GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישראל חנן: בוודאי, בוודאי אני עצמי הייתי גם בתחנת המשטרה בראשון לציון, בדיון בהארכת המעצר והיינו אתו בקשר כל הזמן, הוא יודע בדיוק מי הבחור, מה השם שלו והכול, אבל, גבירתי יושבת הראש, אני חושב שאנחנו קצת נחטא לדיון אם נעסוק במקרה הספציפי הזה של גיל, ויש פה עוד המון מקרים שאני סתם דליתי, תקיפות מ 2009, 2010, 2015, יש איזושהי תקיפה בתחנת עפולה, שאנשים הגיעו רעולי פנים לתחנה, ריססו את המתדלק שם בגז מדמיע, ממש תקיפה כאילו מתוכננת, כאילו הם כבר יודעים מה הפוטנציאל שגלום בתקיפה כזו, מתדלק שנמצא לבד, שעות על גבי שעות, בלי אף אחד שנמצא אתו, בתנאים קשים, אנחנו כולנו יודעים מה קורה בתחנות הדלק, אנחנו מגיעים לשם, רובנו קצרי רוח ורוצים כבר לצאת משם, זה לא מקום שכולם בו רגועים ושלווים וזה רק מגדיל את הנפיצות של מקום כזה.
<ישראל חנן: גיל מספר לנו על מקרים שבהם הוא היה צריך לעזור, למשל, לאדם נכה, הוא נמצא לבד בתחנה, זה מן הסתם לוקח יותר זמן, ואנשים צופרים ולחוצים ועוד פעם, הדברים האלה מתפוצצים.
<ישראל חנן: אנשים הם חמומי מוח, אין ספק בזה, גם אותו תוקף, האחריות היא לגמרי עליו אבל, אנחנו שואלים, כמו שגם שאלנו בתכנית, איפה – כמו שגם חבר הכנסת כהן שאל, איפה בעצם החברה?
<ישראל חנן: איפה התאגיד?
<ישראל חנן: איפה "סונול", "דלק" כל חברה אחרת, נמצאת בסיפור הזה?
<ישראל חנן: איפה העזרה שהן נותנות ומגבות את העובדים שלהן?
<ישראל חנן: הוא לא הותקף במהלך חופשה באילת, אלא הוא עבד והוא עדיין עובד שם, גיל נמצא חמש שנים בתחנות הדלק השונות של "סונול", הוא מרוויח משכורת לא גבוהה יותר מדי אבל הוא ממשיך לעבוד שם ואין לו את אמצעי ההגנה הבסיסיים, אין לו גם מן הסתם את תחושת הביטחון שנגזרת מתוך הדבר הזה וזהו.
<ישראל חנן: היה חשוב מאוד שאנחנו נשמיע את הדברים, גם של גיל וגם באופן כללי, כמו שאני אומר, של כל המתדלקים בארץ, כשאני אומר שוב, לדעתי האישית – ואני חושב שתסכימו אתי, שאנחנו צריכים לפתור את זה ברמה היותר מערכתית, גם עם גיבוי של חברות הדלק את המתדלקים שלהן, שמותקפים, שנמצאים – לא רוצה להישמע יותר מדי דרמטי אבל ממש בחזית, כן, מול הלקוחות, נמצאים לבד שעות על גבי שעות, עומדים, גיל גם תיאר לנו סיטואציות שבהן, בגלל שהוא לבד הוא לא יכול לצאת כמעט להפסקות, מה שמקשה עוד יותר על מהלך היום התקין שלו, וזהו.
<ישראל חנן: אני מקווה שאנחנו - - -
רויטל סויד: תודה רבה ישראל, תודה.
רויטל סויד: אני רוצה בבקשה, נמצא אתנו יושב ראש ארגון סוכני ובעלי תחנות הדלק, מתי יצחק.
רויטל סויד: מתי, בבקשה, אנחנו רוצים לשמוע, באמת, קודם כל אנחנו לא מדברים על תופעה חדשה ולצערי, התחקיר שראינו עכשיו הוא לא תחקיר שמתייחס לאירוע נקודתי שאירע לאחרונה, אלא מדברים פה על תופעה, שהיא תופעה שכיחה, שמתפרסת כבר על פני הרבה מאוד שנים.
רויטל סויד: מה אתם עושים בארגון כדי להגן על המתדלקים שמוצאים את עצמם הרבה פעמים קורבן של תקיפות, שוד, זעם, תסכול, כספים?
רויטל סויד: מה עשיתם מאז 2008 ועד היום?
רויטל סויד: מה השתנה ואיך אתם באמת מגנים על העובדים שלכם?
<מתי יצחק: קודם כל תודה שזה עלה לדיון, זה מאוד חשוב, תודה גם לתחקירן, בעצם אנחנו לא שמענו הרבה מהגוף שצריך לאכוף את זה, שזה המשטרה, מה נעשה, חסרים לנו הרבה פרטים אבל, אני לא בא ו"סוגר את הגולה", כי קודם כל ברוב התחנות היום יש להם צ'יפים ביד, יש להם מכשירים שמפעילים אזעקות, יש תחנות, הרי אתה צריך לחלק אותם לאזורים מסויימים שמפעילות את התחנה דרך - - - דרך החנות, שכך המגע הוא פחות עם הלקוחות, אבל נכון שישנם הרבה עבריינים שבאים, פורקים את עצמם ואת הלחץ שם, אני אגדיל לעשות ואגיד לך שזה - - - לא רוצה גם סיגריה בשירות עצמי, ושירות עצמי הוא לדעתי אחת ה'מכות' הלא נכונות, מצד אחד זה נותן שרות עצמי, מצד שני, הנהג הישראלי, לצערנו, מתנהג בצורה ברוטאלית - - -
רויטל סויד: אבל כל עוד יש לנו את השירות העצמי – ויש לנו אותו, ואלה הנתונים - - -
<מתי יצחק: זה לא הנושא - - -
<מתי יצחק: זה לא הנושא אבל אנחנו עושים ככל שמגיעות אלינו פניות לארגון, עושים את הכול בכדי להתמודד עם הבעיה.
