GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: כן, כן, אני אומרת באמת משרד הפנים זה משרד שיחסית, אנחנו סבלנו מחילופי שרים ואיזה שהוא חוסר ודאות במשרד ואנחנו שמחים שהשר עצמו יצא בבשורה הזו.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה באמת מהמקום הכי גבוה שיש, מרוח המפקד, וצריך לברך על זה.
תמר זנדברג: בנקודה הזו אני רק רוצה לדייק בפרטים ולהעלות את השאלה, כי זה גם מהפרסום ומהדברים שלך לא היה עד הסוף ברור.
תמר זנדברג: כמובן שאנחנו גם מברכים על שיפוי והסיכום עם האוצר הוא מצוין, כי הוא מבטיח שזה יתקיים וגם יושב ראש הוועדה עמד על זה.
תמר זנדברג: הרי מישהו צריך לשאת בהוצאות האלה וזה שהאוצר הוא זה שידאג לתשלום זה טוב מאד.
תמר זנדברג: אני רוצה לשאול, הרי בתחום הזה גם קודם היה מצב חוקי, שאסור לגבות תשלום, למעט שיקול דעת מיוחד שניתן לשר במספר הזדמנויות, במספר שירותים מיוחדים וניתנה רשות לגבות תשלום.
תמר זנדברג: עכשיו נשאלת השאלה מה קורה בכל מיני ישראבלופים למיניהם.
תמר זנדברג: למשל, המקרה הפשוט זה גבייה עבור חנייה, כאשר אין דרך אחרת, אין גישה אחרת לחוף מלבד דרך אותה חנייה.
תמר זנדברג: שאלה נוספת שגם עלתה והרי כל פעם שמים איזה מחסום אז מוצאים איזה מעקף.
תמר זנדברג: מה קורה במצב למשל, ויוצאים פה נציגים מחלק מהחופים האלה, שבהם יש חנייה חופשית של – סתם אני זורקת – 1,000 מקומות חנייה לציבור חינם, ועכשיו באה המועצה או גורם ציבורי, סמי-ציבורי כזה או אחר, ואומר מעכשיו 1,800 מקומות חנייה יהיו בתשלום ו-200 מקומות חנייה יהיו חופשיים.
תמר זנדברג: אבל בפועל כל אותו ציבור שדקה קודם חנה וניגש לחוף חינם, צריך להכיר כאן במצב שאין תחבורה ציבורית בשבת ולכן מראש הגישה לחוף היא מוגבלת רק לבעלי רכב פרטי שמגיעים איתם לחוף, מה קורה במצב כזה?
תמר זנדברג: דוגמא נוספת – מה קורה במצב שבו איזה שהוא גורם – מועצה מקומית, אזורית, רשות, לא יודעת, כל שהוא, מתקין תאורה בחוף, או מתקין מתקני כושר בחוף ואומר עכשיו אני מספק שירותים מיוחדים והשירותים האלה מוגשים לשר וזה שירות מיוחד, הוא עולה כסף.
תמר זנדברג: אם זה נחשב מצב חינמי או לא?
תמר זנדברג: במילים אחרות – מה הם הקריטריונים, או האם המשרד בהתאם להכרזה הזו הבוקר, מתכוון לגבש קריטריונים שעל פיהם השר או המשרד יחליטו מה הם אותם שירותים עודפים שיוכל השר להפעיל שיקול דעתו ולגבות ומה הם לא.
<קריאה: בכלל לא.
תמר זנדברג: אז אנחנו נשמח לשמוע הבהרה בנושא הזה, האם זה בכלל לא, או שזה בכלל לא, עם כוכבית למעט שירותים, למעט חנייה, למעט דברים כאלה ואחרים.
דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו ניכנס לנושא.
דוד אמסלם: זה ראשון.
תמר זנדברג: דבר שני ואחרון, משפט אחד שאתה יודע, זה בנושא תמ"א 1, שזה גם קשור מאד לשמירת החופים.
תמר זנדברג: יש כרגע שני איומים נוספים, מלבד הנושא של גביית תשלום על החופים, שיש לנו סכנה שתמ"א 1 מתכוונת לעשות.
תמר זנדברג: אחד זה אותה תכנית יריב לוין, שיש לנו חשש שמעבר לנושא של תיירות מתכוונת להכניס - - -
<מרדכי כהן: את לא מפנה את זה כמובן לפנים, כי מינהל התכנון הוא לא במשרד הפנים.
דוד אמסלם: תן לה.
תמר זנדברג: אני אגיד לך למה אני מפנה את זה לפנים ואני מפנה את זה גם לוועדה, כי בסופו של דבר עדיין התיקונים האלה בחוק התכנון והבנייה לא באים לוועדת הכספים, למרות שמינהל התכנון עבר לאוצר, הם באים לוועדת הפנים.
תמר זנדברג: אז זה יבוא לפתחנו ואנחנו נצטרך לשאול האם, שוב מצד אחד תכנית יריב לוין – תשתיות תיירות כתשתיות לאומיות, ומצד שני תמ"א 1 - - -
דוד אמסלם: אבל זה לא הנושא שלנו.
תמר זנדברג: לא, אבל יש פה איום על החופים, בגלל זה אני מעלה את זה.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לערבב.
דוד אמסלם: הנושא של חוק התיירות יגיע לוועדה ואנחנו נדון בו באופן נפרד ושם תאמרי את דברייך ספציפית לחוק.
