GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענבר וייס: יש תדריך.
<ענבר וייס: ובתי אבות נכנסים בתוך התדריך הזה.
דוד אמסלם: את לא חושבת שצריך להיות לבתי אבות תכנית אב?
<ענבר וייס: אני אסביר למה לא.
<ענבר וייס: מינהל התכנון חושב שלא.
<ענבר וייס: אני אסביר מדוע.
<ענבר וייס: התפקיד של מוסד התכנון הארצי, בתכנון, הוא לייצר את התשתית.
<ענבר וייס: אנחנו צריכים לייצר את התשתית, ואנחנו מייצרים אותה.
<ענבר וייס: ככל שצריך לעבות אותה, אנחנו נשמח לשבת עם מי שצריך ונעבה אותה: הן בתדריך, הן בחקיקה – בכל מה שצריך.
<ענבר וייס: אבל תכנון ארצי לא מאתר מגרשים ברמה העירונית.
<ענבר וייס: זה לא התפקיד שלו.
דוד אמסלם: איזה הנחיות נתתם?
<ענבר וייס: אז אני אסביר: הנושא הזה של בתי אבות ודיור מוגן מתחלק גם למגרשים שהם שכירים, לשימוש שהוא שכיר, וגם לשימוש שהוא ציבורי.
<ענבר וייס: ברמה השכירה אפשר לקדם היום דיור מוגן, גם בייעוד של מסחר, של מגורים, וזה נותן מענה לחלק מהבעיה.
דוד אמסלם: למה זה צריך להיות ככה?
דוד אמסלם: אני שואל למה בית אבות צריך לקנות מגרש שהוא מסחר, שהוא - - -?
<ענבר וייס: אני לא אומרת.
<ענבר וייס: זה נותן מענה חלקי.
דוד אמסלם: אני הרי מכיר את נושא התכנון.
דוד אמסלם: תאמיני לי.
דוד אמסלם: אני לא שואל סתם שאלות.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה: למה במסגרת ייעודי הקרקע הוא צריך להחליט שהוא בונה בית אבות על שטח מסחרי, בגלל שזה מתאים לו בקטע המסחרי.
דוד אמסלם: ואם מחר הוא יחליט שזה לא מתאים לו, הוא יהפוך את זה לסופר מרקט.
דוד אמסלם: אני שואל למה אין ייעודי קרקע ספציפיים?
דוד אמסלם: כמו שיש לבתי ספר, כמו שיש לגנים – למה אין לבתי אבות?
<ענבר וייס: אז לבתי ספר ולגנים אין ייעוד ספציפי.
<ענבר וייס: יש ייעוד חום.
<ענבר וייס: ייעוד ציבורי.
דוד אמסלם: החום שברובו הולך לשם.
<ענבר וייס: בסדר, אבל במסגרת הייעוד הזה ניתן, לפי סעיף 188, ולאחרונה - - -.
<ענבר וייס: אפשר להקים - - -
דוד אמסלם: עירייה לא תקצה את זה, עירייה לא תקצה את זה - - -
<ענבר וייס: אם יש צורך פרוגרמטי.
דוד אמסלם: אבל אני מודיע לך.
דוד אמסלם: את אל תלכי לי ככה.
דוד אמסלם: למה את לא חושבת שאתם צריכים לתת הנחיות לתכנון, שבמסגרת, למשל, השטחים החומים, חלק מהם בעיר, לפי גודל העיר ולפי הנגזרת של האוכלוסייה, שיהיה שטח שמיועד לבתי אבות ולדיור מוגן?
דוד אמסלם: ספציפית.
<ענבר וייס: וזאת שאלה.
<ענבר וייס: אנחנו חושבים שצריך לייצר את הגמישות - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, מדובר על 10% מאוכלוסיית מדינת ישראל.
דוד אמסלם: לא מדובר על שלושה אנשים.
נחמן שי: יותר.
