GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: כשאתם כותבים לנו כאן העלאת רמת השירות, שהילד בעצם אמור להגיע, תשמעו, חבר'ה, זה לא הגיוני מה שאתם כותבים פה בכלל.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מכאן הבנתי שבעצם אתם מקבלים את זה ששעה וחצי זה מצב טוב, והיום המצב הרבה יותר גרוע משעה וחצי, אחרת לא הייתם כותבים את זה כהעלאת רמת השירות.
דוד אמסלם: כשאיפה, אפילו אני לא בטוח שזה יהיה, זו שאיפה, שאיפה רצינית, צריכה להיות מגובה בהרבה כסף.
דוד אמסלם: כנ"ל לגבי הנושא של הילדים בגיל שלוש שהם נוסעים ללא ליווי ילד, בכלל בגיל שלוש, בלי קשר לליקוי כזה או אחר, לא יכול לנסוע לבד.
דוד אמסלם: אני מניח שילדים בגילאי שלוש נוסעים עם ילדים בגיל חמש, אני לא בטוח שהם לא מגיעים פצועים לבית הספר.
דוד אמסלם: ההוא אמר לו ככה, הוא הזיז לו ככה, הוא נגע לו ככה, זה ילדים.
דוד אמסלם: גם מבוגרים לא יודעים לנסוע כמעט לבד באיזושהי הסעה של טרנזיט שהיא חנוקה.
דוד אמסלם: שלוש שעות בטרנזיט הם רבים ביניהם – פתח את החלון, סגור את החלון.
דוד אמסלם: כשמדובר בילדים שהם נוסעים כל יום, אני לא יודע איך הילד הזה מגיע לבית ספר, אני לא בטוח שהוא יכול ללמוד בכלל.
דוד אמסלם: לכן ציפיתי שאתם תיקחו את הנושא הזה, באמת, הבנתם, תעשו עליו שבע, שמונה, עשרים ישיבות.
דוד אמסלם: ציפיתי שהשנה תבואו לכאן, תגידו, תקשיב, דודי, באמת תודה רבה לך על זה שהעלית את הנושא בפנינו, סגרנו אותו, ישבנו עם ההורים, ישבנו עם משרד האוצר, סגרנו את הנושא הזה, אני שם וי, מתקדם קדימה, ברוך השם.
דוד אמסלם: אני אומר לך מיכל, אנחנו עומדים בדיוק באותה נקודה כמו שהיינו בשנה שעברה, ככה התחיל הדיון.
דוד אמסלם: אני קצת נעצב על הסיפור.
דוד אמסלם: את לקחת את זה ברמה האישית.
דוד אמסלם: אבל אני גם שם בגלל זה מרגיז אותי.
דוד אמסלם: לדעתי, זה הנושא שהקדשתי לו הכי הרבה שעות עד היום בכנסת.
דוד אמסלם: אני, יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, יש לי נושאים אחרים לטפל בהם שהם לא קשורים לחינוך.
דוד אמסלם: אבל אני מתעקש על הנושא הזה, בגלל שכפי שאמרתי, אני רואה אותו ברמה המוסרית לוקה בחסר, וברמה הערכית.
דוד אמסלם: לכן, אני אעשה שני דברים.
דוד אמסלם: אנחנו הגשנו כבר את התקנות כהצעת חוק שקיבלתי אותן ואני אקדם אותן, זה כבר מיד אחרי הפגרה.
דוד אמסלם: יש לנו 45 יום.
דוד אמסלם: אחרי הפגרה, אני אקדם את זה.
דוד אמסלם: כנראה אם המערכות לא יודעות את הכנסת, נחוקק את החוקים.
דוד אמסלם: הכנסת תתקין תקנות, אחרי זה אני אשאל מה משרד החינוך עושה, אבל הכנסת תתקין את התקנות.
דוד אמסלם: כנראה שאני צריך להיות חלק ממשרד החינוך להתקין את התקנות.
דוד אמסלם: דבר שני, עם תחילת שנת הלימודים, אני אזמן דיון נוסף, אני אביא את שר החינוך עצמו שיבוא לכאן ושיסביר לעם ישראל, קודם כל אם הכול בסדר, אנחנו נגיד לו אחלה, יש עוד שבועיים, יש עוד שלושה שבועות, תקן את הכול.
דוד אמסלם: לשבת, לקרוא לשר החינוך, לקרוא לשר האוצר, להגיד לו, אדוני, תעצור את הכול, יש פה דברים חשובים מאוד.
דוד אמסלם: עזוב - עצור הכול.
דוד אמסלם: עזוב מפעל הפיס - יש פה דברים יותר חשובים.
דוד אמסלם: עזוב מנהרות - יש לנו עכשיו ילדים שהולכים לבית הספר.
דוד אמסלם: יכול להיות שעוד שלושה שבועות הכול הסתדר לנו, ואז ברוך השם – אני אעשה קידוש בבית הכנסת, אני גם אזמין אתכם על הנושא הזה.
דוד אמסלם: אבל אם זה לא יקרה, אני אזמן דיון שבועיים מתחילת שנת הלימודים גג כדי שאתם תסבירו לנו מה קורה.
דוד אמסלם: אתם תאספו לנו את האינפורמציה מה קורה.
דוד אמסלם: וששר החינוך שיישב כאן, אני מקווה שזה מספיק חשוב כדי שהוא יבוא, ויסביר לנו - אם הכול בסדר, מצוין, אז גם לחלק לו מחמאות.