תמר זנדברג: אז על מה הדיון הזה, רק על הנושא של גישה לחופים.
דוד אמסלם: חופים.
תמר זנדברג: כן, אבל בתמ"א 1 טמונה - - -
דוד אמסלם: אני לא במצב הזה.
דוד אמסלם: תראי, הסיפור הזה לדעתי יבוא תוך שבועיים אלינו, החוק של יריב לוין.
דוד אמסלם: אני עכשיו לא בא להסדיר את הסוגיה.
דוד אמסלם: אני יזמתי את הדיון הזה מהשימוש של החוף הרגיל, בלי פנייה.
דוד אמסלם: לא קשור לפנייה.
דוד אמסלם: פעלנו מהזווית של האמא שבאה עם הילדים, החנייה, גובים, פתאום הקיוסקים.
תמר זנדברג: אני אעצור כאן.
דוד אמסלם: את זוכרת.
רויטל סויד: לאמא מוותרים, לאבא לא?
דוד אמסלם: לא, האבא עסוק.
דוד אמסלם: הוא מרים את הצידנית.
דוד אמסלם: זה החוף הרי שלא אפשרנו להם את הג'יפ עד בפנים, אז הוא מרים את הצידנית.
דוד אמסלם: בבקשה, רויטל.
דוד אמסלם: את רוצה עוד משפט?
תמר זנדברג: לא, לא, אני אעצור כאן.
רויטל סויד: מאד מפריע לי ויותר ממפריע, אפילו מקומם, משרד האוצר לא נמצא פה.
דוד אמסלם: הוא נמצא.
רויטל סויד: נמצא?
רויטל סויד: יופי.
רויטל סויד: טוב מאד.
דוד אמסלם: את יודע מה, חוזרים אחורה, תתחילי מהתחלה.
רויטל סויד: בוקר טוב משרד האוצר, כמה טוב שאתה פה.
רויטל סויד: אתה הבן אדם שאנחנו רוצים.
רויטל סויד: אני רוצה לשמוע ממך שני דברים.
רויטל סויד: קודם כל, איך אתם מתכוננים לפצות את החופים שאתם מבטלים בהם את תשלומי הכניסה.
רויטל סויד: מה אתם עושים?
רויטל סויד: איך אתם מתכוננים - - -
תמר זנדברג: היה כתוב בעיתון.
תמר זנדברג: 4 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: הרי זה הדיון שלנו.
רויטל סויד: איך אתם מתכוננים לעשות את זה, כי נמצאים פה חופים ולמשל נמצא פה יורם ממועצת מטה אשר.
רויטל סויד: ארבעה חופים יש במועצה הזו - - -
<יורם ישראלי: חמישה.
רויטל סויד: לא, ארבעה שמבטלים להם את הגבייה של התשלום, ואני לא מדברת על השניים ש - - -
תמר זנדברג: זאת אומרת היא מתכוונת שיש כאן מועצה שעד עכשיו גבתה תשלום בארבעה חופים.
רויטל סויד: לא, שניים זה - - -
דוד אמסלם: שנייה, חברה.
רויטל סויד: אני רוצה לדעת איך אתם, ובואו נתחיל ככה: יש פה מערכת שירותים.
רויטל סויד: יש פה מצד אחד באמת להנגיש לציבור את המשאב הטבעי של החופים ומצד שני יש פה מועצה שנותנת שירותים ונותנת - - -
דוד אמסלם: את מתחילה את הדיון.
דוד אמסלם: תראי אנחנו - - -
רויטל סויד: לא, אני רוצה לשמוע איך בדיוק מתכוננים לפצות אותם.
דוד אמסלם: שנייה, רויטל, אין בעיה, נשמה, אני אסביר.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לך משהו.
דוד אמסלם: כל הדיון שיזמנו, הרי אנחנו עושים פה דיון שלישי.
דוד אמסלם: התחלנו מזה.
דוד אמסלם: את עכשיו לוקחת אותנו שנה אחורה.
רויטל סויד: שנה?
דוד אמסלם: בעצם הרציונל של הדיון, אני אסביר - - -
רויטל סויד: אז צריך להיות מסוגל לתת להם תמורה מאד מאד ברורה.
דוד אמסלם: אני אכניס את הדיון לקונטקסט.
דוד אמסלם: מי שחבר חדש וגם מי שהתחלף ומי שלא היה.
דוד אמסלם: אנחנו יזמנו את הדיון בדיוק מהסיבה שאת דיברת עליה.
דוד אמסלם: מצד אחד יש לנו את חופי הרחצה שהם משאב טבעי של מדינת ישראל, שהוא בעצם אמור לשמש את מירב הציבור שבאמת אין לו כסף ללכת לבריכות שחייה וכו' וכו'; ומצד שני יש רשויות, אפילו מועצות אזוריות, שיש להן 20,000 תושבים והם צריכים לתת שירות לאיזה מיליון אנשים שבאים אליהם לחוף.
רויטל סויד: נכון, חצי מדינה מגיעה לאכזיב.
דוד אמסלם: אז זה האיזון שביקשנו.
רויטל סויד: יפה, אבל - - -
דוד אמסלם: וכמובן שיש עוד כמה דברים בדרך.
רויטל סויד: אז אני חוזרת לדבריי.