<מתי יצחק: הנושא הספציפי הזה, אני שמעתי את זה לקראת הדיון, זאת אומרת, לא פניתי - - - עם הנושא הזה לארגון או לבעל התחנה - - -
רויטל סויד: מה זאת אומרת, האם אתם לא מודעים במהלך השנים לעובדה שמתדלקים נתונים לאלימות?
<מתי יצחק: מודעים אבל - - -
רויטל סויד: או.
רויטל סויד: קיי.
רויטל סויד: ומה עשיתם מול זה?
<מתי יצחק: אנחנו בודקים את זה ישירות מול המחוז, מול אג"מ, אג"מ זה האגף שמטפל - - - בשביל עסקים שבעצם יש לו את הנגישות לדעת דרך החקירות, אצלו אני חושב, אפשר לדעת בדיוק מה נעשה באותה תלונה, לא בהכרח יתנו לנו פרטים כי אנחנו לא צד לעניין, מה גם, יותר מזה, אומרים לך שאתה חייב שאותו מתדלק – הוא יגיש תלונה, לא מישהו מעל המנהל או גורם אחר.
רויטל סויד: מתי, אני רוצה רגע לכוון.
רויטל סויד: אני לא מדברת על מה שקרה אחרי.
רויטל סויד: אחרי – אנחנו עוד נחזור למשטרה ונראה גם מה עושים.
רויטל סויד: אני לא מדברת על השלב שאחרי שהמתדלק כבר הותקף, מה אתם עושים כדי למנוע את זה?
רויטל סויד: מה אתם עושים ואיך אתם מתנהלים כדי שלא יהיה מצב שמתדלקים יהיו נתונים לכאלה מקרי אלימות ושוד?
רויטל סויד: מה אתם עושים בנקודה הזאת?
רויטל סויד: לא אחרי.
<מתי יצחק: אני אזכיר.
<מתי יצחק: אם תראי בחומר שהיה ב-2008, הצהירה המשטרה שהיא תערוך – והייתה תקופה שונה לגמרי מהיום, מ-2008 ועד היום, היא הצהירה, המשטרה, שהיא תגביר את הסיורים בתחנות הדלק, ואצלנו, באזור שאני מכיר, אני יודע שישנם סיורים ואגב, במקרה, בחברת "סונול", החברה הזו, שקרה אצלה המקרה, אם הייתה חנות, יש הסדר, גם צירוף מקרים, ההסדר של חברת "סונול" עם המשטרה הוא שהם יושבים ואוכלים אצלם כריכים מסויימים, זאת אומרת, תמיד יש תנועה של שוטרים בסביבה כדי להיות באותה תחנה של החברה הזאת, "סונול" אבל, זה עדיין לא פותר את שאר החברות כמו "דלק", TEN ו"פז" וכל שאר החברות.
<מתי יצחק: אנחנו משתדלים, משתדלים, לגרום לכך שהעובדים ירגישו נוח, ירגישו בטחון, עושים את הכול, משאירים עם העובדים לפעמים בשעות מסויימות, לא בשעות שהם - - -
רויטל סויד: מתי, אני מתנצלת, אתה באמת, אתה מאוד נחמד, אתה מתאר בחביבות אבל, אני לא שמעתי שום דבר אופרטיבי.
רויטל סויד: "ישבנו, עשינו ישיבה, התכנסנו ביחד, קיבלנו החלטה, אחת, לא משאירים מתדלק לבד משעה כך וכך ועד כך וכך.
רויטל סויד: שתיים, אנחנו דואגים לכך שלכל מתדלק יהיה גז פלפל עליו כדי למנוע מצבים בהם לא יוכל להגן על עצמו.
רויטל סויד: שלש", אני לא שומעת את הדברים האלה, אני שומעת דברים - - -
<מתי יצחק: בסדר אבל צריך לדעת אם הוא לא מסוכן ליד אדי הדלק, זה יכול לגרום - - -
רויטל סויד: פתרון אחר, 'שוקר' חשמלי, 'שוקר' חשמלי, או.
רויטל סויד: ?
רויטל סויד: באמת, אני לא שומעת ממך שום דבר.
רויטל סויד: מי אדוני?
<מתי יצחק: זה צביקה קורמן, יושב ראש ארגון - - - פז.
<מתי יצחק: בבקשה, צביקה.
<צבי קורמן: אני נמצא חמשים שנה בתחנות דלק וקצת יותר.
<צבי קורמן: אתם פונים אלינו והכתובת היא לא אנחנו.
<צבי קורמן: אני אלך קצת אחורה - - -
רויטל סויד: אז מי הכתובת?
<מתי יצחק: חברות הדלק.
<צבי קורמן: לא - - - המחוקקים, לא חברות הדלק, הבנקים, המשטרה, לא אנחנו.