דוד אמסלם: אז לכן אני המום קצת איך אתם לא מבינים שיש פה צורך - - -
נחמן שי: לא רוצים אותם - - -
<ענבר וייס: אבל אנחנו מבינים שיש צורך, ואני רוצה להסביר לך איך אנחנו מבינים את זה.
<ענבר וייס: תן לי דקה אחת.
<ענבר וייס: אנחנו מבינים שיש צורך.
<ענבר וייס: בכל תכניות המתאר הכוללניות שלנו, החישוב של האוכלוסייה המבוגרת בישראל נכנס בחישוב הפרוגרמטי.
<ענבר וייס: הוא נכנס בחישוב הפרוגרמטי ברמה שכשמסמנים ומאתרים שטחים חומים, לוקחים את הייעוד הזה בחשבון ומאתרים שטחים חומים כדי - - -
דוד אמסלם: אתם בדקתם מה עושים עם השטחים החומים?
<ענבר וייס: בודקים.
<ענבר וייס: בתכניות.
<ענבר וייס: בוודאי.
דוד אמסלם: אני שאלתי: אתם בדקתם כמה מהשטחים החומים מיועדים לבתי אבות ולדיור מוגן?
<ענבר וייס: אנחנו לוקחים את זה בחשבון בסך הכול של - - -
דוד אמסלם: אבל אני מספר לך מה קורה.
דוד אמסלם: אני אומר לך: שטחים חומים ילכו לבתי כנסת, ילכו לגני משחקים.
דוד אמסלם: אם זה עם ירוקים.
דוד אמסלם: נגיד החומים ילכו לבניית מועדוני נוער, ילכו לבתי ספר, לגני ילדים, ולא ילכו לבתי אבות.
<ענבר וייס: אז יכול להיות שצריך לעבות את - - -
דוד אמסלם: ראש עיר ממוצע לא רואה את גולת הכותרת שלו בבניית בית אבות.
<ענבר וייס: תראה, אני אספר לך קצת מה קורה בשטח.
<ענבר וייס: רשויות מקומיות כן מקיימות דיור מוגן.
<ענבר וייס: עד לאחרונה עבדתי במחוז ירושלים.
<ענבר וייס: יש המון תכניות - - -
דוד אמסלם: כמה בתי דיור מוגן יש בירושלים?
דוד אמסלם: את יודעת?
<ענבר וייס: יש מחסור.
<ענבר וייס: את זה אני יודעת.
<ענבר וייס: אבל יש המון תכניות - - -
דוד אמסלם: למה יש מחסור?
<ענבר וייס: יש המון תכניות שהן מבינות את זה היום ומשנות את זה היום.
<ענבר וייס: יש גם יוזמות של עמיגור ושל הסוכנות היהודית.
<ענבר וייס: מקדמים עכשיו 3,000 יחידות לדיור מוגן.
<ענבר וייס: מה שנקרא בתי אבות בר השגה, בשילוב עם מבנים ישנים של הסוכנות היהודית.
<ענבר וייס: מחדשים אותם, מוסיפים עליהם קומות והופכים אותם לדיור מוגן.
<ענבר וייס: אנחנו הוצאנו תקני חנייה מופחתים לדיור מוגן ולבתי אבות, כדי שיהיה יותר קל לקדם את התכניות.
דוד אמסלם: אני לא שואל את השאלה הזו.
<ענבר וייס: זו התשתית הארצית.
<ענבר וייס: זאת התשתית התכנונית הארצית שאמורה לעודד ולהוות - - -
דוד אמסלם: כשלשר האוצר היום יש בעיה עם הנושא של הדיור, כולכם מגויסים לעניין.
דוד אמסלם: מהבוקר עד הלילה.
דוד אמסלם: אני משנה פה חוקים בשביל כל המדינה בשביל הנושא הזה.
דוד אמסלם: בגלל שזה יושב במיינסטרים שלכם.
דוד אמסלם: השר שלכם החליט וככה הולכים.
דוד אמסלם: בתי אבות לא יושבים אצלכם בראש.
דוד אמסלם: בגלל זה כמעט אין פה דיון אחד על נושא של בתי אבות.
