GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זהר פילבר: אנחנו בינתיים מקבלים פניות קורעות לב מהורים שנאלצים לשלוח ילד בכאב לב ובחשש גדול ממה שיקרה לו במהלך הנסיעה.
<קריאה: אני חושב שגם מערך ההיסעים צריך לדעת מה הולך להשתפר ומה הולך להיעשות, כי כל זה תקציבים, זה כסף, זה שינויים.
דוד אמסלם: אני מסכים איתך במאה אחוז שאתם צריכים זמן התארגנות גם בנושא, אבל זה במסגרת התקנות.
דוד אמסלם: יש סוגי תקנות, בכלל במדינה, שיש חלק מהתקנות שצריך לתת לארגונים חמש שנים להתארגן, יש כאלה שמחר בבוקר אפשר ליישם אותן.
דוד אמסלם: כאן אם יש תקנות לגבי כלי רכב, אז בוודאי שצריך לאפיין את הכלי ולתת זמן לכל - - - אבל אני לא שם.
דוד אמסלם: אני אומר, קודם כל שיהיו התקנות.
דוד אמסלם: כמובן שבמסגרת התקנות - - -
<קריאה: משה וייצמן הוא בחור רציני מאוד, הוא חברי גם מהצבא, הוא בדרגתי בצבא ואין בעיה בעניין הזה ואני איש משרד התחבורה לשעבר, הוא יעשה את העבודה הזאת מהר מאוד, אני מכיר אותו.
דוד אמסלם: בעזרת ה'.
דוד אמסלם: בחדר יש לי גביע קטן שאני חושב עם עצמי בסוף לתת אותו לפקיד החרוץ, המצטיין.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שאני אתן אותו למר וייצמן.
דוד אמסלם: לפי הקצב פה אם מר וייצמן באמת יעשה משהו תוך כמה חודשים כבר הוא מצטיין.
<זהר פילבר: אני רק רוצה להגיד שהקושי הגדול הוא שהמסיעים עצמם לא מכירים גם את המפרט הטכני הקיים בהרבה מקרים.
<זהר פילבר: היו שם גם כל מיני מזכרים ותיקונים שאנחנו לא מצאנו אותם ובפועל המצב הוא קשה ולא מאפשר הסעות בצורה תקינה ל - - -
דוד אמסלם: זה הבנתי, אבל אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אתם אומרים שמר וייצמן הוא איתכם בלופ?
דוד אמסלם: ובסך הכול עשיתם איתו מספר ישיבות, אתם מרגישים שיש איזה שהוא אופק?
<זהר פילבר: יש אופק.
<זהר פילבר: שוב, אני אומרת - - -
דוד אמסלם: אתם דיברתם איתו על לוחות זמנים?
<זהר פילבר: דיברנו על לוחות זמנים.
<זהר פילבר: אנחנו היינו אמורים להגיש חומר עד ה-1 באוגוסט, התחלנו ביולי שעבר, רק למען ה - - -
דוד אמסלם: אתם מגישים להם?
<זהר פילבר: אנחנו מגישים הצעות.
<זהר פילבר: בסדר, זה כבר הוגש.
<זהר פילבר: אני מאוד מאוד מקווה שזה יתקדם, מצאתי לנכון להעלות את זה כאן כדי להדגיש את החשיבות של הדבר הזה.
דוד אמסלם: מישהו משלם לך כסף על זה?
<זהר פילבר: אני עובדת של בית חולים אלי"ן, שהקים את מרכז הנסיעה הבטוחה לילדים עם צרכים מיוחדים.
דוד אמסלם: הבנתי, מאה אחוז.
דוד אמסלם: הילדה.
דוד אמסלם: מרימי, תספרי לנו.
דוד אמסלם: קודם כל אני שמח שאת איתנו כאן.
דוד אמסלם: למה לא הלכת לבית הספר היום?
דוד אמסלם: את בחופשה?
<מרים קרמר: לא.
דוד אמסלם: אז בואי תספרי לנו.
<מרים קרמר: יש קייטנה, אבל אין הסעות.
דוד אמסלם: תספרי לנו בבוקר, מה קורה איתך.
דוד אמסלם: תספרי לנו, כשאת קמה בבוקר והולכת לבית הספר, באיזה קושי את נתקלת?
<מרים קרמר: אני קמה בבוקר.
דוד אמסלם: מתביישת?
דוד אמסלם: אז בואי נעביר את רשות הדיבור לאמא, למרות ששמענו אותה בפעם הקודמת.
דוד אמסלם: לי חשוב להדגיש למה אני הרבה פעמים רוצה לשמוע דווקא את האנשים שאנחנו אמורים לתת להם שירות בקצה, בגלל שהרבה פעמים בדברים הטכניים אנחנו לכאורה לא מסתכלים על הדמות שיושבת בקצה ומה קורה איתה.
דוד אמסלם: אנחנו מתעסקים עם משרד משפטים, תקנות, ההוא עוד לא אישר, ההוא עוד לא שתה, ההוא בחופש, עוד לא הגיע, אבל בסוף, בקצה, יש בן אדם עם בעיה.
דוד אמסלם: אז לפעמים אני רוצה להעיר את האנשים, כדי שיבינו בכלל מה קורה פה כשהם מתקשקשים בינם לבין עצמם, מה קורה בקצה.
דוד אמסלם: אז בבקשה, ספרי לנו, תציגי את עצמך.