<צבי קורמן: אנחנו הגוף האחרון שישפר לו - - - ואני אלך קצת אחורה, אם אתם זוכרים תקופה, לפני שהתחיל השירות העצמי, היה עניין של צ'קים, כל בנק היה מחלק לכל ארחי-פרחי צ'קים, חמישים, ששים פנקסי צ'קים, היו באים לתחנות דלק, קונים דלק ולצ'קים האלה לא היה שום כיסוי, עד שהתקשורת עלתה על זה, במשך שנים דיברנו, דיברנו, דיברנו, עד שהתקשורת עלתה על זה והבנקים התחילו לעשות סדר מסוים, שלא יתנו לכל אחד פנקסי צ'קים והנושא הזה הופסק - - -
מאיר כהן: אדוני, הדיון עצמו הוא דיון בשמירה על ביטחונם של המתדלקים, לכן נשמח אם תוכל לתת התייחסות לשאלה איך אנחנו נותנים להם בטחון.
מאיר כהן: אילו הצעות יש?
מאיר כהן: אנחנו עכשיו לא בדיון על הבנקים, אפשר לעבור לוועדת כספים, בוא נדון בנושא הספציפי.
<צבי קורמן: אתה לא יכול תוך שתי דקות לגמור בעיה.
מאיר כהן: לא, רוצים התייחסות.
<צבי קורמן: חמשים שנה בשוק.
<צבי קורמן: הבעיה קיימת חמישים שנה, ולא שתי דקות.
רויטל סויד: הבעיה קיימת חמישים שנה ואנחנו נשמח לשמוע איך אתם מתמודדים?
<צבי קורמן: אם תתנו לי לדבר אני אגיד לכם.
רויטל סויד: בבקשה, בבקשה.
<צבי קורמן: הכנסתם את השירות העצמי.
רויטל סויד: "הכנסנו", כן.
<צבי קורמן: אם ראיתם את התלונה פה, העובד, מה יש לו לעשות, זה שירות עצמי, למה הנהג בא והוא בכלל עובד, זה שירות עצמי, מה יש לעובד עם שירות עצמי?
<צבי קורמן: ואת יודעת למה הוא לא עובד, מפני שהמשאבות חסומות, שלא כל אחד יוכל לגשת, להכניס את הכרטיס שלו ולמה?
<צבי קורמן: באות קבוצות שלמות של גנבים, באים למשאבת דלק, מכניסים את הכרטיסים שלהם, בודקים אם הכרטיס תקף או לא תקף, אם הכרטיס לא תקף הוא זורק אותו, אם הכרטיס בתוקף הוא מיד מביא מכונית, בוא אני אתדלק לך, מאתיים שקל תמורת מאה וחמישים שקל, על המקום, בתוך תחנת הדלק ולעובד אין מה לעשות, כרטיס תקין, הגנב ישנו, הוא רואה אותו, הוא יילחם נגד הגנב?
<צבי קורמן: אין לו מה לעשות.
<צבי קורמן: הכניסו שיטה אחרת.
<צבי קורמן: כל המשאבות חסומות, העובד, עם הכרטיס שלו, פותח את המשאבה ובודק את הכרטיס, אם זה שירות עצמי אז למה הוא בא לעובד?
<צבי קורמן: הוא רצה לבדוק את הכרטיס, העובד מיד לא ענה לו וזה בטח לא אדם מן השורה, אם הוא בא באלימות הוא לא אחד שבא מן הישוב, ממשרד - - -
רויטל סויד: צבי, מה אתם עושים כדי למנוע את זה?
רויטל סויד: מה אתם עושים כדי, לא, לא, לא אתם, לא אתם, סליחה, אתם, לא - - -
<צבי קורמן: אתם, המחוקקים - - -
רויטל סויד: אתם, לא, לא, לא.
<בעז ארד: אנחנו לא מחנכים את עם ישראל - - - כל הכבוד.
<צבי קורמן: רגע, אתם המחוקקים, צריך לפנות לחברות אשראי, כמו שיש כספומט ואדם בא, מקיש את הקוד הסודי שלו, זה פותח את הקופה ונותנים לו כסף, ואם הכרטיס הוא גנוב או לא בסדר, אז המכונה מעלימה את הכרטיס, אתם צריכים לפנות לחברות האשראי - - -
רויטל סויד: ואז לא תהיה שום אלימות.
<קריאה: לא יהיה חיכוך.
רויטל סויד: לא תהיה שום אלימות, עם הבחור הזה, באמת.
<צבי קורמן: לא יהיה לו מה לעשות עם השירות העצמי, הוא לא ייגש למשאבה של שירות עצמי, הוא לא ייתן שירות או לא יצטרך לתת שירות.
<צבי קורמן: מי שבא ורוצה שירות מלא, הוא אדם שלא יודע לקחת שירות ואדם בדרך כלל מתורבת, לא אלים, מי שבא עם אלימות זה מיד - - -
רויטל סויד: צבי, מה שאתה אומר לנו פה זה שאתה מצהיר, שכל האלימות שיש בתחנות הדלק היא אך ורק במשאבות של תידלוק עצמי?
<צבי קורמן: אך ורק.
רויטל סויד: זה מה שאתה אומר 'אך ורק'?
<צבי קורמן: רגע.
רויטל סויד: זה ברור לך, אבל זה ברור לך, שזה לא כך.