דוד אמסלם: אם אני לא יוזם אותו, אין דיון בכלל.
דוד אמסלם: עכשיו, אני חושב שמינהל התכנון – זה חלק מהעניין.
דוד אמסלם: יש 10% עד 11% מהאוכלוסייה שהיא מוגדרת כאוכלוסייה שהיא בגיל השלישי.
דוד אמסלם: דרך אגב, וכמו שאמר חבר הכנסת נחמן שי: ככל שתוחלת החיים תעלה, יהיו שם יותר אנשים.
נחמן שי: יהיו 1,600,000 - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, כולנו נגיע לשם.
דוד אמסלם: זה לא מדובר על איזה מישהו שם שאנחנו לא מכירים.
<ענבר וייס: נכון.
דוד אמסלם: כל אחד שמדבר, בסוף זו שאלה של זמן והוא יגיע לנקודה הזאת.
דוד אמסלם: אז אני שואל שאלה: למה המדינה, אתם, מינהל התכנון, לא יוזם דיון עם עצמו, הנחיות ובודק ומקצה ומחליט שכל השטחים החומים שיש בכל עיר ועיר יהיו הנחיות תכנוניות?
דוד אמסלם: אני, דרך אגב, הייתי מחליט להיכנס ולייעד אותם רק לבתי אבות.
דוד אמסלם: לא, אין חום.
דוד אמסלם: יש בתי אבות.
דוד אמסלם: חום זה מין מדמנה גדולה - - -
<ענבר וייס: יש הנחיות ספציפיות לבתי אבות בתדריך.
<ענבר וייס: ייתכן שצריך לעבות את התדריך בשביל לבדוק את זה לעומק.
<ענבר וייס: אנחנו נשמח לשבת.
<ענבר וייס: אני גם רוצה לומר שגם תמ"א 38 מתייחסת לבתי אבות ונותנת - - -
דוד אמסלם: אתם עשיתם תמ"א חופים לחופים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אני פה דן על תמ"אות הזויות כמעט.
דוד אמסלם: כמה תמ"אות יש לכם?
דוד אמסלם: כמה מאות תמ"אות יש לכם?
<ענבר וייס: יש הרבה תמ"אות.
דוד אמסלם: אבל על בתי אבות אין.
דוד אמסלם: בתי אבות – למה?
דוד אמסלם: מה אנחנו צריכים בתי אבות.
דוד אמסלם: מי בכלל הולך לבתי אבות.
<ענבר וייס: בגלל שמדובר - - - בנושא שצריך לאתר מגרשים ברמה הספציפית.
<ענבר וייס: ברמה העירונית.
<ענבר וייס: וזה לא התפקיד של מינהל תכנון ארצי.
<ענבר וייס: אנחנו יכולים לתת הנחיות ואנחנו יכולים - - -
דוד אמסלם: את מבינה את העניין.
<ענבר וייס: אני מבינה, אבל - - -
<מלכה שניאור: אפשר להתייחס?
<מלכה שניאור: בבקשה.
<מלכה שניאור: מלכה ממשרד הבינוי והשיכון.
<מלכה שניאור: אני רוצה להגיד שיש הבדל בין תכניות מתאר לבין מסמכי מדיניות.
<מלכה שניאור: תכנית מתאר אמורה לתת מיקומים מרחביים.
<מלכה שניאור: להגדיר סוגים שונים, ייעודיים, על גבי תשריט.
<מלכה שניאור: והיא נוקשה מאוד.
<מלכה שניאור: והיא יכולה להוות כלי מעכב.
<מלכה שניאור: לא כלי שמקדם.
<מלכה שניאור: אבל יש צדק בדבר שצריך לראות את כל הנושא של האוכלוסייה המבוגרת בראייה כוללת.
<מלכה שניאור: צריך להקצות לא רק בתי אבות ולא רק דיור מוגן, צריך גם להקצות דיור בקהילה.
<מלכה שניאור: כי אנחנו מתייחסים לשכונות ולקהילות מקיימות שבהן האוכלוסייה העצמאית המבוגרת גרה בתוך הקהילה: דירות קטנות ודברים אחרים.