דוד אמסלם: האמא, לא הילדה, תספרי לנו מה עובר עלייך ביום יום, כדי שאנשים יבינו איזה סרט עובר עלייך וכפול עוד 11,401 משפחות.
<אסתר קרמר: קוראים לי אסתר קרמר, אני אמא של מרימי, שהיא יוצאת כל בוקר מהבית בשעה רבע לשבע.
<אסתר קרמר: אנחנו גרים בנווה יעקב בירושלים, הלימודים שלה במרחק 20 דקות מהבית, אבל היא מגיעה לבית הספר בשמונה וחצי, באיחור, כי זה מתחיל בשמונה ועשרים, זאת אומרת היא כל בוקר מאחרת הספר כשהיא יוצאת מהבית ברבע לשבע.
<אסתר קרמר: חוץ ממנה יש לי בבית עוד שישה ילדים, אני בעצמי אישה נכה ואנחנו מתארגנים כל בוקר לצאת.
<אסתר קרמר: אני מקבלת בערך פעמיים בשבוע טלפון שהילדה שלי משתוללת בהסעה.
<אסתר קרמר: זה לא פלא, ילדה שמי שעקב אחריה פה קצת, היא בקושי יכולה לשבת פה, היא כל הזמן נעמדת ומתיישבת, היא ילדה עם קושי לשבת במקום.
דוד אמסלם: ילדה מקסימה.
<אסתר קרמר: היא ילדה מקסימה, היא ילדה מדהימה.
דוד אמסלם: את מדהימה.
<אסתר קרמר: מתקשרים אליי, כבר אמרו לי כמה פעמים 'אנחנו מפסיקים להסיע אותה'.
<אסתר קרמר: בחודש יולי יש להם בבית הספר המשך שנת לימודים, אבל היות שהיא לקוית למידה אז היא לא זכאית להסעה לאותו המשך שנת לימודים, היא איתי בבית כל החודש.
<אסתר קרמר: לא כי אין לימודים, אלא כי אין הסעה.
דוד אמסלם: דרך אגב, במסגרת התקנות אתם מתייחסים גם לנושא הזה של החופשים?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לפי מיטב ידיעתי, מי שזכאי להמשך לימודים זכאי גם להסעה.
דוד אמסלם: היא לא זכאית להמשך לימודים.
דוד אמסלם: אז יש לנו המשך לימודים בתשלום.
<שמעון אבני: מי שזכאי להמשיך לימודים גם ייסע, אנחנו מסיעים גם כיתות א'-ב'.
<שמעון אבני: אני לא מכיר את המקרה הספציפי הזה.
דוד אמסלם: חבר'ה, בואו נישאר עם אסתר.
<אסתר קרמר: יש ילדים שלא זכאים להמשך לימודים, אז יש קייטנה בבית הספר, אבל היא לא יכולה להגיע לקייטנה בבית הספר כי בית הספר מרוחק מהבית והקייטנה שבבית הספר שליד הבית לא מקבלים אותה כי היא לא שייכת לבית הספר.
<אסתר קרמר: אז היא נשארת בבית כל יולי וכל אוגוסט.
<אסתר קרמר: דבר נוסף זה המלווה.
<אסתר קרמר: היא ילדה שצריכה ליווי.
<אסתר קרמר: יש לה קצת חרדות בגלל כל המצב וגם בגלל הריטלין והיא מאוד מפחדת להישאר לבד עם הנהג.
<אסתר קרמר: כמה וכמה פעמים היא התקשרה אליי, היא ניסתה לברוח מההסעה והיו צריכים לתפוס אותה כי היא נשארה לבד, רק היא והנהג.
<אסתר קרמר: שזה גם בעיה.
<אסתר קרמר: היא לא זכאית למלווה בגלל שאין עוד את התקנות החדשות, תלמידה לקוית למידה לא זכאית לליווי.
<אסתר קרמר: מה שהיא רצתה להגיד, בשביל זה היא באה, היא רצתה להגיד שאני כבר מתחילת השנה יוצאת מהבית כל כך הרבה פעמים וכל פעם אני אומרת להם 'אני יוצאת בשביל לסדר את ההסעות', אני נוסעת לתל אביב, אני מגיעה לפה, אני יושבת עם החברות שלי בארגוני ההורים ואני כל הזמן אומרת להם 'עד תחילת שנה הבאה תהיה תשובה' - - -
דוד אמסלם: זה מה שהבטחת לילדה?
<אסתר קרמר: כן והיא באה להגיד 'אמא שלי הבטיחה לי, אני רוצה שזה יתקיים'.
<אסתר קרמר: בשביל זה היא הגיעה.
דוד אמסלם: מרגש.
דוד אמסלם: תודה, אסתר.
<מוטי אדרי: אני פניתי אליך בשנה שעברה.
<מוטי אדרי: אני מוטי אדרי, אבא של עדי.
<מוטי אדרי: פניתי אליך בשנה שעברה, כשהתחלנו את הסיפור הזה, השבוע דיברתי עם אבי גיספן מעיריית ירושלים, שאלתי אותו מה קורה לגבי שנה הבאה, הוא אמר לי 'לא קורה כלום ובשנה הבאה מתחילים את המלחמה מחדש'.
דוד אמסלם: אנחנו מתחילים חזרה את הסרט, כל פעם - - -
<מוטי אדרי: אני רוצה להבין דבר אחד, כל שנה הילדים שניגשים לוועדת חריגים זה אותם ילדים ובסוף מאשרים להם אחרי חודשיים של מלחמה.