דוד אמסלם: אם לא, שיסביר לנו בעצם למה הנושא הזה עדיין לא פתור.
<מוטי אדרי: מה נעשה עם הילדים?
דוד אמסלם: אני אעזור לך באופן פרטני.
<מוטי אדרי: זה לא קשור אליי.
<מוטי אדרי: הנה, המנכ"לית פה, שהיא תיתן לי מה לעשות עם הילדים.
<מוטי אדרי: כל שנה אנחנו יושבים איתם בבית.
דוד אמסלם: מוטי, אנחנו כבר דנו כאן, המנכ"לית שמעה אותך.
אורי מקלב: > אדוני היושב ראש, במקום שוועדת החריגים הזו תתכנס כבר בספטמבר, שהתכנסו יותר מוקדם.
<שמעון אבני: ועדת חריגים מתכנסת כל חודש.
<מוטי אדרי: - - - אנחנו עם אותם ילדים, זה לא זה שקר.
דוד אמסלם: העלה כרגע מוטי שאלה אחרת עקרונית.
<מוטי אדרי: לא קשור אליי, קשור לכולם.
דוד אמסלם: הוא שואל שאלה כחומר למחשבה.
דוד אמסלם: הוא אומר, אם הילד שלי עלה לוועדת חריגים, כיתה א', ואישרתם אותו - אם לא אישרתם, לא אישרתם.
דוד אמסלם: אבל אישרתם את זה שהוא חריג, למה ג כיתה ב' אני צריך להעלות אותו, ולמה כיתה ג'?
דוד אמסלם: בקיץ הקודם, היהודי הזה העסיק אותי חודש עם הסיפור של הילדים שלו.
<שמעון אבני: הוא לא עולה לוועדת חריגים.
דוד אמסלם: אני מתקשר לעיריית ירושלים ורב שם עם האנשים.
<שמעון אבני: הוא לא עולה לוועדת חריגים של משרד החינוך.
<שמעון אבני: ועדת החריגים של משרד החינוך, אם ילד עלה לוועדת חריגים, הוועדה תופסת עוד שלב.
<מוטי אדרי: שמעון, חמש שנים - מישהו פה משקר לנו.
דוד אמסלם: בקטע הזה תוציאו חוזרי מנכ"ל, זה רק חוסך כסף.
דוד אמסלם: אולי תנחי את הרשויות שמי שנתן כבר אישור לוועדת חריגים, אין טעם שהילד שלו יבוא כל שנה.
דוד אמסלם: בנושא ההסעות הם עושים מה שהם רוצים?
<מיכל כהן: לגבי ירושלים - - -
דוד אמסלם: אני צריך להביא את שר הפנים?
דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה.
<מיכל כהן: ההנחיה שלנו גם בנושא - - -
דוד אמסלם: את מנחת הרשויות, או שאין לך סמכות להנחות?
דוד אמסלם: הם אמורים למלאת את חוזר מנכ"ל?
<רויטל לן כהן: מה פתאום.
<רויטל לן כהן: חוזר מנכ"ל זה כלפי עובדי משרד החינוך.
<רויטל לן כהן: חוזר מנכ"ל – המנכ"ל כותב הנחיות לאנשי משרדו.
<רויטל לן כהן: חוזר מנכ"ל לא יכול להחליף את הרשויות, הן לא עובדות אצלך.
<רויטל לן כהן: ככה היא עושה, היא לא רוצה לנסות הקלות - היא יודעת בדיוק מה היא עושה.
<רויטל לן כהן: הם אמרו לנו לפני שנים - תקנות לא יהיו, וחוזרי מנכ"ל הם לא חייבים כלום.
דוד אמסלם: אני מבקש להזמין שר החינוך, את מנכ"לית משרד החינוך, ויושב ראש אגף התקציבים לגבי כל הנושא הזה, גם את משרד המשפטים.
דוד אמסלם: בואו נתחיל.
דוד אמסלם: זו הייתה נקודת יציאה, אנחנו נעשה דיון בסוף היום, או סיכום, כרגע אנחנו קיבלנו את ההזמנה של החברים, הם ביקשו מאיתנו לקבוע סיור בדרום תל אביב על מנת ללמוד את הנושא.
דוד אמסלם: כרגע מבחינתי הגדרת הסיור זה למידת הנושא ולא לעשות דיון על הפתרונות וכו'.
דוד אמסלם: זה יהיה הסיכום שלי, אבל נתחיל מהבוקר בסיכום שאנחנו בסופו של דבר נעשה דיון מסודר בכנסת, אחרי שנלמד והחברים גם ילמדו את הנושא גם ברמה הפורמלית יותר, מבחינת נתונים שנקבל מהכנסת עצמה, נעשה דיון מסכם ונראה לאן הולכים הדברים ומה ההמלצות שלנו.
דוד אמסלם: אז כרגע, כדי שנכיר את האנשים, לפחות מבחינת הוועדה, יש לנו את חברת הכנסת זנדברג, שהיא חברת ועדה, כמובן יש את בני בגין.
זאב בנימין בגין: תמר היא גם ראש השדולה או מראשי השדולה להתחדשות עירונית?
תמר זנדברג: לעירוניוּת.