רויטל סויד: מגיעים, לא, באמת - - -
<צבי קורמן: רגע, להשלים - - -
רויטל סויד: אני רוצה לומר, סליחה, סליחה, אני אתן לך להשלים אבל אתה תענה לעניין ואני רוצה לומר לך למה אני מכוונת, אתה תוכל להגיד כל מה שאתה רוצה, או.קיי.?
רויטל סויד: תראה, אתה מדבר פה על תופעה ואתה אומר "כרטיסי האשראי" ו"צריך לבלוע" ו"אתם המחוקקים תחוקקו חוקים" וכיוצ"ב, הכול טוב ויפה.
רויטל סויד: הכול טוב ויפה.
רויטל סויד: עדיין, לא אמרתם איך אתם מתמודדים עם המציאות שהתהוותה כבר הרבה מאוד שנים, שבה יש אלימות, אז במקום מתדלק אחד שימו שם שניים, גם בשירות עצמי, אז במקום שהמתדלק הזה יעמוד לבד, תארגנו שיהיה לו שם גז פלפל, סליחה, סליחה, לא סיימתי לדבר, אז שלמתדלק הזה יהיה 'שוקר' או שיהיה לו גז פלפל או שתהיה לו דרך אחרת או שיהיה לו אמצעי אחר, להזעיק עזרה.
רויטל סויד: אתם לא יכולים, עם כל הכבוד, לבוא ולהשליך אחריות שנמצאת עליכם – אנשים שעובדים ברשותכם, אנשים שנמצאים תחת אחריותכם, לבוא ולהגיד: הבנקים אשמים בגלל כרטיסי האשראי והמחוקק אשם שהוא לא מגביל את הבנקים עם כרטיסי האשראי, שיבלעו את כרטיסי האשראי, עם כל הכבוד, באמת עם כל הכבוד.
<צבי קורמן: לפי דעתי, עוד רגע, לפי דעתי את לא חיה את המציאות, מכיוון שאם ניתן 'שוקר' או נתן אקדח לעובד - - -
רויטל סויד: לא דיברנו על אקדח.
<צבי קורמן: רגע, זה לא אקדח - - -
<צבי קורמן: לא משנה.
רויטל סויד: דיברנו על אמצעי הרתעה.
<צבי קורמן: כל כלי הרתעה שתתני לעובד זה לא ייגמר בהרתעה או בגניבת חמישים שקל, זה ייגמר ברצח.
<צבי קורמן: ואם ניתן - - -
רויטל סויד: זאת אומרת, מה שאתה אומר, אני רוצה רק לסכם, אתה אומר:
רויטל סויד: אני לא נותן – לא גז פלפל ולא 'שוקר', כדי שזה לא ייגמר ברצח?
<צבי קורמן: אני פונה לחברות - - -
רויטל סויד: האם זה מה שאתה אומר?
רויטל סויד: לא, תענה לי, סליחה, תענה לי לשאלה הזאת קודם כל.
רויטל סויד: אתה אומר: אני לא נותן לעובדים שלי, למתדלקים, אמצעי הגנה על עצמם, כגון 'שוקר' או גז פלפל, אני לא נותן להם את זה, כדי שזה לא ייגמר ברצח, האם זה מה שאתה אומר?
רויטל סויד: אני מבקשת אחד אחד, סליחה.
<צבי קורמן: זה אֲת אומרת את זה.
רויטל סויד: אז אני שואלת.
<צבי קורמן: לא, לא, יש לחצן ביד.
רויטל סויד: אני מדברת על אמצעי מיגון, לא על אמצעי הזעקת עזרה.
רויטל סויד: אמצעי מיגון.
<צבי קורמן: יש לחצן מצוקה, תוך שתי דקות - - -
מאיר כהן: זה לא תקף, זה לא חייב להיות אצל כולם.
מאיר כהן: כלומר, יש תחנה - - -
<צבי קורמן: כל אחד, כל עובד לילה יש לו.
<קריאה: כל אחד, יש לו, אין דבר כזה.
רויטל סויד: מצוין, ואז, זה חמש דקות עד שמגיעה המשטרה.
רויטל סויד: ועד שמגיע המוקד, מה אתה אומר לנו?
רויטל סויד: מה אתם עשיתם כדי שהוא יוכל להגן, שהמתדלקים יוכלו להגן על עצמם?
<צבי קורמן: הוראה חד משמעית, אם בא מישהו לשדוד, תן לו את הכסף.
רויטל סויד: מצוין, וכמו שראינו את דור, לא רצו לשדוד אותו, כל מה שרצו זה רק לתקוף אותו, אילו אמצעי מיגון אתה נותן למתדלקים שלך?
<צבי קורמן: כמו שאין אמצעי מיגון לאדם שהולך ברחוב, ו'פּושְט' רוצה לתקוף אותו, כך אין לו גם אמצעי מיגון נגד אחד שבא לתקוף.
<צבי קורמן: אנחנו מציעים שירות למי שרוצה שירות, אנחנו לא נותנים שירות לפושעים - - -
רויטל סויד: הבנתי, אז אתם נותנים שירות לאנשים, אתם לא נותנים שירות למתדלקים ואבטחה למתדלקים, תודה.
רויטל סויד: תודה רבה, אדוני, תודה.
<צבי קורמן: אנחנו לא נותנים שירות לפושעים, הם צריכים לשבת בבתי הסוהר.
רויטל סויד: אדון גוטמן, זה אתה?
רויטל סויד: לא, בעז, הצג את עצמך.