<מוטי אדרי: אז למה לעשות את ועדות החריגים האלה על אותם ילדים?
<מוטי אדרי: תעשו על הילדים - - -
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה.
דוד אמסלם: הגעתי למסקנה שאם הם יעשו את אותם ילדים כנראה כמה פקידים יצטרכו ללכת הביתה בגלל שאין להם עבודה, אז מה לעשות?
דוד אמסלם: אז צריך עבודה, אז עושים את הוועדה, מביאים עוד פעם את הילדים, עוד פעם את ההורים, כל שנה מחדש.
<מוטי אדרי: השבוע הייתה מסיבת סיום של הילדים, אז שאלו את הילדים 'מה אתם רוצים לעשות בחופש?
<מוטי אדרי: ' אז אחד הילדים אמר 'אני מקווה שלא נצטרך להילחם על ההסעות כדי שנוכל ליהנות מהחופש'.
<מוטי אדרי: ילד בכיתה ג' אמר.
<מוטי אדרי: למה ילד בכיתה ג' צריך לחשוב על זה בכלל?
<מוטי אדרי: ילד צריך ליהנות, החופש נועד ליהנות, למה הוא צריך לחשוב על הסעות?
<מוטי אדרי: שנה שלמה אנחנו סוחבים פה, באים, נלחמים, הכול, וכלום לא זז.
דוד אמסלם: אתה צודק, מוטי.
דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו, אני מתחבר למשפט אחד שמוטי אמר כאן, שהוא באמת מעניין.
דוד אמסלם: או לפחות לא מעניין, הוא מתסכל אותי ברמה האישית מאוד חזק.
דוד אמסלם: ילד בגיל הזה עסוק בהסעות.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני בחיים שלי כילד לא הייתי עסוק בהסעות.
דוד אמסלם: ילדה באה לכאן, כל מה שהיא מבקשת זה שיסיעו אותה לבית ספר.
דוד אמסלם: תבינו לאן הגענו.
דוד אמסלם: בבקשה, יהודה בן עזרה, מנהל מחלקת הסעות בעיריית רחובות.
<יהודה בן עזרא: אני רוצה להתייחס למה שאמרה הגב' מבית חולים אלי"ן.
<יהודה בן עזרא: זה נכון, יש תקנות, אני קראתי את התקנה של הסעות של תלמידים נכים על כיסאות גלגלים.
<יהודה בן עזרא: במשרד התחבורה, מה שמפורט שם, כתוב חמש חגורות ובפועל, אני יכול להעיד על זה, זה לא מבוצע בשטח, רק ארבע חגורות וזה במקרה הטוב.
<יהודה בן עזרא: אני אצלי מאוד מקפיד על זה, חגורה חמישית, כל הקבלנים מתעלמים מזה ולא רותמים את הילד.
<יהודה בן עזרא: אני לא יודע, עד היום לא קרה אסון, אבל ביום שיקרה אסון הכיסא יישאר רתום והילד יעוף מהכיסא.
<קריאה: הם גם בלי חגורות.
<קריאה: ילד באלעד כמעט הלך.
<יהודה בן עזרא: פה משרד התחבורה צריך להיכנס לתמונה ולאכוף את זה יותר בשטח.
<יהודה בן עזרא: ואם צריך, גם לשלול את רישיון ההפעלה של אותה חברה, זה למען יראו וייראו.
דוד אמסלם: רק שנייה, יהודה.
<יהודה בן עזרא: אני פניתי למשרד התחבורה.
דוד אמסלם: משרד התחבורה זה למעלה, זה שר התחבורה.
<יהודה בן עזרא: לא לשר התחבורה, פניתי למחוז בבית דגן, לוי, משהו.
דוד אמסלם: בכתב פנית אליו?
<יהודה בן עזרא: בכתב.
דוד אמסלם: תביאי לי את המכתב ששלחת.
<יהודה בן עזרא: אני אשלח לך אותו.
דוד אמסלם: הוא ענה לך?
<יהודה בן עזרא: הוא נתן תשובה לקונית, לפנות לחברת ההתקנות, יסבירו לך איך לעשות את זה.
דוד אמסלם: הבנתי, בסדר גמור.
דוד אמסלם: נועה, בבקשה.
<נועה ביתן: קודם כל אני רוצה לחזור אחורה, כשרציתי לזרוק מילה.
<נועה ביתן: שמעון מנהל חדש אצלנו, לא כל כך חדש, אצלנו באגף ההסעות.
<נועה ביתן: אני חושבת שאחד הדיונים החשובים פה, שאתה למעשה צריך לעזור לו, כי הוא לא יעמוד מול המנכ"לית ויגיד לה 'לא ב-15 באוגוסט'.
<נועה ביתן: וזה אבסורד.
<שמעון אבני: לא, אני לא צריך את העזרה.
<נועה ביתן: לא, סליחה, זה בעצם - - -
<שמעון אבני: בואי, תעצרי.
<נועה ביתן: לא, סליחה, זה משקף עלינו, אנחנו הרשויות.
<שמעון אבני: אני לא צריך עזרה מול המנכ"לית.
<נועה ביתן: כנראה שכן.
<נועה ביתן: אני באה לשבח את מה שאתה עושה - - -
דוד אמסלם: כנראה שבפעם הבאה אני אצטרך להביא את המנכ"לית שלך לפה.
