היא רכב ברינקס ואחת היא שיהיה מקום אחד אליו יתנקזו כל המאבטחים אלא שזה מצריך עוד שעות אבטחה נוספות, גם בהתחלה וגם בסוף.
<יוחאי וג'ימה: אם זה ברינקס, הוא מתחיל את הסיבוב.
דוד אמסלם: אני יודע שה-ברינקס עולה כמה לירות.
<יוחאי וג'ימה: לא ה-ברינקס.
<יוחאי וג'ימה: שעות המאבטח.
דוד אמסלם: גם את זה אני יודע.
דוד אמסלם: אני יודע שרכב ה-ברינקס, לא שעות המאבטח, עולה כמה לירות.
<יוחאי וג'ימה: אבל המאבטח צריך לחכות.
דוד אמסלם: לא אמרתי לך שיצא רכב ברינקס אחד שיאסוף את כל הנשקים.
דוד אמסלם: יכול להיות שנוציא עשרה רכבים ואז הוא יחכה רק עוד חצי שעה.
דוד אמסלם: אבל זה לא הרעיון.
דוד אמסלם: אני אומר, יואל, שהחוק בא להסדיר את המצב הביטחוני היום.
דוד אמסלם: זה האינסנטיב כרגע ולכן הוא עולה עכשיו.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה מאפשר לך הכול.
דוד אמסלם: אתה לא צריך סיבה, אתה לא צריך סיבה להחריג את בתי הספר, אולי יגנבו או לא יגנבו.
דוד אמסלם: יש היום מצב ביטחוני מסובך.
דוד אמסלם: ההצעה שלכם היא שאנשים יישאו את הנשק הביתה כדי שאם יהיה אירוע ביטחוני תוך כדי הליכתם הבית, הם יוכלו להתערב ולעזור לאזרחים.
דוד אמסלם: נשמע הגיוני.
דוד אמסלם: על הדרך אתה לא מכניס עכשיו את ההחרגה של מוסדות החינוך כי זה אירוע אחר לגמרי.
דוד אמסלם: אם מחר, דרך אגב, אין מצב ביטחוני וכל המצב הביטחוני במדינת ישראל מסתדר והכול בסדר, יש דיון עקרוני האם הבן אדם צריך לקחת את הנשק, כן או לא.
דוד אמסלם: הרי זה כבר קרה ב-2008.
<יואל הדר: מה שאתה אומר, כדי למנוע את המצב שישאירו את הנשק במוסדות החינוך - - -
דוד אמסלם: לא, לא ישאירו.
<יואל הדר: הם ישאירו.
דוד אמסלם: אתה מאפשר לו לקחת את הנשק.
<יואל הדר: במה שאתה אומר, אתה הופך את המצב שרצינו שיהיה זמני.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאמרתי.
דוד אמסלם: העילה של החוק היום באה להסדיר מצב ביטחוני נתון.
דוד אמסלם: זה שיקול דעת של השר.
דוד אמסלם: השר יחליט מחר או בעוד שנה שהמצב הביטחוני השתפר והוא עושה צפירת הרגעה, אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: זה השר מחליט.
דוד אמסלם: אתה על הדרך רצית להחריג את הנושא של מוסדות חינוך בדיון אחר.
דוד אמסלם: אז מה עשית?
<יואל הדר: לא הצלחתי להבהיר את עצמי.
<יואל הדר: המצב הנורמלי הוא שמאבטח לא ייקח את הנשק הביתה בגלל הסיכונים.
דוד אמסלם: אתה מסכים לזה?
<יואל הדר: זה המצב הנורמלי.
<מירי פרנקל שור: זה הכנסת החליטה.
דוד אמסלם: נעזוב את הכנסת.
דוד אמסלם: אתם כמשרד לביטחון פנים מסכימים לזה?
<יואל הדר: זה הכלל.
דוד אמסלם: אתם תומכים בעניין?
<יואל הדר: כן, זה הכלל.
<יואל הדר: עכשיו אנחנו נמצאים במצב ביטחוני שונה והמצב הביטחוני השונה אומר שצריך מאבטחים בכלל עם נשק בגלל המצב הביטחוני.
<יואל הדר: בגלל המצב הביטחוני המיוחד ומה שקורה עכשיו עם כל הדברים מסביב, אנחנו אומרים שהמאבטחים צריכים לקחת את הנשק הביתה.
<יואל הדר: יכול להיות מצב שלמרות שאנחנו לא נהיה במצב מיוחד עד כדי כך אלא מצב - - -
דוד אמסלם: מה זה מיוחד?
דוד אמסלם: אני עכשיו לא מגדיר מה זה מצב ביטחוני מיוחד.
רחל עזריה: עכשיו אנחנו מבינים למה הוא לא רצה שזה יהיה רק לביטחון.
<יואל הדר: יכול להיות מצב שלא יהיו דקירות כל יום והמצב יחזור לרוגע מסוים, עדיין לא ירצו לוותר על המאבטחים בבתי הספר.
דוד אמסלם: למה רק הם?
<יואל הדר: כי ההורים יפחדו למרות שאין דקירות ועדיין ירצו להשאיר את המאבטחים בבתי הספר.
דוד אמסלם: הם יישארו גם היום.
<יואל הדר: אז יש לנו בעיה.
<יואל הדר: במקרה כזה, למרות שאין מצב מיוחד, אנחנו נצטרך שהשר ימשיך לקבוע את מצב החירום.
דוד אמסלם: אני רוצה להסביר את העניין.
דב חנין: אלה שני עניינים שונים לגמרי.
דוד אמסלם: אתה לא צריך לעזור לי.
דוד אמסלם: אתה רוצה להסדיר כרגע את המצב דה פקטו שהמשטרה מבצעת היום.
דוד אמסלם: זה דיון אחר שלא קשור לעניין.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה, אין לי בעיה לעשות דיון נוסף ובו אנחנו נבוא במצב כשגרה, לא קשור למצב חירום, תבוא המשטרה ותאמר שמתוך 75 או שמונים אלף מאבטחים במדינת ישראל, אני רוצה להחריג רק את מוסדות החינוך גם תנמק למה ותחליט שהיא לוקחת את האחריות על ההחלטה, שיש גם גורם שאומר שאני אשם אם קורה משהו.
<יואל הדר: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
<יואל הדר: נניח שאין מצב מיוחד, מה קורה במוסדות החינוך?