תמר זנדברג: הייתי חברת מועצה בעיריית תל אביב יחד עם - - -
דוד אמסלם: כמובן דוד ביטן, הוא לא חבר ועדה, אבל הוא קם בבוקר בגלל שהנושא חשוב.
דוד ביטן: אני יושב ראש ועדת הכנסת, אחראי על ועדת הפנים.
תמר זנדברג: שהכול מתפקד, הוא גם אחראי עלינו.
דוד אמסלם: הוא אחראי על כל הוועדות בכנסת.
דוד ביטן: באתי לראות שהתפקוד בסדר.
דוד אמסלם: כמובן יש את דוד, שאפו על זה שהוא מגיע.
דוד אמסלם: למה אני מציין את זה?
דוד אמסלם: כי הנושא חשוב לו ולכן הוא גם הגיע לכאן.
דוד אמסלם: לא שלחברי הוועדה זה לא חשוב, אבל אפילו הוא לא חבר ועדה והוא בא.
דוד אמסלם: כמובן - - - שהוא חבר שלנו טוב, סוזי ועובד, אלה האנשים שהעלו בפניי את הנושא בכנסת כבר הרבה חודשים, וכמובן יש את שמוליק קצ'לניק, שאני אוהב אותו, קולגה עוד מהתקופה שעבדתי בעיריית ירושלים וציון, תודה רבה על האירוח, באמת שאפו, תודה.
דוד אמסלם: חשבתי שאתמול היית באיזה חינה.
<קריאה: לא, יש לנו עוד דברים להביא לכם מהתפיסה של אתמול בלילה.
דוד אמסלם: אצלנו בפיקוח העירוני, לראש הפיקוח תמיד יש עוגיות וכו'.
דוד ביטן: זה לא בגלל הוועדה, זה בגלל שאני פה.
דוד אמסלם: אז באמת תודה רבה לך, ציון, על קבלת הפנים, ומכאן אני אעביר אליך, חיים.
דוד אמסלם: חיים, הייתי מציע שתציג לנו את חברי העירייה בתל אביב.
דוד אמסלם: את ארנון גלעדי, הוא סגן ראש העיר, אתם מכירים, חבר שלי בליכוד, אבל את כל שאר האנשים אני לא מכיר, אז תציג לנו את האנשים ואחרי זה נגמור כאן ונצא לתכנית הסיור, כפי שאתם הכנתם אותה.
<חיים גורן: קודם אני אציג את עצמי.
<חיים גורן: קוראים לי חיים גורן, חבר מועצת העיר היום.
דוד אמסלם: רק דבר קטן ששכחתי, ברשותך, יש לנו את מנהלת הוועדה, לאה קריכלי, ואת רבקה, דוברת הוועדה.
דוד אמסלם: כמובן הצוות האישי שלי, אבל מבחינת הוועדה חשוב שאני אציג אותן, הן גם טרחו להגיע לכאן.
<חיים גורן: יש פה הרבה אנשים, אני אציג את הגורמים המרכזיים שנמצאים איתנו פה.
<חיים גורן: קודם כל התושבים שנמצאים פה מאחורה, נציגים של תושבים, שישתתפו איתנו בסיור ובדיון, אנשי עיריית תל אביב, שזה רובי זלוף, המשנה למנכ"ל העירייה, רובי - - -להשלים מדקה 3:40
תמר זנדברג: עדיין לא הגענו ליחס בין 5 מנדטים ל-30, אתם צריכים עוד כמה.
<חיים גורן: הצטרפו אלינו גם נציגי אגף סל"ע, הסיירת לביטחון העירוני, אתה מכיר את האגף הזה, הם יצטרפו אלינו בסיור וגם ידברו טיפה על המקום שלהם בסיפור הזה.
<חיים גורן: נציגי המשטרה, משטרת שרת, שישבה עד לא מזמן בבניין הזה הסמוך, ומכיוון שהם גדלו בצורה דרמטית עקב ההתמודדות שלהם פה עם כל מה שקורה המשטרה הגדילה אותם והם היו צריכים מבנה הרבה יותר גדול, אז הם עברו לרחוב המסגר, למבנה חדש.
<חיים גורן: כרגע יושבת פה המשטרה של הרכבת הקלה, שזה גם פונקציה חשובה בפני עצמה, לא הנושא שלנו כרגע.
<חיים גורן: הסיור היום, כמו שאמר יושב ראש הוועדה, נועד ללמידה של הנושא.
<חיים גורן: אני אגיד שתי הערות, ברשותך, כהקדמה, ונצא, שתי הערות, אחת טכנית ואחת מהותית.
<חיים גורן: מבחינה טכנית, מכיוון שאנחנו רוצים לנסות כמה שיותר להספיק ללמוד בסיור הזה ויש לנו שעתיים, שזה לא הרבה, אז אני ממש מבקש מכולם, כולל כולם, הייתה פה התכווננות, גם של נציגי התושבים, גם של העירייה, ביחד לבנות מסלול מסודר לסיור, עם נקודות מסודרות שאנחנו מדברים עליהן.
<חיים גורן: תוך כדי תנועה כמובן כל אחד יכול לדבר עם כל אחד, אבל כשאנחנו עוצרים בנקודה אני מבקש באמת לתת לנו להוביל, להגיד מה שצריך להגיד.
<חיים גורן: אם כל אחד יתחיל להגיד את דעתו בכל מקום אז אנחנו נראה אולי תחנה אחת, במקרה הטוב.