דוד אמסלם: אני מבין שהיא אישה חשובה, שכנראה לא כל כך מתאים לה לבוא לכנסת לוועדת הפנים וכנראה זה נושא מאוד אזוטרי, כנראה שיש לה דברים ברומו של עולם, לא רק ההסעות של הילדים המוגבלים.
דוד אמסלם: כנראה שזה פחות חשוב, אבל כנראה נביא אותה לפה, אם נצטרך, כדי שהיא תיתן לנו את התשובה למה היא קובעת את הישיבות ככה.
דוד אמסלם: אבל, בבקשה.
<נועה ביתן: רציתי דווקא לשבח את עבודתו מאז כניסתו לתפקיד של שמעון על האכפתיות והרגישות לגבי כל דבר.
<נועה ביתן: אבל יש נושא אחר, נושא אחר שתחבורה ציבורית נמצאת פה.
<נועה ביתן: אנחנו דיברנו על הסכמים ותקנות, יש בחוזר מנכ"ל שנים הסדרים עם משרד התחבורה, משום מה החודש הודיעו לי שמורידים את ההסדר כי אף אחד לא יודע איפה ההסכם ההיסטורי.
<נועה ביתן: אנחנו כבר שנים יושבים על הסכמים היסטוריים, מדובר בילדים שאנחנו צריכים להביא אותם למוסדות חינוך, מדובר בילדים שצריכים להגיע ב-1 בספטמבר והולכים לבטל פה הסכמים ואף אחד לא יודע לתת לי מענה.
<נועה ביתן: יש לי השתלשלות של תכתובת עם דרור גונן ממשרד התחבורה על קווי שירות לילדים לא בעלי צרכים מיוחדים, ביניהם יש ילדים בעלי צרכים מיוחדים שהם לא זכאים לרכב.
דוד אמסלם: את מדברת איתי על ההסעות הרגילות?
<נועה ביתן: כן, מה ששמעתי על התחבורה הציבורית.
<נועה ביתן: הם אמורים לרשת את אותה עיר.
דוד אמסלם: נועה, בסדר, תודה, זה לא הדיון שלי כרגע.
<נועה ביתן: תעלה את זה, אני סומכת עליך.
דוד אמסלם: אני אעשה מה שאת אומרת.
<נועה ביתן: לא, אני סומכת עליך.
דוד אמסלם: ברשותכם, האמת היא שאת הדיון הזה יכולתי למצות בשלוש הדקות הראשונות, הבנתי שאתם לא עשיתם את העבודה.
דוד אמסלם: לא לזה ציפיתי.
דוד אמסלם: אני אעשה דבר כזה, אני אקבע דיון בתחילת הפגרה, לא ב-15 באוגוסט, ואני מבקש להזמין את מנכ"לית משרד החינוך לדיון ולתאם איתה, כדי שהיא לא תגיד לנו שהייתה לה ישיבה דחופה עם השר, וכמובן כל אנשי משרד החינוך, משרד המשפטים והארגונים וגם משרד המשפטים לא רק בהיבט הזה, אלא בהיבט של החקיקה וגם ההסעות.
דוד אמסלם: זה בסדר, אבל הם הרלוונטיים לעניין כרגע מבחינת הדיון.
דוד אמסלם: ומשרד התחבורה, את מר וייצמן.
דוד אמסלם: שם אני רוצה לנעול את הסיפור של התקנות, שאתם תסגרו שם את התקנות.
דוד אמסלם: זה יהיה, אני מודיע לכם, בערך בעוד שבוע וחצי.
<קריאה: אי אפשר לפני הפגרה?
דוד אמסלם: אביבית, אני מדבר עכשיו גם כדי שתשמעי.
דוד אמסלם: בנקודה הזאת אני ארצה לשמוע שהתקנות סגורות, נגמר, ולא, אני אקדם את החקיקה מיד בתחילת ה - - - אבל זה כבר לא יעזור לי לכאן.
דוד אמסלם: אני אפנה למבקר המדינה מכתב חמור מאוד עם השתלשלות כל העניין, שייכנס לתמונה, שיבדוק את כל מה שקורה במשרד החינוך.
דוד אמסלם: אני מצפה ששר החינוך, בכבודו ובעצמו, גם אם יש לו מה לומר בנושא של סגירת הרשות השנייה ונושאים חשובים, שיעסוק בנושא חינוך, בוודאי בנושא הסעות בחינוך.
דוד אמסלם: אני רואה את החוליה הזאת כחוליה הכי חלשה בחינוך ואני, אם הייתי שר חינוך, הייתי מתחיל בה, לפני שאני בכלל הולך לדבר עם המשורר ביטון לכתוב לי משהו לגבי הנושא של המזרחיים.
דוד אמסלם: קודם כל הם.
דוד אמסלם: הילדה הזאת, תראה מה קורה איתה, היא ילדה בגיל 10, ילדה בת 10, יש לה חלום אחד, שיסיעו אותה לבית ספר.
דוד אמסלם: תבינו לאן הגענו, איזה חלומות יש לילדים האלה.
דוד אמסלם: אני בגיל 10 היו לי חלומות אחרים, לנסוע לבית מלון, שההורים שלי ייקחו אותי לבית מלון, ולילדה יש בראש דבר אחד, 'אני רוצה להגיע לבית הספר'.