<מלכה שניאור: אתם צודקים במאה אחוז שצריך איזושהי ראייה כוללת.
<מלכה שניאור: עד היום הדבר בא לידי ביטוי בפרוגרמות, בהנחיות לתכניות מתאר.
<מלכה שניאור: גם בתוך תכניות מתאר ארציות כוללות.
<מלכה שניאור: צריך באמת לגבש איזשהו מסמך מדיניות מנחה, שאחר כך נפרוט אותו בתכניות מתאר מקומיות ונחייב באמת את הרשויות לתת מענה במסגרת יעוד.
<מלכה שניאור: זה יכול להיות תחום, אבל שבו כתוב בפרוגרמה ספציפית שזה יהיה לטובת מוסד ציבור, כזה או אחר.
<ענבר וייס: וזה עושים בתכנית מפורטת.
<ענבר וייס: גם בתכנית מתאר מפורטת - - - ארצית.
נחמן שי: מה שאת אומרת זה בוודאי ידוע כבר עשר ו-15 שנה.
נחמן שי: אז למה זה לא נעשה?
נחמן שי: כי מה שאת אומרת זה דברי אלוהים חיים.
<מלכה שניאור: זה בדיוק.
<מלכה שניאור: זה נעשה.
<ענבר וייס: זה נעשה.
<מלכה שניאור: זה נעשה, אבל לא ברמה – נאמר מחייבת ארצית.
<ענבר וייס: זה לא ברמה ארצית.
<ענבר וייס: לא בתמ"א ארצית.
<מלכה שניאור: זאת אומרת, יש פרוגרמות.
<מלכה שניאור: אומרים אם זה יהיה בית אבות, אומרים שיהיה - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא ראיתי שום שטח שמחויבים לעשות בו בית אבות.
דוד אמסלם: בשום תכנית.
<מלכה שניאור: ישנם שטחים כאלה - - -
דוד אמסלם: אז אני מודיע לכם איך זה עובד.
<ענבר וייס: יש.
<ענבר וייס: בתכניות ותמ"ל היום יש אחוז ספציפי שנקבע בתכנית, שאחוז - - - חייב להיות - - -
דוד אמסלם: איזו תכנית?
<ענבר וייס: תכניות ותמ"ל.
דוד אמסלם: תגידי לי איפה.
דוד אמסלם: באיזו עיר?
<ענבר וייס: זאת המדיניות של תכניות ותמ"ל.
<ענבר וייס: זאת אומרת, בכל מקום שהותמ"ל מגיע אליו הוא מתכנן, והוא מתכנן - - -.
<ענבר וייס: 30 אלף יחידות דיור, 40 אלף יחידות דיור.
<ענבר וייס: הוא מתייחס גם לזה.
<ענבר וייס: כן, אבל גם בתכניות הכוללניות.
<ענבר וייס: גם במחלקה שלנו שעושה תכנון כוללני.
<ענבר וייס: מתייחסים לזה בפרוגרמה.
<רפי אלמליח: אפשר להתייחס?
<רפי אלמליח: רפי אלמליח, מתכנן רשות מקרקעי ישראל.
<רפי אלמליח: הנושא הוא באמת חשוב והוא מטופל לאחרונה יותר ויותר.
<רפי אלמליח: כמי שמוביל כ-500 תכניות, שהמדינה למעשה מקדמת על אדמות מדינה – אנחנו, בכל תכנית, משלבים, לא בשטחים המיועדים לבתי אבות, אלא על מרכזים מסחריים, כדי לשלב.
<רפי אלמליח: כמו שנאמר כאן: לשלב את האוכלוסייה בקהילה.
<רפי אלמליח: אנחנו רואים שהקונספט הזה הוא קונספט מנצח.
<רפי אלמליח: יש לנו דוגמה כאן ליעד - - -
דוד אמסלם: מכיר, אבל זה לא קשור לקונספט.
דוד אמסלם: רק בית אבות שהוא על מרכז מסחרי, הוא מנצח?