<בעז ארד: אני בעל תחנת דלק, חבר בהנהלת ארגון בעלי תחנות הדלק.
<קריאה: נציג הנכים גם.
<בעז ארד: במקרה אני גם נכה צה"ל ומייצג את נכי צה"ל.
<בעז ארד: במקרה - - -
רויטל סויד: בתחנת הדלק שלך הייתה אלימות כנגד המתדלקים?
<בעז ארד: אספר לך.
רויטל סויד: תספר.
<בעז ארד: בשבוע שעבר, המתדלק, באמצע היום, ניגש לנהג שעצר את רכבו וחסם את המסלול, רצה לרדת, ללכת לקנות משהו.
<בעז ארד: ניגש אליו המתדלק וביקש ממנו לא לעמוד שם.
<בעז ארד: הוא ענה לו בקללה והתחיל ללכת, המתדלק קרא לי, אני נמצא שם, אני יצאתי לבן אדם, אני ביקשתי ממנו בנימוס רב, להזיז את רכבו כי זה מפריע, אני חטפתי מכות.
<בעז ארד: אחרי שהבן אדם שהיה אתו ראה שהוא מכה אותי, הוא רואה שאני נכה, כי אי- אפשר שלא לראות, הוא ניגש, תפס אותו ועצר אותו.
<בעז ארד: אם אני הייתי עם לחצן מצוקה אז זה לא היה עוזר, כי עד שתגיע החברה המסייעת או המשטרה – כי מודיעים ישירות למשטרה, זה היה מאוחר מדי.
<בעז ארד: אין פה מה לעשות.
<בעז ארד: גם כשאתם מדברים על לשים עוד עובד, זה לא עוזר, יש לנו חברה אלימה, צריך ענישה לאנשים האלה אבל, במקרים קודמים שאני הזעקתי, פניתי למשטרה, אז תיקים נסגרו מחוסר ענין לציבור, לא טופלו - - -
<מתי יצחק: רוב המקרים, ברוב המקרים.
<בעז ארד: התיקצוב של מינהל הדלק הוא לאדם אחד, בכסף שנותנים לנו כתיקצוב מדובר בעובד אחד בלבד.
<צבי קורמן: זה מוצר בפיקוח.
<בעז ארד: איפה מינהל הדלק?
<בעז ארד: שיתקצב לנו יותר אנשים אז זה יהיו יותר אנשים.
רויטל סויד: תסביר את זה בבקשה.
<מתי יצחק: זה מוצר בפיקוח.
רויטל סויד: סליחה, תסביר את זה בבקשה.
רויטל סויד: תסביר בבקשה, מה אתה חושב שמינהל הדלק צריך לעשות?
רויטל סויד: תפרט את זה בבקשה.
<בעז ארד: מינהל הדלק הוא למעשה, קובע את העמלה שלנו, כי זה מוצר בפיקוח.
<בעז ארד: 95 הוא מוצר בפיקוח והוא המוצר העיקרי שנמכר בתחנות הדלק.
<בעז ארד: התימחור שלו מבוצע על ידי מינהל הדלק והוא, בתימחור שלו קבע, שאדם אחד עובד בתחנה, אז אם הוא יגדיל לנו את התיקצוב וייתן לנו לעוד עובד, נשים עוד עובד.
רויטל סויד: האם פניתם?
רויטל סויד: ביקשתם?
רויטל סויד: לפחות לשעות מסויימות?
<בעז ארד: ודאי, בטח, הרבה פעמים פנינו - - -
<קריאה: לא פעם אחת.
<בעז ארד: ואמרנו לו שהתיקצוב הוא לְמְעט מדי - - -
רויטל סויד: האם יש פה נציגי מינהל הדלק?
<בעז ארד: אני לא רואה.
<צבי קורמן: אני, סליחה - - -
רויטל סויד: אתה כן, רק קראו לך לא? לא הבנתי.
<בעז ארד: הוא לא נציג מינהל הדלק, אין פה, אני לא רואה פה אף אחד ממינהל הדלק.
<אני גוטמן: הם גם לא הוזמנו.
<אני גוטמן: הם לא מוזמנים.
<בעז ארד: כך שקודם כל רוצים לבצע איזה תיקצוב נוסף, ויתנו לנו תיקצוב נוסף אז אנחנו גם ניתן יותר אנשים.
<בעז ארד: אנחנו מוגדרים ומוגבלים כי המוצר העיקרי שאנחנו מוכרים הוא מוצר שנמצא בפיקוח.
<בעז ארד: לגבי האלימות, היא לא רק כלפי עובדים, אנחנו חיים לצערנו הרב בחברה אלימה, שהטיפול בחברה האלימה - - -
רויטל סויד: בעז, לפני שאנחנו מדברים על החברה האלימה ונפתור את בעיות החברה, לפני שנעשה את זה אני רוצה לומר לך משהו.
רויטל סויד: אתה מתאר סיטואציה שאתה חווית, ברמה האישית, רק בשבוע שעבר, ונתת דוגמה שהיטבת לתאר אותה וזה היה כנראה בשעות היום, או לפחות כאשר היו אנשים בתחנה ואין ספק שהעובדה שהייתה נוכחות של אותם אנשים, בין היתר גם חבר של אותו תוקף, הייתה כדי למנוע את הדרדרות העניין.