דוד אמסלם: ילדה שיוצאת מהבית ברבע לשבע, היא כנראה קמה בשש ומגיעה בשמונה וחצי לבית הספר.
דוד אמסלם: אני חושב שזו בושה, אני מתבייש בכלל שאנחנו חיים במערכת כזאת.
דוד אמסלם: אני מצפה ששר החינוך ייקח את הנושא אליו, לידיים, ושהוא יוביל אותו לתוצאה.
דוד אמסלם: כשהוא רוצה תוצאות אז יש תוצאות.
דוד אמסלם: אני אקיים, כמו שאמרתי, דיון בעוד כעשרה ימים, זה יהיה בפגרה, מתי אנחנו יוצאים לפגרה?
דוד אמסלם: בשבוע הבא, בשבוע לאחר מכן, זה יהיה מקסימום עוד שבועיים מהיום, כי אני לא אחכה ל-15 באוגוסט שהמנכ"לית תשב איתכם.
דוד אמסלם: תלכו למנכ"לית, תגידו לה שזה התאריך שאני הולך לקבוע את הדיון והיא תהיה כאן.
דוד אמסלם: ואז, כמו שאמרתי, אם לא יהיו תוצאות בקטע הזה אנחנו נקדם את החקיקה מעל הראש שלכם, בלי להתייעץ איתכם, בלי כלום, ששר החינוך יבוא לפודיום שם ויסביר בכנסת לעם ישראל למה הוא לא מסיע ילדים בעלי צרכים מיוחדים, או למה לא היה לו זמן להתעסק עם זה, הוא.
דוד אמסלם: כמובן אני אפנה את זה גם למבקר המדינה ויבדוק למה החרפה הזאת בכלל מתנהלת כך.
דוד אמסלם: אני מצטער, באמת.
דוד אמסלם: אני מצטער בשם מדינת ישראל מול ההורים.
דוד אמסלם: אני מודה לכם, לכל הארגונים, אני מצדיע לכם, יש לי דמעות בעיניים כשאני מסתכל עליכם בנושא הזה, אנשים מדהימים שעושים עבודה בהתנדבות, לא משלמים להם, נאבקים, קמים בבוקר כאילו זה עסק פרטי שלהם, כאילו אביבית מנכ"לית משרד החינוך.
דוד אמסלם: הם כותבים לכם את המסמכים, לועסים לכם את כל העבודה ואפילו אתם לא נפגשים - - - טוב, אני מצטער, רבותיי, שבזמן הזה ולנקודה הזאת הגענו.
דוד אמסלם: אנחנו ניפגש בעזרת ה' בעוד שבועיים ובואו נשמע מה הם אומרים.
זאב בנימין בגין: בוקר טוב גבירותי ורבותי, אני מתנצל על האיחור, איחור של דקות אחדות, אני הייתי בדיון בוועדת החוקה בחדר הסמוך ולא יכולתי להשתחרר עד לא מזמן.
זאב בנימין בגין: אנחנו התכנסנו הבוקר תחת ההליך הקרוי דיון מהיר, בהחלטת הממשלה לעקור ישוב בדואי עתיר – אום אל חיראן, בקשה של חברי הכנסת טלב אבו עראר, עיסאווי פריג' וזוהיר בהלול.
זאב בנימין בגין: נתבקשתי על ידי יושב ראש הועדה לנהל את הישיבה הזאת, שלא בטובתי במובן הבא.
זאב בנימין בגין: כדי להסיר טעות ומכשול מן האנשים, אני עסקתי בנושא הסדרת התיישבות הבדואים עד חודש דצמבר 2013 ומאז אינני עוסק בכך.
זאב בנימין בגין: לא רק שאינני עוסק בכך, אלא שיש שר חבר ממשלה שזהו תחום אחריותו ואני משתדל מאוד להיזהר לא להיכנס לתחומי אחריות שאינם שלי.
זאב בנימין בגין: על כן יש קושי מסוים, שהיה מבחינתי, בבקשת היושב ראש אבל חזקה עליי מצוותו.
זאב בנימין בגין: אני מבקש בדיון המהיר הזה, כהגדרתו, להבין, שעל פי הבנתי, אין כוונה ואין גם יכולת, במסגרת דיון מהיר, למצות את כל הבעיה המועלית על השולחן.
זאב בנימין בגין: הכוונה, עוד פעם, על פי הבנתי הפרלמנטרית המוגבלת, היא להציג בפני הציבור, להעלות נושא שיש לו חשיבות וחשיבותו הוכרה על ידי נשיאות הבית.
זאב בנימין בגין: אני יודע שהנושא הזה – וכל אחד סביב השולחן יודע, שהוא גם טעון וגם רגיש.
זאב בנימין בגין: אני מבקש מאוד להתחשב בכך שמדובר בדיון מהיר ובכך שאינני היושב ראש הקבוע של הועדה, לא יהיו החלטות, לא צפויות החלטות - - -
מסעוד גנאים: האם אין האצלת סמכויות לממלא מקום היושב ראש?
זאב בנימין בגין: הסמכות שהואצלה לי היא למסור את רשות הדיבור לחברים ובמידת האפשר לשמור על דיון שלוו ככל האפשר.
זאב בנימין בגין: זו הסמכות שהואצלה לי על פי הבנתי אבל לא העמקנו בכך.