<רפי אלמליח: לא רק.
<רפי אלמליח: אני אומר שאנחנו - - -
דוד אמסלם: בגלל שאתם רוצים לשווק.
דוד אמסלם: בגלל ערך הקרקע - - -
<רפי אלמליח: לא.
<רפי אלמליח: ממש לא.
דוד אמסלם: מה לא – ממש לא?
<רפי אלמליח: אם נגיע לזה - - -
דוד אמסלם: אתה יודע מה, שאלת שאלה, אז אני אשאל אותך: אם בקומה הראשונה בבית הכרם היה גם בית אבות במקום החנויות.
דוד אמסלם: אז היו יותר חדרים.
דוד אמסלם: אז מה.
דוד אמסלם: דרך אגב, בגבעה הצרפתית הכול בית אבות – אין בעיה.
דוד אמסלם: אין שם קטע מסחרי אחד.
דוד אמסלם: הכול מתפקד מצוין.
דוד אמסלם: חוץ מלהוציא כסף - - -
<רפי אלמליח: הקונספט היום של תמהיל שילוב שימושים ועירוב שימושים: גם של תעסוקה, גם של מסחר, גם של דיור חוגן.
<רפי אלמליח: זה הכיוון היום שהתכנון הולך.
<רפי אלמליח: ואנחנו בשלוש-ארבע השנים האחרונות, בכל תכנית, אני, בעצמי, יושב אחת לחודש על כל תכנית, ואני דואג להכניס על כל מרכז מסחרי - - -
דוד אמסלם: בית אבות.
<קריאה: דיור מוגן.
<רפי אלמליח: והפרוגרמה – זה נותן מינימום של 240 יחידות, כך שזה יהיה באמת כלכלי ליזם.
<רפי אלמליח: ואני חושב שהתרופה כאן, לכל מה ששמענו כאן על התקנים ועל חוסר התקנים, יבוא מהכלכליות והתחרות שתהיה בשוק הזה.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה - - -
<רפי אלמליח: רגע.
<רפי אלמליח: שתהיה תחרות ויהיו הרבה מקומות, המחירים ירדו והצורך יבוא מהשטח.
נחמן שי: - - - עוד אין בית - - -
דוד אמסלם: אני אגיד לך.
דוד אמסלם: המרכזית.
דוד אמסלם: בבית הכרם – אם בעל המגרש אמור לשלם כמה עשרות מיליוני שקלים לרשות מקרקעי ישראל עבור בניית בית האבות, אז זה ברור לך מה המחיר.
דוד אמסלם: הרי בסוף לא מדובר בגמילות חסדים.
דוד אמסלם: ככל שערך הקרקע יהיה יותר נמוך בהיבטים האלה, שואף אפילו לאפס - - -
<רפי אלמליח: - - - מה שצריך לעשות גם כאן מחיר למשתכן.
<רפי אלמליח: אני מקבל את מה שאתה אומר.
<רפי אלמליח: אני חושב - - -
דוד אמסלם: לכן אני אומר: בגדול, אתה לא הבעיה שלי.
דוד אמסלם: יש לי בעיה עם מינהל התכנון.
דוד אמסלם: הם אמורים לייצר את הצורך ואתה אמור לתת את התשובה בקרקע.
דוד אמסלם: אתה אין לך מדיניות פה.
דוד אמסלם: הם אמורים להגיד: רבותיי, אנחנו צריכים על כל 1,000 איש – 2,000.
דוד אמסלם: איזשהו מפתח.
<ענבר וייס: אנחנו אומרים וזה מופיע - - -
דוד אמסלם: ואז אתה אמור לייצר את הקרקע.
דוד אמסלם: עכשיו, אני לא שואל כרגע איפה.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה להביא את זה על מרכז מסחרי, תביא על מרכז מסחרי.
דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר, אם באמת ההיצע יהיה בכמויות הנדרשות, אז גם המחירים יהיו יותר נמוכים, של המשתכנים בסוף, באותו בית אבות.