רויטל סויד: אני מסכימה אתך, אגב, שלחצן המצוקה, כפי שאמר לנו החבר פה, הוא דבר שהוא "טוב ויפה" לעשר דקות או רבע שעה לאחר מכן אבל, אתה מתאר בדיוק את הסיטואציה שבה כמה חשוב שיש עוד אדם אחד נוכח במקום, אז לא מתקצבים אתכם בזה ויכול להיות שחבל שמינהל הדלק לא נמצא פה והיינו שמחים לשמוע את התשובות, אבל האם לא חשבתם לשנייה על שום דרך בצורה שהיא, שאתם אולי תְּגבו את העובדים שלכם ותתגברו את זה בעוד עובד?
רויטל סויד: משהו שייצא מכיסכם?
רויטל סויד: משהו שאתם תישאו בו?
רויטל סויד: דבר שני, האם אתה חשבת באיזשהו אופן - - -
<בעז ארד: אל"ף - - -
רויטל סויד: סליחה, האם אתה חשבת באיזשהו אופן להגן על העובדים שלך בתחנת הדלק הפרטית שלך ולדאוג לך שיהיו להם אמצעי הגנה על עצמם, לא לחצן מצוקה אלא אמצעי הגנה על עצמם?
<בעז ארד: בתחנה הפרטית שלי, במקרה, אצלי, רוב הזמן יש יותר מעובד אחד גם בלילה, למה?
<בעז ארד: כי החנות "נוחות" פתוחה, יש בה בן אדם ובן אדם בחוץ, אז אצלי במקרה יש שני אנשים אבל שלא תחשבי שזה גורם לפחות מקרים אלימים.
רויטל סויד: אבל זה לפחות מסייע, אדם לא צריך להתמודד עם זה לבד.
מאיר כהן: יש לך רעיון לאמצעי מיגון, אמצעים שאתה חושב שיוכלו לתת לאותו עובד את תחושת הביטחון?
<בעז ארד: תראה, היא הזכירה 'שוקר', להערכתי 'שוקר' הוא בעייתי כי אנחנו בסביבה של - - -
מאיר כהן: מה כן?
מאיר כהן: בוא נחשוב עכשיו איך פותרים, איזה דברים, אתה התמודדת עם אלימות בעצמך - - -
<בעז ארד: נכון.
<בעז ארד: ונאמר כאן על ידי השוטר שיש לפחות ארבע מאות מקרי אלימות – ולמה אני אומר 'לפחות', כי ישנם עוד מקרי אלימות שלא מדֻווחים, כלומר, אנחנו מדברים על הרבה יותר מארבע מאות, על הרבה יותר ממקרה אחד בממוצע ליום של אלימות כזאת או אחרת, במסגרת תחנת דלק ולכן, השאלה אליך, על מנת לשפר את המצב, כי אנחנו לא יכולים להמשיך במצב שבו יש מקרה אלימות אחד, שניים או יותר, ביום, בתחנת דלק במדינת ישראל.
<בעז ארד: אילו רעיונות יש לך על מנת לתת את תחושת הביטחון לאותם מתדלקים?
<בעז ארד: תראה, אצלי, רוב הזמן יש יותר ממתדלק אחד אבל זה לא דבר שהוא אפשרי לכל התחנות.
רויטל סויד: אבל שואל אותך חבר הכנסת כהן מה אתה מציע.
רויטל סויד: אתה לא נותן מענה.
רויטל סויד: מה אתה מציע חוץ מלהטיל את האחריות על מינהל הדלק ושמענו גם על כרטיסי אשראי.
<בעז ארד: אם היו מטפלים במקרים האלה בצורה נכונה הם לא היו חוזרים, אבל המערכת כל כך סלחנית וכל כך לא מטפלת במקרים, גם אם אדם - - -
רויטל סויד: אנחנו נמצאים ביום האישה הבינלאומי, אישה נרצחה אתמול, מכניסים אנשים למאסרי עולם, עדיין מקרי הרצח קורים, אז בבקשה, בוא נדבר על מה שאתה מדבר עליו כפתרון שאתה חושב אותו, כבעל תחנת דלק, איך אתה חושב, מלבד גלגול אחריות על מינהל הדלק, עם מה אתה חושב שאתה היית יכול לבוא ולפתור את הבעיות, לא אתה, בכלל, לעובדים שלך.
<צבי קורמן: בעז.
<בעז ארד: צביקה, בבקשה.
<צבי קורמן: אני הולך, זה בעבר הרחוק, שעוד לא הייתי ותיק בענף הזה, החלטנו לסגור תחנות דלק בלילה, מתשע התחנות היו סגורות אבל, המשטרה פנתה אלינו וזה אחד התנאים, שהיו אנשים במצוקה בלילה, פנצ'רים, תקלות, אלימות, לא בתחנה, מסביב לתחנה, התחנה היא נקודת אור שקוראת לאדם במקרה של מצוקה, טלפון, אזעקה, משטרה, כיבוי אש, לעזרה, בלילה, בסביבה שהכול חושך, אם תחנה מוארת בלילה, אדם רץ קודם כל לתחנה, להיעזר באיזושהי עזרה, באיזשהו אמצעי, על מנת להזעיק עזרה.
<צבי קורמן: הפתרון הכי טוב הוא לסגור את המכונות בלילה.
רויטל סויד: פתרון אחד הוא הבנקים וכרטיסי האשראי, ופתרון שני הוא לסגור לחלוטין את תחנות הדלק, תודה.
רויטל סויד: נעבור הלאה.
מאיר כהן: אולי נעבור לאופניים חשמליות, לא יהיו מתדלקים.