<חיים גורן: אם יש דברים חשובים, יש דיון אחרי זה, אני בטוח שיושב ראש הוועדה ייתן לכל גוף ולכל נציג לדבר בדיון אחרי זה ולהביע את דעתו.
<חיים גורן: אז אם יש דברים שאני אומר שנשמעים לכם חסרים, לא נכונים, כן נכונים, תשמרו את זה לדיון ותגידו את זה בצורה מסודרת שם.
אמיר אוחנה: אנחנו בכנסת שומרים לעצמנו את הזכות - - -
<חיים גורן: חוץ מחברי הוועדה שיכולים לשאול כמובן.
<חיים גורן: דבר שני מהותי יותר שאני אגיד על הסיור הזה.
<חיים גורן: לבוא לכאן לסיור זה מאוד יפה, אני כבר אומר, ותודה רבה לכם שבאתם, זה לא מובן מאליו, ויחד עם זאת, להבין את המורכבות של המציאות בשטח זה אומר לחיות פה שבועיים, עם שבתות, עם לילות.
דוד אמסלם: כולל שבת, אתה אומר.
<חיים גורן: כולל שבת, כי שבת היא מאוד משמעותית פה.
<חיים גורן: עם לילות, עם כנסייה מתחת לבית, עם חמרה ליד, כל הסיפור המורכב הזה ביחד וזה קשה להבין - - -
דוד אמסלם: אתה מציע לי להביא את הוועדה לפה לשבועיים לישון תחת חמרה בכנסייה?
<חיים גורן: אם אתה רוצה אנחנו נארח אתכם, עם העוגיות של ציון.
<חיים גורן: לא, אבל באמת, אי אפשר לשקף באמת את המציאות, אבל ננסה כמה שיותר לעשות את זה.
<חיים גורן: ואני כבר אומר, אני שם את זה על השולחן בצורה די ברורה, שאנחנו נביא בעיקר את הזווית של מה קורה מבחינת התושבים, וגם קצת מבחינת העירייה.
<חיים גורן: אם רוצים לחקור מה קורה מהזווית של הזרים, הטיפול שלהם, זה, אני חושב, דורש, אם רוצים, סיור נפרד או פגישה נפרדת, כי אי אפשר לעשות הכול ביחד וזמננו קצר.
<חיים גורן: לכן אני שם את זה על השולחן מהתחלה.
<חיים גורן: ננסה להציג את הדברים בצורה הכי אובייקטיבית שניתן, אבל מהזווית הזאת.
<חיים גורן: אני מציע שנצא, טיפה טפטוף, אבל נלך ונתחיל את הסיור.
<חיים גורן: (בסיור)
<חיים גורן: הצטרף אלינו סגן ניצב שחר חמדי, מפקד תחנת שרת.
<חיים גורן: הוא עושה עבודה נפלאה פה בשכונה, ומנהל אגף סל"ע, אבינועם, הסיירת לביטחון עירוני.
<חיים גורן: אנחנו נמצאים בגינת לוינסקי.
תמר זנדברג: אני מבקשת שניכנס למסיל"ה וגם ל - - -
<חיים גורן: ניכנס, כמו שדיברנו.
תמר זנדברג: אני לא דיברתי איתך, עם יושב ראש הוועדה, עם כל הכבוד.
<חיים גורן: אני הכנסתי את זה בתכנית הסיור, הכול בסדר.
תמר זנדברג: אני יודעת מה שאני אומרת.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה כי אמרו לי שיש פה החלטה מטעם גורמים בעירייה, שאלתי מי הגורמים בעירייה אמרו לי 'חיים גורן', לא להיכנס למסיל"ה.
תמר זנדברג: אני מבקשת להיכנס - - -
<חיים גורן: אתמול דיברתי עם אורית ועם - - -
תמר זנדברג: יקירי, אני מדברת עם יושב ראש הוועדה.
<חיים גורן: אבל, תמר, זה לא נכון, הכול בסדר.
דוד אמסלם: חיים, תתקדם.
<חיים גורן: גינת לוינסקי היא הריאה הירוקה של השכונה, למעשה, אבל זה הולך להשתנות.
<חיים גורן: כיום, ואני אומר כיום, כי זה הולך להשתנות תיכף ואני אסביר, השכונה הזאת באופן אירוני, תרצו או לא תרצו, נבנתה על ידי פליטים.
<חיים גורן: ב-1924 פליטים יהודים שברחו מיפו בעקבות מאורעות תר"פ-תרפ"א, התיישבו בחולות תל אביב והגיעו לפה, קראו לשכונה הזאת נווה שאנן, קיוו שזה יהיה נווה השאנן שלהם, המקום הבטוח שלהם, והם בנו פה שכונה מאוד מאוד יפה בזמנו, עם הרבה מאוד מוסדות ציבור ובתי כנסת וקהילות.
<חיים גורן: אנחנו נראה תיכף את בית הכנסת הקווקזי שנמצא פה, שריד לימים ההם, ופה במקום הזה שאנחנו עומדים היה בית ספר, בית ספר שכל התושבים פה מן הסתם זוכרים, בית ספר ביאליק, זה היה בית הספר של דרום תל אביב.