רויטל סויד: אנחנו נמצאים היום כשמצד אחד אנחנו באמת מאד שמחים עבור תושבי מדינת ישראל שיש את המשאב הטבעי שהוא עומד לרשותם, ומצד שני אנחנו צריכים גם לעזור למועצות שמתמודדות עם סיטואציה שהן לא מסוגלות לשאת על הגב שלהן, ועם כל הכבוד, צריך להבין בדיוק מה התכנית שהאוצר נותן וזה דבר אחד.
רויטל סויד: הדבר השני, משרד הכלכלה, הוא נמצא פה?
רויטל סויד: אוקיי, גם משרד הכלכלה.
רויטל סויד: מעבר לזה שיש את החופים, יש גם סל מוצרים שמקבל אדם שהגיע.
רויטל סויד: בסדר דודי, יכול להיות שאתה מדבר, אבל אני מדבר פה עכשיו על הנושא הזה.
רויטל סויד: ואני אשמח מאד לדעת איך בדיוק משרד הכלכלה מתכונן להתמודד עם העלויות הרבות - - -
דוד אמסלם: אבל כבר דיברנו, וזה לא משרד הכלכלה.
רויטל סויד: אז איזה משרד זה?
דוד אמסלם: אני עוד מעט אסביר.
רויטל סויד: בוא תגיד לי איזה משרד זה.
דוד אמסלם: משרד הכלכלה עושה פיקוח על המחירים, הוא לא עושה פיקוח על קיוסק מסוים במקום מסוים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אם הוא נותן הגבלה למחיר של במבה, זה כל מדינת ישראל.
דוד אמסלם: אז לכן - - -
רויטל סויד: לא, אבל אנחנו יודעים ש - - -
דוד אמסלם: אני עכשיו נותן לך אקסטרה.
דוד אמסלם: כאילו, אני עכשיו עוצר את כל הדיון, הרי כל אלה כבר יושבים שעות, בכדי להבהיר לך.
דוד אמסלם: לכן זה כרגע בחבילה של המכרז של אותו חוף.
דוד אמסלם: מי שמוציא את הזכיינות למבנה, אז הוא בונה לו סל מוצרים בסיסי וזה חלק מהעניין של המכרז.
דוד אמסלם: אלה המחירים.
דוד אמסלם: כמו שעושים למשל במסעדות בבנייני משרדי הממשלה.
דוד אמסלם: אומרים לו אדוני, זה המחיר.
דוד אמסלם: או בכל מיני מקומות שעושים דיפרנציאציה, שבונים סל מוצרים ואומרים לו זה המחירים ומפה עכשיו תגיש את ההצעה שלך.
דוד אמסלם: אבל זה לא משרד הכלכלה.
רויטל סויד: טוב.
רויטל סויד: אז הנקודה הנוספת היא, לא משרד הכלכלה, באיזה משרד שזה לא יהיה, כשאנחנו באים ואנחנו מנגישים את אותו משאב, אני חושבת שאנחנו צריכים גם לאפשר שהמוצרים שנרכשים במקום יהיו מוצרים לא מופקעים, במחירים לא מופקעים.
דוד אמסלם: חבר הכנסת עבדאללה.
דוד אמסלם: הוא לא מרגיש טוב כל כך, אבל בכל אופן כמה משפטים.
זוהיר בהלול: הוא מתנגד.
זוהיר בהלול: לעבדאללה אין חוף ואין רצועה, מה אתה רוצה?
דוד אמסלם: אבל הוא הולך לחוף.
דוד אמסלם: הוא אוהב ללכת לחוף.
עבדאללה אבו מערוף: תודה לאל.
עבדאללה אבו מערוף: אני בעד.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם, אני בעד שכולם יהיו בחוף לא רק בגלל שזה בריא וזה אכן בריא.
עבדאללה אבו מערוף: בקיצור, זה שחלק מהמועצות האזוריות שהן מבחינה גיאוגרפית ליד הים, זה לא אשמתי ולא אשמת דודו ולא אשמת רויטל שהם ליד הים.
עבדאללה אבו מערוף: אז בבקשה, תעשו.
עבדאללה אבו מערוף: כבר דיברנו על זה כמה פעמים.
עבדאללה אבו מערוף: תסתדרו עם השלטון המרכזי בנקודה הזו והנה האוצר כאן.
עבדאללה אבו מערוף: אז לכן אני חושב בקיצור שזה מה שאנחנו חייבים לעשות, וזהו, גמרנו.
עבדאללה אבו מערוף: בעניין הסדר, אם אפשר גם את הפיקוח ואם יהיו שם הפרעות סדר, בבקשה, זה גם יהיה בחזקתכם.
עבדאללה אבו מערוף: יש אפשרות לעשות את זה, אבל בעניין הגבייה והחניונים, כבר דיברנו על זה כמה פעמים.
עבדאללה אבו מערוף: זה לא אשמת האזרחים שכמה מועצות מתנגדות לזה.
עבדאללה אבו מערוף: אני גר בירכא, אני מכיר את העניין טוב מאד.
עבדאללה אבו מערוף: נכון שזה עומד, אבל חייבים.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כולנו אזרחים.
עבדאללה אבו מערוף: אחרת אי אפשר.
עבדאללה אבו מערוף: זה משאב טבעי, כל אזרח חייב להנות מזה חינם.
עבדאללה אבו מערוף: ותסדרו את בזה ביניכם, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו כאן לא רק מנסים אלא גם רוצים שאכן תסתדרו ביניכם ואכן תמצאו עבודה ויהיה רווח מזה.