זאב בנימין בגין: אנחנו נתחיל לפי הסדר, עם חברי הכנסת על פי הנוהג המקובל כאן, חברי הכנסת קודם, אחר כך אבקש לשמוע את תגובות נציגי הממשלה אם יש כאלה ובהמשך, ככל שנוכל או ככל שנצטרך, אז גם את נציגי ארגונים.
זאב בנימין בגין: יש לנו שעה ועשרים וחמש דקות לדיון.
זאב בנימין בגין: זה לא מעט אז אני מבקש גם מהחברים להגביל את עצמם במידת האפשר לעשר דקות, אחת עשרה דקות עם דקה בונוס.
זאב בנימין בגין: בבקשה, חבר הכנסת אבו עראר.
טלב אבו עראר: תודה מכובדי היושב ראש, אפילו זמני, אבל בעניין הבדואים אתה קבוע ולכן - - -
זאב בנימין בגין: רק עכשיו הסברתי שאני לא.
<קריאה: אתה מבין עניין.
טלב אבו עראר: ברכות לכל המשתתפים, חברי כנסת ואורחים.
טלב אבו עראר: אנחנו התכנסנו כאן בעקבות החלטת הממשלה לעקור ישוב ערבי בדואי, כדי ליישב שם יהודים.
טלב אבו עראר: ישוב יהודי.
טלב אבו עראר: מדיניות ההחכרה, הרי בה נוהגת מדינת ישראל מאז קומה עד היום, החכרה גם לתושבים שהיו מתגוררים מערבה לכביש 40, שהיא העבירה אותם לאיזור - - - "לחודש חודשיים" ועד היום הם תקועים שם, באה המדינה עכשיו ומנסה להעביר אותם או לגרש אותם משם למקומות שהם לא ידועים.
טלב אבו עראר: האבסורד שבענין הוא שאם אנחנו חיים במדינה דמוקרטית אז זה אבסורד לגרש אזרח ולהעמיד במקומו אזרח, לגרש אזרח ערבי וליישב במקומו אזרח יהודי, פגיעה באזרחים ערבים לטובת רווחתם של אזרחים יהודים.
טלב אבו עראר: אני רוצה להחזיר אותנו אחורה, בהיבט היסטורי, תושבי הישובים עתיר ואום אל חיראן, הם מפוני ודאי זיבארה, מערבה או קרוב לבית קמא היום, שם היו חיים, שם היו מתגוררים, העבירה אותם המדינה למקום שהוא מזרחה לכביש 40, זו הפעם הראשונה ובפעם השנייה העבירה אותם, חשוב לציין את זה ושימו לב למה שאני אומר, העבירה אותם פעם ראשונה ממקום מושבם ודאי זיבארה ממזרח לכביש 40 ובפעם השניה ממזרח כביש 40 לאום אל חיראן איפה שהם חיים היום.
טלב אבו עראר: באה המדינה היום ורוצה או מנסה ומחליטה לגרש אותם מאום אל חיראן למקום שהוא לא ידוע ואנחנו תיכף נשמע את עמדת המועצה, שהמדינה אומרת שיש מקום בטוח, מקום מסודר במועצת הישוב "חורה", אז תיכף נשמע את עמדת המועצה אפילו לפרוטוקול שמדיניות המועצה של חורה היא לא לקלוט אף תושב חוץ מ"חורה".
טלב אבו עראר: חוץ ממי שנמצא ב"חורה".
טלב אבו עראר: בשנת 2010 אפילו זכו הישובים עתיר ואום אל חיראן להכרה מוועדת התכנון והבנייה אבל, לבסוף, באותה שנה, בסוף שנת 2010 התערבו ממשרד ראש הממשלה כדי ללחוץ על הועדה הזו לבטל את ההחלטה שלה.
טלב אבו עראר: אני רוצה לציין כאן, הרי התנהל דיון בנושא אום אל חיראן, דיון שהתקיים בבית המשפט העליון ביוני 2014 ואני רוצה לצטט מדברי השופטת שהיא פתחה את הדיון - - -
עודד פורר: מפסק הדין או מהדיון?
עודד פורר: מפסק הדין של השופטת או מפרוטוקול הדיון אתה מצטט?
טלב אבו עראר: נפתח הדיון על ידי השופטת והיא ציינה ושאלה את השאלה - - -
עודד פורר: זה לא מפסק הדין.
טלב אבו עראר: אולי תקשיב.
עודד פורר: טוב.
זאב בנימין בגין: חברים, הבנו.
טלב אבו עראר: פתחה את הדיון עם "שאלת מיליון הדולר" כמו שאומרים, "למה לא להכשיר את בתי הכפר אום אל חיראן שעל פי פסקי דין קודמים נקבע שתושביו אינם מסיגי גבול, אלא בני רשות, שישבו התושבים האלה על ידי המדינה במקום הזה, במקום - - - אותם ולהקים ישוב חדש".
טלב אבו עראר: השופטת הוסיפה ש"אולי גופי התכנון היו צריכים לשקל את האפשרות להכשיר את הבתים הקיימים במקום, גם אם הם נחשבים בלתי חוקיים".
טלב אבו עראר: סוף ציטוט.
טלב אבו עראר: זו מדינה דמוקרטית ובדוגמה הקלאסית הזו, בפני העולם הדמוקרטי הנאור, נחשפו פניה האמיתיים של מדינת ישראל, שהיא רוצה לגרש ערבים ולהביא במקומם יהודים על חורבנם.
טלב אבו עראר: לכן אני כאן שואל איפה הדמוקרטיה?