<צבי קורמן: הבנקים וכרטיסי האשראי הם גם ביום אלימות וגם בלילה אלימות.
רויטל סויד: בסדר, נפנה לבנקים, נסגור את כרטיסי האשראי, יבלעו אותם, גם נסגור את תחנות הדלק, "סונול", בבקשה.
<צבי קורמן: לא, לא - - -
רויטל סויד: בסדר, זה היה באמת בבדיחותא, זה באמת היה בבדיחותא.
רויטל סויד: "סונול", מי נמצא כאן מ"סונול"?
רויטל סויד: מירב.
רויטל סויד: מירב גרני, הציגי את עצמך.
<מירב גרני: שמי מירב גרני, אני סמנכ"לית תפעול ב"ספרינט", זו החברה שמשווקת את הדלקים עבור "סונול".
רויטל סויד: בבקשה.
רויטל סויד: האם יש לך מה לומר?
רויטל סויד: מתדלק אצלכם הותקף, את שומעת את הדיון, את רואה את הבעיה.
<מירב גרני: אנחנו מכירים את הבעיה, הבעיה היא לא תופעה חדשה, היא תופעה שקיימת, קיימת אלימות והתגברות של אלימות בכלל בחברה שאנחנו רואים, לא רק בתחנות הדלק.
<מירב גרני: אני חושבת, אנחנו חושבים שההרתעה צריכה להגיע באמצעות חקיקה וענישה מוגברת.
<מירב גרני: החברה הופכת לאלימה יותר ויותר - - -
רויטל סויד: מירב, תעזבי.
רויטל סויד: אל תדברי על החברה.
רויטל סויד: יש באמת הרבה בעיות בחברה.
רויטל סויד: האם יש משהו שחברת "סונול" חושבת לעשות בנושא הזה?
רויטל סויד: האם יש משהו שאתם חושבים?
רויטל סויד: ישבתם?
רויטל סויד: שאלתם את עצמכם איך אתם יכולים באיזשהו אופן לאפשר למתדלקים שלכם קצת יותר בטחון ברמה האישית?
רויטל סויד: היה לכם איזה סיעור מוחין כזה בחברה?
<מירב גרני: כמובן.
<מירב גרני: "סונול" מעמידה בכל תחנה לחצן מצוקה, יש לנו סיירי בטחון שמסתובבים בתחנות, ביחוד בתחנות שהן ברמת סיכון.
רויטל סויד: באיזו תדירות הסיירים מסיירים?
<מירב גרני: זה תלוי באופן שאנחנו רואים בכל תחנה ותחנה.
<מירב גרני: כמובן שעל פי - - -
רויטל סויד: תני לנו פחות או יותר נתונים.
<מירב גרני: אין לי נתונים מדויקים לתת לך, תיכף הקב"ט שלנו ייכנס, הוא ייתן לך נתונים יותר מדוייקים.
<מירב גרני: העובדים שלנו מונחים בשעות הלילה לתת שירות דרך חלון השירות, בתחנות שיש בעיות שהן - - - באלימות, אנחנו ציידנו את התחנה בסורגים, כך ש - - -
מאיר כהן: במה, סליחה?
<מירב גרני: בסורגים.
מאיר כהן: אבל העובד עובד בחוץ.
<מירב גרני: בתוך החנות.
רויטל סויד: העובד בתוך החנות.
<מירב גרני: כך שאי אפשר להיכנס לתך החנות.
<מירב גרני: יש "מוקד רואה" שצופה כל הזמן בתחנות, באמצעות מערכת של מצלמות סגורות.
<מירב גרני: כמובן שהשוטרים פוקדים את התחנות שלנו.
<מירב גרני: אנחנו בהסדר של ארוחות שוטרים ויש נוכחות מוגברת יותר של משטרה.
<מירב גרני: הנושא של גז פלפל ו'שוקר' חשמלי נבדק אצלנו, אנחנו עדיין לא יודעים איך אנחנו יכולים להחיל את העניין הזה של הקצאה נוספת אצל העובד.
מאיר כהן: מה זאת אומרת "אתם לא יודעים איך להחיל"?
מאיר כהן: קונם את אמצעי המיגון ונותנים לכל עובד.
מאיר כהן: זה לא מסובך.
<מירב גרני: השאלה היא עם החוקיות של זה, יש לזה השלכות - - -
רויטל סויד: חוקיות – זה חוקי.
רויטל סויד: השאלה היא אחרת, מבחינת חוקיות זה חוקי, שניהם חוקיים.
<מירב גרני: מה שאני יכולה להגיד לכם זה שגם תלונות שמגיעות לידי המשטרה נסגרות מחוסר עניין לציבור ואנחנו חושבים שאכיפה וענישה נוספת - - -
רויטל סויד: טוב, אני מדברת על האחריות שלכם, לא על האכיפה ולא על המשטרה, שאגב, אני מסכימה בהחלט שהמשטרה צריכה הייתה כבר מזמן, לשנות את הגישה ואת היחס לנושא אבל אני מדברת על מה שאצלכם.
רויטל סויד: את מדברת פה על חלק מתחנות הדלק שיש בהן מתן שירות מאחורי סורגים או בתוך חנות הנוחות.
רויטל סויד: כמה תחנות כאלו יש לכם מתוך כלל התחנות?
<מירב גרני: בערך שני שליש מהתחנות.
רויטל סויד: שני שליש.