<חיים גורן: עם השנים, כשהשכונה לאט לאט ננטשה, ובתחנה הבאה נתחיל לדבר על למה היא ננטשה מהאוכלוסייה המקומית שלה והתחילו להיכנס אליה גורמים אחרים, אוכלוסיות קצה כאלה ואחרות, בהתחלה, זה עוד לפני הזרים, המסתננים, שאנחנו מדברים עליהם כרגע, אז בית הספר נסגר, הוחלט להרוס אותו ולהפוך את המקום לגינה ולאחד אותו עם בית ספר ביאליק רוגוזין שנמצא בשוק העלייה, ליד פלורנטין, שהוא היום משמש את הקהילה הזרה למעשה.
<חיים גורן: למה זה כרגע?
<חיים גורן: כי בעקבות הגידול העצום במספר הילדים של הקהילה הזרה, אני מדבר בעיקר על הקהילה הסודנית, בעיקר האריתראית, העירייה כרגע מתכוונת לסגור, ממש בעוד מספר חודשים, את כל הגינה הזאת ולבנות כאן בית ספר חדש לקהילה הזרה, שהוא יהיה השלישי במספר, אחרי ביאליק רוגוזין ובית ספר הירדן בשכונת התקווה, לסגור את המקום, לבנות פה בית ספר.
<חיים גורן: נרצה או לא נרצה זה בא כאיזה שהוא אילוץ היסטורי, שבגלל שהיה פה בית ספר אז השטח חום, זה שטח שמיועד למבני ציבור אז אפשר לעשות את זה פה וזה לא שטח פתוח ירוק שאי אפשר לבנות בו, לכן הולכים לעשות את זה.
<חיים גורן: זה בית ספר שהולך להיות, לפי התכנונים של העירייה כרגע, עם 24 כיתות, כלומר ארבע כיתות בכל שכבה, בית ספר יסודי, פלוס שמונה כיתות גן, פלוס מעונות אולי ועוד כל מיני פונקציות אחרות, וכל זה בראייה העתידית של כרגע אם המדינה לא עושה שום דבר בהקשר הזה של הוצאה, פיזור, שינוי בחלוקה או משהו כזה, בסיפור של הזרים, אז יש פה 30,000 איש בשכונה שהייתה בהיסטוריה שלה 5,000-6,000 תושבים כל ההיסטוריה, 30,000 איש גרים פה היום וכמות הילדים בהתאם ולכן צריך - - -
<רובי זלוף: על 4,000 ישראלים שגרים פה על קילומטר קילומטר.
<רובי זלוף: יש פה 6,000 ילדים שבעצם זקוקים לטיפול, לפתרון ולמוסדות חינוך.
<קריאה: רובי, לא בדרום תל אביב.
<חיים גורן: הסיפור הוא בעצם שאנחנו לוקחים את הפארק הזה והופכים אותו לבית ספר, בית ספר שהוא בית ספר צומח.
תמר זנדברג: בגינה?
<חיים גורן: בגינה עצמה, במקום הגינה.
תמר זנדברג: לא תהיה פה גינה?
<חיים גורן: בתוך חצר בית הספר, זה חצר פתוחה שתוכל לשמש את התושבים אחרי הצהריים, אבל אין לנו את הברירות.
<חיים גורן: יש פה 6,000 ילדים שצריכים לקבל טיפול, שהגיעו ב-2008 ואנחנו כאן היום.
<קריאה: אני אגיד לו - - - גינת סולומון והקימו בניין חדש לבית ספר ב - - - אם יש משהו ירוק, אתה גם את זה רוצה להרוס?
<קריאה: למה להטמיע אותם פה?
דוד אמסלם: אנחנו באנו לכאן בוועדה כדי להתרשם.
דוד אמסלם: אנחנו פה לא מנהלים דו שיח עכשיו, הבטחתי, אנחנו נעשה דיון.
דוד אמסלם: אני באתי רק לראות בעיניים, לשמוע נתונים, לא כל אחד מה הוא חושב, זה פחות חשוב לי עכשיו.
דוד אמסלם: אני אעשה דיון בכנסת על הנושא ואז אתם תבואו ואני אתן את רשות הדיבור לכל אחד לומר את דבריו.
דוד אמסלם: אני מסתכל על הנתונים, אם יש פה בית ספר, לא חשוב כרגע מה ולמה.
דוד אמסלם: אני אומר, אנחנו נעשה דיון מסודר בכנסת ונשמע את האנשים, אחרת אנחנו לא נתקדם פה לאף מקום, ברור?
דוד אמסלם: את הסיפורים נשמע במקום אחר.
<חיים גורן: אני מבקש, אמרתי את זה קודם כשנכנסנו פנימה, אני אשמח אם תנסו לסמוך עליי, אני אומר את זה גם לתושבים, שאני אציג את המורכבות ואת הדילמות וחברי הכנסת פה מספיק חכמים, אני חושב, כדי להבין את הסיפור הזה.
<חיים גורן: ברור שלתכנית של העירייה הזאת, שנולדה מכורח, כמו שהציג רובי, של 6,000 ילדים שצריך למצוא להם מענה, יש התנגדות מאוד גדולה, הן בהיבט של ריאה ירוקה היחידה אולי בשכונה שהולכת, והן בהיבט של קיבוע של האוכלוסייה הזרה.
<חיים גורן: בעצם ברגע שאתה בונה פה את הגנים, את המעונות ואת בתי הספר - - -
דוד אמסלם: ברור, תתקדם.
<חיים גורן: לכן יש פה דילמה מאוד קשה והתנגדות מאוד גדולה של תושבים.