טלב אבו עראר: איך אפשר להרגיש אותה?
טלב אבו עראר: איך אפשר לראות אותה?
טלב אבו עראר: בגלל היותם ערבים – out, איפה?
טלב אבו עראר: למקום שהוא לא ידוע, מכובדי היושב ראש, וליישב במקומם יהודים.
טלב אבו עראר: לכן, באו התושבים, יש גם את המועצה האזורית לישובים הבלתי מוכרים, יש את ועדת המיפוי, יש את הועד המקומי, פועלים יום ולילה כדי להביא, אפילו הציעו התושבים המקומיים באום אל חיראן, בעתיר – אום אל חיראן, שאין להם בעיה להיות בישוב מעורב, שיכירו בהם כשכונה בתוך הישוב חיראן.
טלב אבו עראר: שים לב, חברי קיש, אפילו גם המדינה לא רוצה, למה לא לעודד חיים משותפים?
טלב אבו עראר: לכן אנחנו, בשם התושבים שהם עכשיו גם ידברו, מבקשים, או שימשיכו, או שיחזירו אותם במקום שהיו חיים שם במקום מושבם שם, או להקים להם ישוב חדש, אפילו באמצעות הדין אבל, להעביר אותם בתוך שכונה, מוצעת רק על הנייר, כי המועצה לקחה והחליטה פה אחד בדיון שהיה במועצת חורה, לא לקלוט אף תושב מהישובים הבלתי מוכרים, אפילו אלה הסובבים את חורה.
טלב אבו עראר: איפה נלך?
טלב אבו עראר: איפה הם ילכו?
טלב אבו עראר: חברים, אני רוצה לאפשר לאחרים לדבר, הרי מסרתי רשימת דוברים, גם מן האורחים.
טלב אבו עראר: חשוב לשמוע את כולם וגם את מה שהם מציעים.
זאב בנימין בגין: אני מודה לך על התימצות.
זאב בנימין בגין: זוהיר איננו, חבר הכנסת עיסאווי פריג', בבקשה.
עיסאווי פריג': שלום לך אדוני היושב ראש, - - -.
עיסאווי פריג': אני לא אתייחס לצד ההיסטורי, התייחס אליו חבר הכנסת אבו עראר אבל, אני רוצה להסתכל, אדוני היושב ראש, ראשית כל, מפתיעה לטובה הנוכחות הכה מורחבת של כל הצוות של חברינו היהודים בבית הזה, בדיון חשוב שאין כמותו לפי דעתי בעת הזו.
עיסאווי פריג': אנחנו לא עוסקים כאן בהקמת מדינה פלשתינית, אנחנו לא עוסקים בזכות השיבה ולא עוסקים במעמד ירושלים, אנחנו עוסקים בזכויותיו של אזרח מדינה.
עיסאווי פריג': ובכנסת, דומני שיש משפט נפוץ מאוד בקרב חברי הליכוד וחברים מסיעות הימין, שתמיד קוראים תגר לח"כים הערבים "תעסקו בעניינים שלכם, בענייני בוחריכם, בענייני פנים, בענייני אזרחים שלכם", והנה, חברים דוגמה לכך.
עיסאווי פריג': אנחנו, אני עכשיו אכנס לנישה של ח"כ ערבי למרות שאני מ"מרצ", אבל לשם כך אני אכנס לנישה הזו.
מסעוד גנאים: אבל אתה נשאר ערבי, אפילו אם אתה ממר"צ, חבר הכנסת עיסאווי.
עיסאווי פריג': נשאר ערבי אבל אני מייצג רעיון ותפיסת עולם - - -
מירב בן ארי: ציונית.
עיסאווי פריג': ציונית בבית שלך.
עיסאווי פריג': ישראלית.
זאב בנימין בגין: עיסאווי.
עיסאווי פריג': הם הפריעו לי והייתי חייב לענות לזה, אדוני.
<קריאה: אבל תמיד, מתעסקים במה שחשוב - - - הישראלית ולא הפלשתינאית כמו שאת אומרת.
זאב בנימין בגין: אני מבקש, חברים, הדיון הוא בנקודה - - -
תמר זנדברג: את המדליות אתה מחלק?
<קריאה: הוא פתח, אני אומר בסדר.
<קריאה: הוא רק מעודד, מחזק אותך.
<קריאה: אני אומר בסדר, אני רק מחזק - - -
זאב בנימין בגין: חברים.
זאב בנימין בגין: הדיון, תמי, אני לא אאפשר, הדיון הוא בשאלה הזאת שלפנינו.
<קריאה: כן, אבשלום קור.
זאב בנימין בגין: לא, לא, חברים, זה לא יהיה לטובה.
זאב בנימין בגין: אני מבקש להצטמצם, זה דיון מהיר, אני מבקש לעבור אותו באופן מהיר ובשלום ככל האפשר.
זאב בנימין בגין: עיסאווי, בבקשה.
עיסאווי פריג': כפי שאמרתי, אני שמח על השתתפות החברים ואני ראשית כל אומר שהבעיה הזו לא צריכה לייחד ח"כ מהשמאל, ח"כ ערבי או ח"כ מהימין.
עיסאווי פריג': אנחנו צריכים להיות מאוחדים, פשוט מאוד כי צדק הוא צדק, מוסר הוא מוסר, אזרח או אזרח.
עיסאווי פריג': אין אנחנו מסתכלים על הדברים האלה, אני חושב שיש מקום שכולנו נהיה מאוחדים בסוגיה הזו.