עבדאללה אבו מערוף: רק שהאוצר לא יעמוד על הרגליים האחוריות.
זוהיר בהלול: טוב, חברים, אני מוחה על הישראבלוף הזה.
זוהיר בהלול: מכריזים על החופים כחינמון, אבל על הדרך מפקיעים מחירים ועל הדרך עושים מקצה שיפורים.
זוהיר בהלול: הקרטיב והארטיק עולים יותר, החנייה – שדיברה עליה חברת הכנסת זנדברג – היא בכסף, לא בחינם ואף אחד לא מגן על הצרכנים.
זוהיר בהלול: אז אני כמובן מסכים שזה משאב טבעי וצריך לתת אותו לכל דכפין.
זוהיר בהלול: אגב, אני גם נגד, אדוני היקר, שאתה מטפל באמת ביד רמה בעניינים האלה, אני נגד מתן שירותים חינמיים, זו המילה, חינמיים?
זוהיר בהלול: לתושבי המקום בלבד.
זוהיר בהלול: אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על רצועות חוף בשיעור 19 קילומטרים בלבד, זה הפשע הנורא ביותר.
זוהיר בהלול: ומכאן צריכה לצאת איזו שהיא בשורה א' שצריך להכשיר עוד רצועות חוף ולא לתת אותן לטייקונים.
זוהיר בהלול: כבר נקעה נפשנו ממכירת משאבי הטבע בישראל לטייקונים.
זוהיר בהלול: אבל אני באותה נשימה נגד הפיכת האנשים לבני ערובה בחופים.
זוהיר בהלול: אני יודע מה זה חוף.
זוהיר בהלול: אני נולדתי בחיפה, עברתי לעכו, גדלתי.
זוהיר בהלול: אתם מדברים על החוף, אני מריח את החוף, אבל ליבי לאלה שאין ידם משגת כדי להפוך את שעות הפנאי לשעות אולטימטיביות.
זוהיר בהלול: אלא שגרים בג'בלאות, אלה שגרים במקומות שונים, שבשבילם חוף זו הנגיעה היחידה לציביליזציה, לזמן הפנאי או לזמן הפעילות הלא פורמאלית, אני מכנה את זה.
זוהיר בהלול: ובאמת חוף זה מה שנשאר.
זוהיר בהלול: חוף וכדורגל.
זוהיר בהלול: חוף וספורט.
זוהיר בהלול: זה מה שנשאר.
זוהיר בהלול: השאר זה טאבלט.
זוהיר בהלול: בני אדם כלואים בישראל – טאבלטים, סמארטפונים.
זוהיר בהלול: אז באמת הוועדה, תומר, ידידי היקר - - -
<תומר רוזנר: מחשבי לוח.
זוהיר בהלול: בסדר, מחשבי לוח.
זוהיר בהלול: מה, קיבלת את המנשר של האקדמיה ללשון?
זוהיר בהלול: תעשה לי טובה תשלח לי, כי אני גם רוצה להיות מעודכן, כמי שמגן.
זוהיר בהלול: אתה יודע, חלק מהצוואה של אליעזר בן יהודה הייתה שזוהיר בהלול יגן על השפה העברית.
זוהיר בהלול: אז אני באמת מקווה, דודי, שמהוועדה הזאת, הוועדה באמת, אתה שומע אותי דודי?
דוד אמסלם: כל הזמן.
זוהיר בהלול: הוועדה האולטימטיבית בעיני ברשותך, ביד הרמה שאתה מנהל את הוועדה הזו מסביב לשולחן, כאשר נדמה לי שלעתים אני רואה אותך משובט, כי לא יכול להיות, עכשיו היית בישיבה בנושא אחר ועכשיו בעוד נושא ועוד שעתיים בעוד נושא.
זוהיר בהלול: אז ליבי אליך, ליבי לך מה שנקרא, להפוך - - -
רויטל סויד: אם יעשו סקר יראו שביושב ראש ועדת הפנים החברים הכי תומכים.
זוהיר בהלול: מישהו מדמה בעיני רוחו שהוא ליכוד ואני ממפלגת העבודה?
זוהיר בהלול: שאנחנו יריבים מרים?
זוהיר בהלול: איך יכול להיות?
זוהיר בהלול: אין סיכוי.
זוהיר בהלול: רשימה משותפת ודודי אמסלם, איך יכול להיות?
תמר זנדברג: איזה יריבים מרים?
תמר זנדברג: אתם לא יריבים מרים.
תמר זנדברג: תקבל עדכון על המפלגה שלך.
דוד אמסלם: הוא אפילו קנה לי בקלאווה, חברה.
תמר זנדברג: אתה לא יודע שאתם לא יריבים מרים?
תמר זנדברג: תקבל עדכון מיושב ראש המפלגה שלך.
תמר זנדברג: אני מבקש, גברת זנדברג, בלי לשון סגי נהור.
תמר זנדברג: דברי איתי ברמה האינטלקטואלית המוגבלת שלי.
תמר זנדברג: לכן אני מבקש באמת להפוך את החופים לרכושו של הציבור, ולכן אני חושב שמתקציבי העתק שיש לנו, ועכשיו באמת אני מישיר מבט, אני חושב שמה-400 מיליארד שקלים אפשר להעניק, מה שנשאר זה באמת משהו מצ'וקמק.
תמר זנדברג: 19 קילומטרים.
תמר זנדברג: שהמדינה תממן את זה, מה הבעיה?