דוד אמסלם: בגלל שיהיו מספיק אנשים שיבואו וייבנו את זה בגלל שזה מתאים לו.
דוד אמסלם: וכשערך הקרקע יותר נמוך, בסוף זה מתגלגל למעלה.
דוד אמסלם: וכמו שאמרנו, הצרכן שבא ובסופו של דבר בא להשתכן בבית האבות, אז הוא ייכנס במחיר יותר זול מאשר היום, שהוא צריך לשלם כמה עשרות מיליוני שקלים על הקרקע.
דוד אמסלם: זה מה שמטריד אותי בהיבט הזה, שבכלל צריך את ועדת הפנים והגנת הסביבה לדבר על זה.
דוד אמסלם: כאילו עכשיו המצאנו את העניין.
דוד אמסלם: עד עכשיו לא ידענו מה זה קשישים.
דוד אמסלם: לא ידענו בכלל מה זה בית אבות.
דוד אמסלם: עכשיו, הנה, התכנסנו, באנו למדינת ישראל, נתקלנו באיזה ארבעה קשישים.
דוד אמסלם: אנחנו אומרים: וואלה, מה נעשה איתם?
דוד אמסלם: בואו נבנה בית אבות.
דוד אמסלם: פונים למינהל התכנון.
דוד אמסלם: אתה מבין איך זה עובד פה?
דוד אמסלם: זה מה שמרתיח אותי.
נחמן שי: בואו נגייס אותם ליחידת הסייבר של צה"ל.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאותי מוציא מהכלים.
<ענבר וייס: מינהל התכנון מתייחס לזה עוד לפני שהיה הדיון בוועדה.
<ענבר וייס: הוא מכניס את זה לפרוגרמות שלו.
<ענבר וייס: לכל התכניות.
<ענבר וייס: הסיבה - - - מתייחסים לזה היא מכיוון שאנחנו - - -.
דוד אמסלם: הגברת ענבר וייס, אני לא סתם מדבר.
דוד אמסלם: אני יודע מה אני אומר.
דוד אמסלם: אני מצפה לאיזושהי רצינות.
דוד אמסלם: מינהל התכנון, לדורותיו – כשיש נושא שחשוב לו הוא מוביל.
<ענבר וייס: נכון, אבל לא - - -
דוד אמסלם: אבל אני עוד לא ראיתי דיון של מינהל התכנון שהזמין או לפחות כאן, אצלי.
דוד אמסלם: אני מנהל כאן הרבה דיונים של מינהל התכנון.
דוד אמסלם: אני מנהל כאן המון שינויי חקיקה שמוביל מינהל הדיור.
דוד אמסלם: חצי מהחקיקה שלי מתעסקת אתכם.
דוד אמסלם: אני לא ראיתי שפעם באתם אליי בנושא של בתי אבות.
דוד אמסלם: של אנשים מבוגרים.
דוד אמסלם: כלום.
<ענבר וייס: זה נכנס - - -
דוד אמסלם: החבר'ה הצעירים, דרך אגב, מרתקים אתכם היום.
דוד אמסלם: המבוגרים לא.
דוד אמסלם: דרך אגב, "והדרת פני זקן" זה אנחנו.
דוד אמסלם: כל אחד יהיה זקן.
דוד אמסלם: אפילו אם אתה בא בפן האגואיסטי של עצמך.
דוד אמסלם: אתה הרי גם תהיה זקן.
דוד אמסלם: זה לא הזקנים - - -.
דוד אמסלם: כל אחד.
דוד אמסלם: מהרגע שאתה נולד – זו שאלה של זמן עד שתהיה זקן.
דוד אמסלם: אז מה, אתה לא דואג לעצמך, גם כפקיד?
נחמן שי: וזו לא מחלה.
נחמן שי: זו לא מחלה גם.
נחמן שי: בדקתי.
דוד אמסלם: זו לא מחלה.
<ענבר וייס: אני מסכימה - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אם יש לך מחלה, בסוף אתה לא תהיה זקן.