דוד אמסלם: 30,000 זה בכולל?
דוד אמסלם: מה החלוקה בין ישראלים לבין - - - ה-30,000 שאתה אמרת, זו האוכלוסייה הכוללת פה בשכונה?
<חיים גורן: כן, אבל אני אגיד עוד מילה, כי חשוב להבין את זה, אין לאף אחד, וזה אחד מהפערים המרכזיים שאנחנו רוצים להציף, נתונים מדויקים.
דוד אמסלם: בערך, הרי אמרת 30,000.
<חיים גורן: ולכן יש גם בשכונת שפירא זרים, יש גם בשכונת התקווה ויש פה.
דוד אמסלם: שאלתי, אמרת 30,000.
<חיים גורן: בסך הכול יש בין 30,000 ל-40,000 ואנחנו מעריכים שבערך 30,000 נמצאים במרחב הזה של שכונת נווה שאנן פחות או יותר.
דוד אמסלם: וכמה ישראלים רגילים יש פה?
<חיים גורן: בין 1,000 ל-4,000 רשומים, אף אחד - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת החלוקה היא בערך 4,000 מול 30,000?
<חיים גורן: כן.
<עובד חוגי: ברמה העקרונית בחמש השכונות, שזה שכונת התקווה, שפירא, העלייה, זה נתון של 2014, מבקר המדינה, יש 70,000 זרים, 37,000 ישראלים.
<עובד חוגי: תבין את היחס.
<עובד חוגי: בחמש השכונות האלה - - -
דוד אמסלם: אז 70% זרים.
<עובד חוגי: כן, זאת אומרת על כל ישראלי אחד יש שני זרים, לפחות.
<עובד חוגי: זה מה שכביכול יודעים.
דוד אמסלם: זה ברשמי, אתה אומר.
<עובד חוגי: למשל את הבדיקה הזאת הם לא עשו, לא ביום שישי ולא ביום שבת, כי למה?
<עובד חוגי: רשות ההגירה לא עובדת בשישי-שבת, אז כולם, מכל הארץ, מפתח תקווה, באים לפה, זאת אומרת היחס היא פי שלושה.
<חיים גורן: אנחנו חייבים להתקדם.
<חיים גורן: אנחנו מתקרבים לכיוון הרציפים של התחנה הישנה.
<חיים גורן: אתם מכירים את המקום הזה, מן הסתם כל אחד עבר פה בעבר פעם, התחנה המרכזית הישנה של תל אביב שנבנתה עוד בשנות ה-40 במקור ולמעשה הפכה את השכונה ואת כל האזור הזה להיות אזור מאוד מאוד סואן, מאוד מאוד ראשי, מרכזי, מה שהיה לפני זה שכונה פריפריאלית.
<חיים גורן: האזור הזה שעכשיו היה התחנה המרכזית הישנה בסופו של יום לא הצליח להכיל את כל התנועה, העבירו את התחנה המרכזית, שנגיע אליה בסוף, שהיא הקיימת כיום.
<חיים גורן: מה קורה באזור הזה?
<חיים גורן: האזור הזה נשאר מוזנח לאורך המון המון שנים.
<חיים גורן: היום יש כבר תכניות של נדל"ניסטים ולווינשטיין ורובינשטיין ויהיו פה מגדלים עוד 20 שנה ולהקת בת שבע תקבל פה כנראה איזה שהוא שטח לעשות כמו כיכר הבימה וכל מיני דברים כאלה תכניות, אבל מה קורה כרגע עם התושבים?
<חיים גורן: כרגע מי שחי פה למעשה בעיקר, ואחרי שנעבור ונראה את זה, אלה אנשים אולי במקום, לצערי, הכי נמוך בחברה, אלה אותם אנשים שהם דרי רחוב, מכורים לסם, שמגיעים לפה, לאזור הזה, בעקבות התחנה המרכזית שהייתה בזמנו ובעקבות ההידרדרות של כל האזור וזה גם בתי בושת שנמצאים פה לא רחוק ובעצם מה שאני רוצה לומר זה שהסיפור של המסתננים יושב פה על סיפור קצת מוקדם יותר של הזנחה של כל האזור ואוכלוסיות קצה שמגיעות לפה.
<חיים גורן: מה קרה בעצם?
<חיים גורן: הגיעה לפה אוכלוסייה זרה, ושוב אני כרגע לא נכנס לשאלה איך היא הגיעה, למה היא הגיעה, מי נתן לה להגיע, למה דווקא לפה וכל זה, אבל ברגע שמגיעים לאזור תל אביב ופה יש עבודה ופה יש אפשרות אז כנראה שהם התכנסו למקום הכי זול, הכי מוזנח, שיאפשר להם להגיע ולחיות פה בצורה הכי מבחינתם נוחה וזמינה.
<חיים גורן: הם מגיעים בעיקר לפה, לכן הכמויות הגדולות האלה שאנחנו רואים פה.
<חיים גורן: הקרקע פה רובה של עיריית תל אביב, חלקה של לווינשטיין.
דוד אמסלם: ומה התכניות, מה המצב הסטטוטורי של הקרקע?
<חיים גורן: אנחנו רוצים לעשות פה כרגע - - -
דוד אמסלם: מה המצב הסטטוטורי, לא מה אתם עושים?
<חיים גורן: שטח חום.