תמר זנדברג: שתשלם לכל רשות מקומית מיליון שקלים כל שנה כדי שהמשאבים האלה יהיו נחלתו של הציבור.
דוד אמסלם: חברת הכנסת יעל כהן פארן.
זוהיר בהלול: פ' רפויה.
דוד אמסלם: עד שהצלחתי להגיד פארן?
יעל כהן-פארן: פ' דגושה.
יעל כהן-פארן: עד שהצלחתי לחנך פה את כל הכנסת שהשם האמיתי של נחל פארן זה פארן (פ' דגושה) וגם בתנ"ך, בתורה.
דוד אמסלם: אנחנו נעשה דיון על הפארן הזה.
יעל כהן-פארן: נוסעים בכביש הערבה וכתוב שם פארן עם פ' ועם נקודה בפ', אבל תושבי היישוב, תושבי מושב פארן מתעקשים לקרוא לו פארן בפ' רפויה.
יעל כהן-פארן: אז אני באמת אהיה קצרה כי כל הדברים נאמרו ואני מאד רוצה לשמוע, אני באתי לשמוע את נציג האוצר שיושב כאן לצידי ונציגי משרד הפנים ומשרד הגנת הסביבה, שהיו צריכים לחזור בעצם עם תשובות.
יעל כהן-פארן: זו ישיבת מעקב.
יעל כהן-פארן: אני לא אכביר במילים על חשיבות הישארותו של החוף כמשאב ציבורי פתוח לציבור.
יעל כהן-פארן: אני תושבת פרדס חנה ורק בשנה האחרונה היה מאבק של תושבי האזור במועצה אזורית חוף כרמל, שהחליטו לסגור את חוף הקשתות הידוע, המפורסם והיפה.
יעל כהן-פארן: לא לסגור, אלא לקחת תשלום על חנייה.
יעל כהן-פארן: 30 שקלים צנועים בכל יום, שזה החוף היחיד שיש לכל תושבי האזור, שזה עשרות אלפים אם לא 100,000 – זה החוף שלהם.
יעל כהן-פארן: יש עוד מספר חופים שהתכוונו לסגור, לשמחתנו בינתיים לא סגרו, אבל אין שום הצדקה.
יעל כהן-פארן: יש חוק ואם צריך נעדכן אותו.
יעל כהן-פארן: אני פונה פה באמת ליושב ראש הוועדה.
יעל כהן-פארן: בחוק חופים יש איזו שהיא לקונה שמאפשרת למשרד הפנים שיקול דעת מסוים לאשר חנייה בתשלום, או גביית כסף.
יעל כהן-פארן: זה חנייה בתשלום, כל עוד נחה דעתו שיש מספיק חניות שהן גם לא בתשלום.
יעל כהן-פארן: עכשיו, כשבטווח מאד מאד רחב של חופים אין כמעט חניות וכניסה ללא תשלום, למעט אולי 180 מקומות חנייה שזה כלום בטווח הזה, אז זה נראה לי לא סביר.
יעל כהן-פארן: יש שם בעיה ועובדה שזה לא עבר בית משפט, ופה אנחנו נכנסים ואני חושבת שאם לא נקבל היום תשובות מספקות, צריך לעבור לשלב של חקיקה, כי באמת אני אתכם ואני אומרת גם כן, כמו שאמר חברי זוהיר בהלול, צריך לתת את המימון ויש פה באמת מצב שלא יתכן שכמה רשויות נושאות את הכל על כתפיהן.
יעל כהן-פארן: צריך למצוא את הפתרון.
יעל כהן-פארן: בגלל זה אני רוצה לסיים ולשמוע את נציגי הממשלה שנמצאים כאן - מה הם מתכוונים לתת.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את יורם ישראלי.
דוד אמסלם: גם עשית הרבה פנטומימה וגם אני חושב שאתה היחיד שלא דיברת.
<יורם ישראלי: כן.
דוד אמסלם: תשמע, כרמל ידבר בכל מקרה, כי תמיד אני נותן לו לדבר.
<יורם ישראלי: א', שמי יורם ישראלי, ראש המועצה האזורית מטה אשר.
<יורם ישראלי: אני מתנצל בפני תמר, לא חשבתי שתל אביבי זה איזה שהוא עלבון.
<יורם ישראלי: הבן שלי תל אביבי ואני אוהב את תל אביב.
<יורם ישראלי: אני אמרתי תל אביבי, כי בתל אביב זה - - -
דוד אמסלם: נשמה זה לא הדיון, תתקדם.
<יורם ישראלי: לא, בתל אביב התקציב של החופים הוא - - -
דוד אמסלם: עזוב את תל אביב.
<יורם ישראלי: אני תיכף אדבר.
דוד אמסלם: דבר על מטה אשר.
<יורם ישראלי: הוא 60 מיליון שקלים על רצועה של 13 קילומטרים.
<יורם ישראלי: מטה אשר, אותו אורך של רצועה, 13 קילומטרים, אנחנו מסוגלים, 25,000 תושבי מטה אשר, להוציא על זה 3 מיליון שקלים בלבד.
<יורם ישראלי: עכשיו באים עם הצעה ואני בעד ההצעה הזאת.
<יורם ישראלי: החופים האלה לא שלי, לא של אבא שלי, הם של מדינת ישראל.
<יורם ישראלי: הבניין הזה שאנחנו יושבים בו הוא של הציבור במדינת ישראל.