דוד אמסלם: אבל אני אומר:
דוד אמסלם: אם במדינת ישראל אתה מגיע לאיזשהו גיל גבורות, וזו השאיפה שלנו בעצם, באמת, שאנשים.
דוד אמסלם: בכלל, כל חברה יש לה עניין להגדיל את תוחלת החיים של אזרחיה.
דוד אמסלם: אז בסוף אתה מגיע בקצה, שאתה מבוגר.
דוד אמסלם: והיום שמעתי איזושהי תכנית ברדיו על הנושא הזה.
דוד אמסלם: לא נעים להגיע לגיל הזה היום כשאין לך אמצעים.
דוד אמסלם: אז אני אומר: מדינה צריכה לקחת אחריות על הנושא.
דוד אמסלם: דרך אגב, מה זו המדינה?
דוד אמסלם: זה אותם אנשים שבנו את המדינה – היום נמצאים שם.
דוד אמסלם: עוד מעט, בסיכום, אני אגיד לכם מה אני רוצה לעשות.
<ענבר וייס: אני מסכימה מאוד ומקבלת את מה שאתה אומר.
<ענבר וייס: אני רק אומרת שלא בטוח שתמ"א ארצית זו הדרך הנכונה.
<ענבר וייס: זה מה שאני אומרת.
דוד אמסלם: את יודעת מה, אז אם לא תמ"א ארצית, אז יש הנחיות.
<רפי אלמליח: בתדריך.
<ענבר וייס: בתדריך - - -
דוד אמסלם: יש הנחיות כלליות מחייבות, ואתה שמים עליהם zoom, והוועדות המחוזיות והוועדה הארצית - - - עושה דיון פעם בשנה, מקבלת נתונים.
דוד אמסלם: ואני עוד מעט אגיד לכם איזה נתונים אני ארצה לבקש מכם כל כמה חודשים.
דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
דוד אמסלם: את רוצה להתייחס לעניין?
טלי פלוסקוב: כמה מילים.
טלי פלוסקוב: תודה, אדוני היושב-ראש, על עצם קיום הדיון.
טלי פלוסקוב: כפי שאתה יודע, אני עומדת בראש ועדה, ועדת משנה למעמד הקשיש.
טלי פלוסקוב: שם לא מעט אנחנו מדברים באמת על המצוקה בין הקשישים בדיור.
טלי פלוסקוב: על קורת גג אני כרגע מדברת.
טלי פלוסקוב: ואם אנחנו נסתכל על כך שיש לנו סדר גודל של 50 אלף איש שאין להם קורת גג; וכשאנחנו כמדינה מדברים על עוני במדינה, אז תדעו לכם: מי שעני במדינת ישראל זה מי שאין לו קורת גג.
טלי פלוסקוב: למי שהצלחנו לדאוג לקורת גג, הוא חי בכבוד במדינה שלנו.
טלי פלוסקוב: דיברתם פה – אני פשוט לא הייתי בהתחלה – אבל דיברתם פה על קרקע חומה.
טלי פלוסקוב: אז אתה אומר: למה קרקע חומה – מישהו כן בונה ומישהו לא בונה?
טלי פלוסקוב: אז כאן יש לי חדשות בשבילך, ובטח לא חדשות.
טלי פלוסקוב: בטח אתה יודע.
טלי פלוסקוב: שפה גם הרבה תלוי בראש העיר.
טלי פלוסקוב: אם ראש העיר רוצה, אז הוא בונה.
טלי פלוסקוב: הוא לא רוצה?
דוד אמסלם: את איחרת בדיון.
טלי פלוסקוב: אז אין לנו כלים לחייב אותו.
טלי פלוסקוב: אז באמת, אם בתכנון ובבנייה תהיה חובה לבנות אחוז מסוים מהקרקע החומה לטובת דיור ציבורי לקשישים – זה מצוין.
טלי פלוסקוב: וכמובן וכמובן שיש דבר נוסף שאנחנו דנים בוועדה.
טלי פלוסקוב: פשוט, אני רואה פה נציגים של הרבה משרדים.