עיסאווי פריג': ברשותך, שני משפטים לגבי התנהלות בית המשפט והחלטות בג"צ האחרונות.
עיסאווי פריג': אני רוצה להעלות את זה, זה מאוד הכאיב לי לראות בשנים האחרונות, שבג"צ איבד מהברק שיש בו, בג"צ כגורם שמחזק את המוסר, את הצדק ואת הדמוקרטיה, בשנים האחרונות, ברגע שמדובר באזרחים לא יהודים, הוא התיישר עם ה- - - וזה מדאיג אותי, וזה מדאיג אותי חברים, זו תופעה שהולכת ונעשית פעם אחר פעם בבג"צ וזה צריך להיות אור אדום ותמרור.
עיסאווי פריג': חברים, זה לא מאוחר, אנחנו יכולים לדבר רבות וכל ההחלטות – הן של כל מבצעי המדיניות, הן של בג"צ, אכן יתקיימו אבל זה לא מאוחר.
עיסאווי פריג': אם ראש הממשלה יוצא בהצהרות על כוונות טובות ועל מלחמה בפשיעה בחברה הערבית, ועל הקצאת מיליארדים, הכול זה עניין של הצהרות, הגיע זמן מעשה.
עיסאווי פריג': מקרה אבו חיראן זה המקרה והצעד המעשי המיידי שראש הממשלה יוכל לשדר לאזרחי המדינה הערבים שכן, מקומכם אתנו ואנחנו מתרגמים את זה הלכה למעשה.
עיסאווי פריג': אני מצפה מוועדת הפנים, אדוני היושב ראש, שנצא מכאן עם קריאה לראש הממשלה ולמבצעי המדיניות, תוכיחו ברמת העשייה את - - - הצהרותיכם.
עיסאווי פריג': זה קל להצהיר על מיליארדים, קל להצהיר על מלחמה וסדר בחברה הערבית, קשה לבצע.
עיסאווי פריג': אנחנו אין לנו אמון בהצהרות כל עוד ברמת העשייה בשטח זה נראה אחרת.
עיסאווי פריג': אנחנו צריכים שיהיה לנו את האומץ להגיד את הדברים האלה בלי שום קשר לשייכות פוליטית.
עיסאווי פריג': מדובר באזרחים.
עיסאווי פריג': אמנם במקרים שהיו – לצערנו יש אזרחים שווים ויש אזרחים לא שווים אבל, אנחנו בבית הזה בעינינו חייבים לספר את האמת.
עיסאווי פריג': ואתה, אדוני היושב ראש, כמי שאני מכיר אופן אישי, מכיר את העמדות שלך וכמה חשובים לך צדק ומוסר, אז המקרה הזה לוגית, לוגית, לפי בן אדם פשוט, כאן נעשה פשע.
זאב בנימין בגין: חבר הכנסת איימן עודה לפי הסדר של הדוברים.
זאב בנימין בגין: אני אקרא את סדר הדוברים כדי שיוכלו להתכונן.
זאב בנימין בגין: חבר הכנסת עודה, חבר הכנסת איתן ברושי, חבר הכנסת אמיר אוחנה, חבר הכנסת יואב קיש, חברת הכנסת מירב בן ארי, חבר הכנסת אחמד טיבי, חבר הכנסת יוסף ג'בארין, חבר הכנסת חסון, חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת באסל גאטס, חבר הכנסת עודד פורר - - -
אחמד טיבי: אדוני קרא לי באסל גאטס.
עודד פורר: אני חושב שבאסל גאטס לא יכול להשתתף בוועדה.
עודד פורר: לא יודע למה אבל משום מה הוא לא יכול להיכנס לוועדות, נכון?
<קריאה: למה, מה קרה?
יוסף ג'בארין: הוא היה פה ואמר שהוא סומך עליכם.
<קריאה: ועדת האתיקה, מה הוא עשה?
זאב בנימין בגין: קרוא קראתי, עודד, תעשה טובה.
זאב בנימין בגין: חבר הכנסת עודד פורר, תהיה לך הזדמנות.
עיסאווי פריג': הוא שואל בציניות, לא?
זאב בנימין בגין: חבר הכנסת מסעוד גנאים, חברת הכנסת תמר זנדברג וחבר הכנסת חאג' יחיא.
זאב בנימין בגין: זה הסדר ותתחילו להתכונן.
איתן ברושי: רציתי לשאול, האם ידבר מישהו מהמוזמנים?
זאב בנימין בגין: חברים, חברי הכנסת אמרתי, ממשלה, ואם תקצרו אז יהיה זמן.
<קריאה: עדיף שכך.
<קריאה: זה דיון שהוא מאוד חשוב.
<קריאה: תנו לו לשמוע את - - -
זאב בנימין בגין: נשמע.
זאב בנימין בגין: אם חברי הכנסת מאוד רוצים לשמוע אז יואילו לבדוק, סליחה, לא, לא, אני מציע, כל חבר כנסת יואיל לבדוק האם דבריו נדרשים לאור הדברים שנשמעו קודם על ידי חברי הכנסת.
זאב בנימין בגין: בבקשה, חבר הכנסת איימן עודה.
<קריאה: חשוב מאוד שיישָמעו.
זאב בנימין בגין: יישָמעו כשיהיה לנו זמן.
זאב בנימין בגין: חברי הכנסת, תדאגו לכך.