<יורם ישראלי: יעלה על הדעת שעיריית ירושלים תתחזק את הבניין הזה בשביל עם ישראל?
<יורם ישראלי: אנחנו מתחזקים את חופי הרחצה – 13 קילומטרים - בשביל כל עם ישראל.
<יורם ישראלי: מה זה החזקה?
<יורם ישראלי: קבע מבקר המדינה שעולה 1.2 מיליון שקלים להחזיק חוף רחצה מוכרז.
<יורם ישראלי: יש לנו 5 כאלה ויש לו עוד 11 קילומטרים של חופים לא מוכרזים.
<יורם ישראלי: כשזוהיר אומר שהחופים סגורים, יבוא בשבת יראה איך כל עם ישראל לא בא לחופים המוכרזים, הוא בא לחופים הפתוחים.
<יורם ישראלי: יורד ליד, משאיר את שרידי המנגל, משאיר את שרידי האוכל, ואנחנו, מתקציב המועצה הזעום, צריכים לבוא ולנקות את כל 13 הקילומטרים, לא רק את חופי הרחצה שאדון האוצר, אריאל, סליחה, ייתן לנו עכשיו שיפוי.
<יורם ישראלי: עכשיו, מה זה שיפוי?
<יורם ישראלי: שיפוי זה לשנה?
דוד אמסלם: אריאל יוצר היקר, לא אדון אריאל.
דוד אמסלם: אל תעליב אותו.
<יורם ישראלי: אריאל, אריאל.
דוד אמסלם: אריאל יוצר.
<אריאל יוצר: אני לא נעלב.
דוד אמסלם: לא, אחרת אתה תפתח בעשר דקות למה הוא העליב אותך.
<יורם ישראלי: כן - - - אדון האוצר היקר.
<יורם ישראלי: אני לא רוצה לקחת על עצמי את ההוצאות למען עם ישראל.
<יורם ישראלי: אני מוכן, אבל אני מבקש שישתתפו.
<יורם ישראלי: מה זה שיפוי?
<יורם ישראלי: זה רק להשנה?
<יורם ישראלי: אתם יודעים שבצו הזה של השיפוי הם הכניסו לנו מציל שלישי שלא היה עד היום.
<יורם ישראלי: זה עוד 550,000 שקלים הוצאה נוספת, כי עם ישראל עלול לטבוע עכשיו יותר, כי הוא יבוא הרבה יותר בהמוניו לים.
<יורם ישראלי: אז הוסיפו פתאום לצו הזה עוד מציל.
דוד אמסלם: טוב, בעקבות זה שאתם מקבלים - - -
<יורם ישראלי: כן, אבל - --
דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה להביא את הרעיון.
דוד אמסלם: הוא עשה - - -
<קריאה: יש צו חדש - - - עם יורם.
דוד אמסלם: לא, אני רציתי להבין האם הצו החדש הוא בעצם חלק מהעסקה שהציעו לכם או בלי קשר.
<יורם ישראלי: לא, לא.
דוד אמסלם: נעזוב את זה עכשיו.
<יורם ישראלי: אבל בצו החדש הוסיפו לנו מציל שלישי בכל תחנה - - -
דוד אמסלם: כן, אבל לא קשור.
<יורם ישראלי: בטח שזה קשור, זה לא יילקח בחשבון בשיפוי.
דוד אמסלם: זה רק מעמיס על ההוצאות.
<יורם ישראלי: בוודאי.
דוד אמסלם: זה לא קשור עכשיו לצו.
<יורם ישראלי: אבל זה לא יילקח בשיפוי.
<יורם ישראלי: ולכן אני בא ואני אומר, ואני לא יודע, אני שמעתי את הניואנסים של מרדכי.
<יורם ישראלי: הוא אמר ייעשה שימוע למועצות.
<יורם ישראלי: אני כבר רואה את עצמי עם כומתה על הראש, עומד דום ומסביר שכל הגליל מגיע ביום שיש עם שמפו לחופי הרחצה ועושה את המקלחת השבועית שלו.
יעל כהן-פארן: אוי, נו, די.
יעל כהן-פארן: בוא.
<יורם ישראלי: ככה זה קורה.
<יורם ישראלי: 50,000 שקלים תקציב מים.
<יורם ישראלי: 12 שקלים לקו"ב.
<יורם ישראלי: חוף אחד, תבואו תראו.
<יורם ישראלי: אנשים באים להתקלח כי המים חופשי בחוף והכל על חשבון המועצה של 25,000 תושבים.
<יורם ישראלי: קחו את החופים, תקימו רשות שתנהל את החופים.
<יורם ישראלי: שימו לה תקציבים, כמו לבית הזה.
<יורם ישראלי: אני מוכן לעזור.
תמר זנדברג: דרך אגב, זה לא רעיון רע.
תמר זנדברג: בכנרת עושים את זה.
<יורם ישראלי: אני מוכן לעזור, אבל למה להפיל את זה על הארנונה של 25,000 תושבי מטה אשר?
דוד אמסלם: תודה רבה יורם.
דוד אמסלם: דרך אגב, בדיוק בגלל זה אני יזמתי את הדיון כבר לפני שנה.
דוד אמסלם: זאת הסיבה.
דוד אמסלם: פטור בלא כלום לא נצא, אז בבקשה.
<כרמל סלע: אנחנו מכירים קצת בגלל החופים, בגלל תמר ועוד כל מיני.
<כרמל סלע: קודם כל אני מברך אתכם.