רויטל סויד: וזה רק בלילה או גם ביום?
<מירב גרני: בדרך כלל בלילה.
רויטל סויד: אני רואה שהקב"ט נכנס.
רויטל סויד: אם תוכל, שלום, בוקר טוב, אם תוכל לומר לנו איך אתם מתמודדים עם זה, רק תציג את עצמך, את השם.
<ישראל גורנלר: שלום שמי ישראל, אני הקב"ט של "סונול", מנהל הביטחון, אנחנו, מבחינתנו, כל ההתייחסות של אלימות ויותר מזה, גם כל אירוע שמוגדר כאלימות וכד', אנחנו מעבירים הנחיות לעובדים, תדרוכים - - - בתגובות, יש לכל עובד, בהתאם להנחיית המשטרה, לחצן מצוקה, שאומר, שברגע שקרה משהו והוא לוחץ, מגיע סייר משטרה בהתאם לצורך.
<ישראל גורנלר: בנוסף לזה, הקב"טים מסתובבים, מגיעים לשטח, המשטרה הם לקוחות שלנו, הם מגיעים הרבה מאוד, אנחנו בקשר אתם - - -
רויטל סויד: מה זה 'הרבה מאוד'?
<ישראל גורנלר: אני לא רוצה להגיד במספרים אבל יש תחנות שאני רואה ומסתובב, שהמשטרה מגיעה וקונים אוכל ונכנסים - - -
רויטל סויד: לא, לא, אני לא מדברת על המקרים שהמשטרה מגיעה כדי ליהנות מ"נוחות".
<ישראל גורנלר: זו נוכחות.
רויטל סויד: זה מצוין, זה מעולה אבל אני לא מדברת על זה, אני מדברת על קבלת החלטה מושכלת ובהחלטה הזו אומרים: יש תחנות שמתבצעת בהן אלימות, אי לכך ובהתאם לזאת, משעה מסויימת בשעות הערב יגיעו לשם סיורים של שוטרים, שלך, של הקב"טים שלך, שיסתובבו ויראו ולא רק לחצן מצוקה, אלא מה אתם עושים כדי לתת עוד כוח למתדלק להתמודד ולהגן על עצמו, לא בדיעבד, אחרי האלימות לקרוא למצוקה, אלא לפני כן.
<ישראל גורנלר: אני אומר שוב, נכון להיום, יש את לחצן המצוקה וזה - - - שנעשה נכון להיום.
<ישראל גורנלר: שוב, נושא גז הפלפל וכו' אנחנו צריכים לבחון את זה, יש הסמכה שעושים על ידי המשטרה או גופים - - - שאפשר לעשות את ההסמכה לגז פלפל וצריך לבחון את זה.
רויטל סויד: מה זה לבחון?
רויטל סויד: מתי התחילו לבחון את זה?
<ישראל גורנלר: עוד לא בחנו.
רויטל סויד: עוד לא בחנו בכלל.
<ישראל גורנלר: זה נושא הרבה - - -
רויטל סויד: תראה, אני מחזיקה פה פרוטוקול משנת 2008, של ישיבת ועדת הכנסת בנושא הזה בדיוק וזה כבר עלה כבר אז, אמצעי המיגון האלה, אז אני מבינה שמ-2008, שהכנסת דנה בזה בפעם האחרונה, ועד היום, אנחנו בשנת2016, הנושא הזה של גז פלפל לא נבחן אצלכם.
<ישראל גורנלר: לא רוצה להגיד לך מ-2008 עד היום, אני אומר לך - - - האחרונים, הנושא עלה שוב לבחינה, אני לא יודע מה היה לפני זה, אני לא רוצה דברים שאני לא יודע.
רויטל סויד: אצל מי הוא עלה שוב לבחינה?
<ישראל גורנלר: אצלנו, ב"סונול".
אורי מקלב: האם יש דוח שנתי - - -
רויטל סויד: חבר הכנסת מקלב, האם אתה רוצה אולי גם להתייחס וגם לומר?
אורי מקלב: האם אתה מוציא דוח שנתי להנהלה שלך, לממונים עליך, שבו יש את סיכום האירועים שנעשו בחברת "סונול" ובתחנות שלכם?
<ישראל גורנלר: כן, כן.
אורי מקלב: יש לך את ה - - -
<ישראל גורנלר: כן.
רויטל סויד: אתה יכול להציג את הנתונים האלה?
<ישראל גורנלר: לא, לא, לא הבאתי, אין לי אותם פה.
רויטל סויד: כמה מקרי תקיפה יש לכם בשנה?
<ישראל גורנלר: אני יודע להגיד שבשנה האחרונה היו בערך שבעה או שמונה.
רויטל סויד: שבעה, שמונה מקרים.
רויטל סויד: זאת אומרת, מתוך הארבע מאות מקרים שדיבר עליהם השוטר, רק שבעה היו ב"סונול" ואחד מהם היה במקרה של אדון רוט.
<ישראל גורנלר: נכון.
רויטל סויד: הבנתי.
אורי מקלב: אולי קב"ט - - -
<ישראל חנן: אפשר להציג שאלה קצרה אליהם?
רויטל סויד: שניה, אבל קודם כל, חבר הכנסת מקלב, כן.
אורי מקלב: השאלה מה נקרא 'תקיפה'.
רויטל סויד: מה?
אורי מקלב: האם תקיפה היא רק כשיש שבירת עצמות ודם?
אורי מקלב: מה נקראת אצלך תקיפה?