דוד אמסלם: כל השטח הזה הוא שטח סטטוטורי?
דוד אמסלם: למה לא תבנו את בית הספר פה?
<חיים גורן: שאלה מצוינת, אבל כרגע מבחינה נכסית, לצערי הרב זה עניין בירוקרטי, יש פה בעיה נכסית בין העירייה לבין היזמים שכרגע לא מאפשרת במיידי.
<חיים גורן: אפשר אולי לסדר את זה, אבל מכיוון שהעירייה לחוצה בזמן - - -
דוד אמסלם: זה בבעלות עירונית?
<חיים גורן: אמרתי, הרוב, אבל לא הכול, יש פה מושה וזה יוצר קצת בעיות.
יעל גרמן: אם זה חום זה חייב להיות עירוני.
יעל גרמן: אם זה חום זה לא יכול להיות פרטי.
<חיים גורן: לא, אבל יש מושה בין העירייה ללווינשטיין.
דוד ביטן: אתה מודע לזה שברגע שאתה בונה בית ספר הם יישארו פה לעד, כן?
<חיים גורן: לגמרי.
דוד ביטן: אבל אתם בונים, למה אתם בונים?
דוד ביטן: המינימום זה חלוקה בין כל מיני ערים ולא כולם - - -
<חיים גורן: אני מסכים איתך.
דוד ביטן: בראשון לציון יש כבר 3,000 מסתננים.
דוד ביטן: ברגע שאתם בונים אתם בעצם נתתם את החותמת הסופית לעניין הזה.
<חיים גורן: למען הסר ספק, אני מציג את המצב, אני לא הצגתי את דעתי האישית לגבי זה.
<חיים גורן: עדיין.
<קריאה: מתי בית הספר אמור להיבנות?
<חיים גורן: תוך מספר חודשים.
<חיים גורן: בקיצור, השורה התחתונה היא, שמה קורה עכשיו, אותן אוכלוסיות שאולי צריכות את הכי הרבה סיוע מאיתנו, כמדינה, שזה אותם דרי רחוב, אותם מכורים, אותן יצאניות, אנשים שבאמת, אני אומר ממקום אמיתי, צריכים הכי הרבה טיפול - - -
<קריאה: נשים בזנות.
<חיים גורן: נשים בזנות, סליחה, הם צריכים את הרבה טיפול, הם אלה שהכי סובלים היום מהמצב הזה.
דוד ביטן: מבחינת העירייה, ברגע שאתם עושים פה את המתחם הזה שאתם רוצים לעשות, הולך להיות פה מתחם גדול, לאן יזוזו כל האנשים שנמצאים פה?
<חיים גורן: שאלה מצוינת.
<חיים גורן: אז אני אגיד לך, הייתה תפיסה, לצערי הרב, לאורך השנים, שאני חייב לדבר עליה דקה כי זה מאוד משמעותי, תפיסת הבלון, נקרא לזה באופן כללי, שהרשויות באו ואמרו, יש תופעות בעייתיות, אבל בואו נשמור על איזה שהם גבולות ונצמצם אולי עד כמה שאפשר, שתהיה לנו יותר שליטה או מסיבות כאלה ואחרות, נצמצם את כל התופעות הבעייתיות יותר, את האוכלוסיות הקשות יותר לתוך אזור מסוים.
דוד אמסלם: חיים, הבנתי.
דוד ביטן: אבל הוא לא ענה לי, מה הבנת?
דוד ביטן: אני לא הבנתי, לאן הם יעברו?
דוד ביטן: אתם יודעים לאן הם הולכים לעבור או לא?
דוד ביטן: כי אתם עושים פה מתחם עסקים גדול.
<חיים גורן: כשאני מדבר עם אחראי מטעם העירייה על הנושא של דרי רחוב ונרקומנים הוא אומר לי שבסוף כל דבר שאתה רוצה לטפל בו, איך הוא אמר לי?
<חיים גורן: אתה צריך שהייאוש יהיה פחות נוח.
<חיים גורן: כל עוד המקום נמצא - - -
דוד ביטן: אתה לא עונה לי.
דוד ביטן: האנשים נמצאים פה, לאן הם הולכים לעבור?
<קריאה: לאן הם יעברו?
<קריאה: הם יכבשו את שכונת התקווה.
יעל גרמן: אין תכנית ואין פתרון.
דוד אמסלם: הבנו, ברשותך.
דוד ביטן: אבל הוא לא נותן תשובה.
דוד אמסלם: ברשותך, דוד, כדי למצות את הסיור, כרגע זה לא דיון, זה סיור, אנחנו נעשה כמו שאמרת, חיים.
דוד אמסלם: אנחנו שואלים אותך כאילו אתה ראש העיר, זה בסדר?
דוד אמסלם: הוא לא פה, בגדול, גם על חלק מהשאלות אין לך תשובות, אבל אנחנו נעשה דיון יותר מקצועי בכנסת.
דוד אמסלם: כרגע אנחנו באנו לסיור התרשמות, יותר לראות את הדברים ובכמה משפטים להבין מה סטטוס השטח.
<עובד חוגי: אני חייב להגיד לכם משהו.
<עובד חוגי: יש פה רחוב, קוראים לו מנחם בגין, על שם מנחם בגין ז"ל, זה הגבול בין מדינת דרום תל אביב, אין גדרות, אין כלום, מה המרחק מפה לרוטשילד?