דוד אמסלם: קודם כל אני רוצה להגיד לך לגבי תמר.
דוד אמסלם: הרי בסך הכל הרצון שלה הוא רצון טוב, תבינו.
דוד אמסלם: הסיפור הזה - - -
<יורם ישראלי: לא, לא, היא צודקת.
דוד אמסלם: אני אגיד משהו אמיתי עכשיו, עזבו.
דוד אמסלם: אני מהרגע שהעליתי את הנושא הזה כאן, היא מלווה אותו עוד לפני והנושא חשוב לה, אמיתי.
<יורם ישראלי: היא צודקת גם.
דוד אמסלם: בבקשה, כרמל.
אורי מקלב: תגיד לי, חוף ים לא מכניס שום דבר לרשות?
אורי מקלב: זה לא נותן תיירות?
אורי מקלב: לא נותן דירות יותר יקרות?
אורי מקלב: ארנונה?
אורי מקלב: זה לא תורם במשהו?
אורי מקלב: כי עיריית ירושלים לא מתחזקת את הבניין, היא מתחזקת את רחוב יפו.
אורי מקלב: היא מתחזקת את זה על אף שבאים לשם מיליון איש, ועוד דברים.
אורי מקלב: השאלה איפה הקו שאתה מדבר עליו.
אורי מקלב: אני לא מכיר את האזור שלך, אבל באופן כללי כל חוף ים גם מכניס הרבה דברים גם לעיר.
אורי מקלב: זה משאב של ארנונה גבוהה, זה משאב של - - -
דוד אמסלם: כן, אבל אורי - - -
<קריאה: זה רק הוצאות.
אורי מקלב: אנשים שבאים לגור שם.
<קריאה: סליחה, סליחה.
תמר זנדברג: אדוני יושב הראש, אני באופן אמיתי משתכנעת שבאמת החופים לא צריכים להיות בשטחי המועצות האזוריות.
דוד אמסלם: אנחנו ברשות הדיבור של כרמל.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אעביר את רשות הדיבור.
תמר זנדברג: לא, לא יודעת.
תמר זנדברג: באופן כללי מועצה אזורית זה ייצור מוזר.
דוד אמסלם: בסדר, בואי ניתן לכרמל.
דוד אמסלם: אורי, אני אעביר לך את רשות הדיבור.
תמר זנדברג: רק - - - , בלי תושבים וכל הזמן מתלוננים על זה.
תמר זנדברג: אז אפשר באמת - - -
דוד אמסלם: תמר, תמר, זה לא הדיון פה כרגע.
דוד אמסלם: כרמל, בבקשה.
<כרמל סלע: אני חייב להגיד כמה דברים כדי לעשות טיפה סדר.
<כרמל סלע: אז קודם כל אני מודה לדודי, שהתעקש על מעקב, על עוד ישיבה ועל עוד ישיבה.
<כרמל סלע: אני רוצה להגיד שלפני כן זה לא עלה, ואני לא עכשיו אתחיל להשתמש ב-.
<כרמל סלע: ואני מסתכל על השעון, אתה עושה את זה מאד יפה.
<כרמל סלע: נקי עכשיו.
<כרמל סלע: אני רוצה להגיד לכם שמדינת ישראל היא עם מיוחד מאד.
<כרמל סלע: יש לו כל פעם המצאות מאד מעניינות.
<כרמל סלע: אני חושב שחופי הים זה משאב לאומי וכל אחד צריך להנות מזה בצורה חינמית, בסדר?
<כרמל סלע: אבל מה, יש בארץ שני סוגי שלטון.
<כרמל סלע: יש שלטון מרכזי ויש שלטון מקומי.
<כרמל סלע: כשזה שלטון מרכזי וזאת רשות, שאני גם רוצה להנות מגנים לאומיים, אני בא לגן לאומי, אצלי באזור.
<כרמל סלע: אני בא לגן לאומי, אני צריך לשלם כסף לגן לאומי.
<כרמל סלע: למה זה לא חינם?
<כרמל סלע: כי המדינה גובה כסף מהאזרחים שלה.
<כרמל סלע: המדינה, לא אנחנו.
<כרמל סלע: על 60 אתרים בארץ המדינה גובה כניסה – 35 שקלים.
<כרמל סלע: אז על זה אתם לא מדברים.
תמר זנדברג: מדברים.
<כרמל סלע: אתם לא מדברים, סליחה.
תמר זנדברג: אנחנו כן מדברים.
<כרמל סלע: עכשיו תראו, אנחנו לא נתקן את כל העוולות.
תמר זנדברג: אני רק רוצה לעדכן אותך, אני הזמנתי - - -
<כרמל סלע: לא, אל תפריעי לי, סליחה.
<כרמל סלע: אל תפריעי לי.
תמר זנדברג: קודם כל תוריד את היד.
תמר זנדברג: אתה לא תדבר בצורה כזאת לחברי כנסת, אתה תבין איפה אתה נמצא.
דוד אמסלם: כרמל, כרמל.
תמר זנדברג: קודם כל אני יכולה להפריע לך, אתה לא יכול להפריע לי.
תמר זנדברג: תלמד את הכללים פה.
דוד אמסלם: כרמל, תמר, שנייה.
תמר זנדברג: לא, יש גבול.
דוד אמסלם: שנייה, ברגוע.
דוד אמסלם: בואו נרגע.
תמר זנדברג: אם אני זאת שצריכה לחנך אותך, אז זה מה שיהיה.