<עובד חוגי: נראה אם אתם יודעים, אולי חמש דקות, הגבול פה, בלי גדרות, בלי כלום, רק שיעמדו שם חמישה שוטרים - - -
דוד אמסלם: עובד, הבנתי.
<עובד חוגי: לא, חשוב שתדעו את הגבול הזה.
<שולה קשת: אני שולה קשת, מנכ"לית אחותי-למען נשים בישראל, ילידת שכונת נווה שאנן ופעילה פה ונאבקת.
<שולה קשת: המקום הזה הוא סמל לג'נטריפיקציה.
<שולה קשת: למעשה מה שהולך לקרות פה, זה לא רק שיגרשו את האוכלוסיות הכי שקופות, שזה נשים בזנות וכו', אלא גם את התושבים הוותיקים.
<שולה קשת: זה בעצם הסמל להרחבה של העיר הלבנה אל תוך העיר השחורה.
<שולה קשת: לשים פה את להקת בת שבע, לתת לגורמים שבאים מבחוץ עם תרבות שהיא לא תרבות ילידית ושני מטר פה, כאן נולדה מוזיקת הקסטות המזרחית, אז למה לא משתפים אותנו?
<שולה קשת: איפה שיתוף הציבור?
<שולה קשת: למה שלא נקים פה מרכז תרבות מזרחי?
דוד אמסלם: תודה, עוד לא שם.
דוד אמסלם: רק יש לי שאלה קטנה לגבי מה שדוד שאל.
דוד אמסלם: הרי הייתה פה התחנה, שאני זוכר אותה, יש פה אנשים שמתגוררים בשטח הזה כרגע?
<חיים גורן: יש פה כל הזמן בכוכים פה נרקומנים.
דוד אמסלם: איפה, כאן?
דוד אמסלם: על הכביש?
דוד אמסלם: על השטח הם באים?
<חיים גורן: בפנים, בכוכים האלה, הם מוצאים כל מיני פינות.
דוד אמסלם: שאלתי, בלילה, אם אני בא - - -
<קריאה: - - - נתנו להם הוראה לצאת מפה מעשר עד שתיים.
דוד אמסלם: נשמה, אני שואל, לא צריך, אין פה נגד ובעד.
דוד אמסלם: כאן, יש פה אנשים בלילה שבאים וישנים פה על השטח הזה?
<חיים גורן: אני אגלה לך סוד, אתמול העירייה, היא עושה את זה פעם בחודש, במקרה אתמול, ניקתה את כל האוהלים, את כל הדברים האלה.
תמר זנדברג: מה זהת אומרת?
תמר זנדברג: אתמול היו פה אוהלים?
תמר זנדברג: איזה אוהלים?
דוד ביטן: כן, לקראת הסיור.
<חיים גורן: דברים מאולתרים.
<חיים גורן: (המשך הסיור)
<קריאה: אני ועד בית, לא נותן לאף אחד להיכנס.
<קריאה: לפיליפינים כן, אבל לאריתראים לא ולא לסודנים.
<קריאה: באה לך אחת רוסייה, מורידה את המכנסיים, עושה במדרגות, אז מה עשיתי?
<קריאה: הזמנתי משטרה, אמרתי לשוטר - - -
<קריאה: דוד, בדיון נעלה את הדברים האלה, תן לנו להתקדם.
<חיים גורן: בדיון נדבר על חוויות, פה למידה.
<חיים גורן: אנחנו נמצאים בנווה שאנן, שבטח רובכם זוכרים אותו כרחוב הנעליים וכרחוב מסחרי מאוד שוקק חיים ומפותח.
<חיים גורן: הרחוב הזה, לצערי, שוב אני אומר, כיום, בעיקר משמש את הקהילה הזרה וכמו שאתם רואים בחנויות ורואים את הכתובות על החנויות, אי אפשר להתבלבל.
<חיים גורן: מה שקורה פה, שני דברים אני רוצה להזכיר, אחת, עד לפני שנתיים היה פה על כל המדרחוב הזה כמו שוק רחוב כזה, רוכלים ששמו שמיכה ושמו כל מיני, פלאפונים ואופניים, חפצים כאלה ואחרים.
<חיים גורן: באנו כתושבים, אמרנו, רגע, הרי ברור לכולם שהסיפור הזה לא חוקי, זה גנוב, כל הסחורה הזאת, ובפינה הזאת עמדו לפעמים 50 זוגות אופניים, ככה, ואמרנו לא יכול להיות, מה, זה אקס טריטוריה של המדינה?
<חיים גורן: אנחנו לא מתייחסים פה לאכיפת חוק?
<חיים גורן: לחצנו על זה מאוד חזק.
<חיים גורן: בסופו של דבר במבצע אחד של יום שישי אחד, לפני שנתיים וחצי, אמרו אוקיי ננקה, ומאז ועד היום אין את זה פה.
<חיים גורן: אני לא אגיד שכבר אין גניבות ואני לא אגיד שאין פשיעה כזו או אחרת במרחב מבחינת סחורה גנובה, אבל לפחות אנחנו יכולים ללכת פה וזה נראה בצורה יחסית הרבה יותר סבירה.
<חיים גורן: למה כל השיפוצים האלה?
<חיים גורן: אמרתי קודם 30,000 תושבים, בואו נחשוב מה זה עושה לכל הסיפור של הביובים, לכל הסיפור של התשתיות של השכונה.