<קריאה: אבל למה את צודקת כל הזמן?
תמר זנדברג: אתה גם כן אל תתערב.
תמר זנדברג: אתם לא הבנתם שבכנסת לא מתערבים לחברי הכנסת?
תמר זנדברג: תלמדו את זה.
<כרמל סלע: הבנו שבכנסת רק צועקים.
תמר זנדברג: נכון, רק צועקים בכנסת.
<כרמל סלע: רק צועקים בכנסת.
דוד אמסלם: כרמל, כרמל, תמר.
תמר זנדברג: רק צועקים ורק חברי כנסת.
דוד אמסלם: רק שנייה, תמר, אני נתתי לך את זכות הדיבור.
דוד אמסלם: תני לי, אני - - -
תמר זנדברג: ואם אנחנו צועקים, זה לא עניין של - - - עם כל הכבוד.
דוד אמסלם: תמר, תני לי.
תמר זנדברג: לא, פשוט צריך לחנך את - - -
דוד אמסלם: תני לי לנהל את העסק.
אורי מקלב: אתה לא יכול להתייחס למה שהיא אמרה אבל תגיד שהיא לא תגיד.
אורי מקלב: אתה שאלת - אתם גם עושים?
אורי מקלב: אתם לא פועלים, אז היא ענתה לך כן.
דוד אמסלם: אורי, ברשותכם, אני רוצה לומר א' - - -
<כרמל סלע: אז אני אסיים.
<כרמל סלע: אני רוצה להגיד שההתחלה זו התחלה טובה ובהחלט השיפוי שמשרד האוצר יחד עם משרד הפנים, מנסים לשפר את מצב החופים בארץ זאת התחלה טובה.
<כרמל סלע: אז מגיע תודה רבה לכולם, אבל זו עדיין רק התחלה קטנה, כי העלויות באמת, אמיתי, הוא מדבר על 13 קילומטר, אני מדבר על 26 קילומטרים - - -
<אשר גרנר: 38.
<כרמל סלע: לא, אני לא מחשיב כרגע את כל אלה.
<כרמל סלע: לא רוצה.
<כרמל סלע: אבל פתוחים – 29 קילומטרים, סליחה.
<כרמל סלע: 29 פתוחים וזה עולה לנו המון המון כסף.
<כרמל סלע: אני לא חושב שזה לא צריך להיות בחינם, בסדר, אבל צריכים לעזור לנו.
<כרמל סלע: 20,000 תושבים לא יכולים לממן 2 מיליון תושבי מדינת ישראל.
<כרמל סלע: אנחנו מבקשים עזרה.
<כרמל סלע: בסך הכל הרעיון הוא מאד פשוט וזה כמו שגם זוהיר אמר ואולי גם תמר אמרה את זה.
<כרמל סלע: חברה, תתנו לכל חוף מוכרז וצריכים להיות עוד חופים מוכרזים, אנחנו מסכימים.
<כרמל סלע: ואנחנו בונים עוד חופים מוכרזים.
<כרמל סלע: אצלנו באזור יש ארבעה, אנחנו רוצים שיהיו חמישה ושישה, אבל כל חוף כזה עולה מיליון וחצי, ואין קיוסקים בחופים האלה.
<כרמל סלע: יהיה אסור לעשות קיוסקים, כי שמעתם קודם מה אמרו פה.
<כרמל סלע: 100 מטר מהחוף לא בונים כלום, לא עושים כלום, אז גם פה, הסיפור של המידתיות.
<כרמל סלע: חברה, עיריות ומועצות מקומיות ואזוריות שנמצאות על החוף וצריכים להקים איזה בית קפה קטן, 50 מטר מהחוף, לא 100 מטר, שהמבוגרים יגיעו לקיוסק.
<כרמל סלע: פה רוצים להגיד חברים, ב-100 מטר לא בונים כלום - - -
<קריאה: לא בונים כלום ובצדק, יש לכם חופים פתוחים, כדי לא להרוס - - -
<כרמל סלע: אנחנו לא יכולים לממן את החופים האלה.
<כרמל סלע: אם בסוף משרד הפנים יגיע למסקנה שעבור כל חוף מוכרז הרשות תקבל X, נהיה שמחים.
<כרמל סלע: בינתיים השיפוי הוא רק לחוף שגבית, אבל אנחנו בשלושה חופים לא גבינו.
דוד אמסלם: תודה כרמל, תודה רבה.
דוד אמסלם: זה בעצם הקונטקסט של הדיון, אני חוזר על זה כל הזמן, אבל זה בעצם הסיבה שאנחנו עושים את הדיון.
יעל כהן-פארן: אני יכולה לבקש הבהרות לגבי השיפוי?
יעל כהן-פארן: כי לא ברור לי.
יעל כהן-פארן: מה שעולה כאן כל הזמן לא ברור עדיין.
דוד אמסלם: אני אדבר על זה עכשיו.
דוד אמסלם: עוד מישהו רוצה לומר משהו לפני שאני מתמקד במשרד האוצר והפנים בלבד?
<נעמה כהן טבע: נעמה טבע מים חופשי.
דוד אמסלם: בואי תדברי איזה שתי דקות ואחריך מאיה.
<נעמה כהן טבע: אני נעמה טבע מפרדס חנה.
<נעמה כהן טבע: לפני שנה הקמנו מטה מאבק בפרדס חנה בעקבות הגבייה בחוף האקוודוקט.