טלי פלוסקוב: קשיש שיש לו מטפל, אפילו לכמה שעות – הוא כבר לא יכול לקבל דיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: שזה בכלל.
טלי פלוסקוב: אני כרגע מדברת על סוג של מקבץ דיור או הוסטל.
טלי פלוסקוב: שזה גם נושא שצריך לטפל בו, אבל את זה אנחנו נעשה בוועדה אחרת.
טלי פלוסקוב: אבל שוב פעם, למידע.
טלי פלוסקוב: ומה שאני רוצה להגיד: כל מה שאתה תחשוב לנכון כדי לחייב את הרשויות לדאוג גם לקשישים, ולא רק לאלה שמשלמים ארנונה, אלא כפי שאמרת, שגם כולנו נהיה שם.
טלי פלוסקוב: ואם המדינה לא תדאג לקשישים היום, אז אוי ואבוי לנו.
טלי פלוסקוב: כי אחוז כל כך גבוה של האזרחים שלנו הם קשישים, ולא לתת להם את מה שמגיע להם, את קצת הלב, שיש לנו אגב.
טלי פלוסקוב: ואנחנו רואים את זה בהרבה דברים.
טלי פלוסקוב: ופה, בעיניי, אין מספיק תשומת לב לנושא.
דוד אמסלם: רשות האוכלוסין וההגירה נמצאת פה?
דוד אמסלם: מה נשמע?
<משה נקש: בסדר גמור.
דוד אמסלם: אני מחכה לתקנה הגיאוגרפית כבר.
דוד אמסלם: כשאתה תהיה מוכן - - -
<משה נקש: נו, אז צריך לזמן דיון השבוע - - -.
<משה נקש: עובדים על זה.
דוד אמסלם: לא, תסיים את העבודה.
דוד אמסלם: לא עובדים.
דוד אמסלם: אני שם רוצה לקבל נתונים.
דוד אמסלם: תגיד, מה אתה אומר לגבי?
דוד אמסלם: מה העמדה שלכם לגבי הסיפור של כוח העזר?
<משה נקש: מנכ"ל רשות קיבל - - - גם ממר רוני עוזרי ומארגון אב"א, והעביר את המכתב הזה בצירוף מכתב שלו לכל יתר המשרדים שעוסקים בדבר כדי לקבל את עמדתם.
<משה נקש: אמרת נכון.
<משה נקש: גם חבר הכנסת רועי פולקמן.
<משה נקש: גם חבר הכנסת נחמן שי.
<משה נקש: משרד הבריאות צריך להוביל את זה.
<משה נקש: אנחנו, מבחינתנו, אין לנו בעיה להוציא היתרים ולהעסקת עובדים זרים בבתי אבות.
<משה נקש: אנחנו לא יכולים לעשות את זה היום, כי צריך לעשות את התיקונים הנדרשים, מן הסתם.
דוד אמסלם: איזה תיקון?
<משה נקש: החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: דברים כאלה זה צריך להיות במסגרת החלטת ממשלה?
<משה נקש: כי היום התחומים שבהם אפשר להוציא היתרים לעובדים זרים – בתי האבות לא נכללים באחד מהתחומים האלה.
<משה נקש: בסדר?
<משה נקש: לכן צריך את תיקון החלטת הממשלה.
<משה נקש: ברגע שיהיה, אנחנו כמובן יכולים להוציא את ההיתרים.
<משה נקש: מה שכן חשוב זה באמת לבדוק את העניין הזה באיזה דיון בין-משרדי: אם משרד הכלכלה והתעשייה, אם משרד האוצר, אם משרד הבריאות – כדי לראות מה גודל המחסור, קודם כל.
<משה נקש: מה הפער.
<משה נקש: מה הפגיעה או לא פגיעה בתעסוקת ישראלים בתחום הזה, ובכלל בהשלכות הכלכליות בזה.
<משה נקש: אבל שוב, זו סמכות של משרד האוצר, של משרד הכלכלה והתעשייה.
<משה נקש: אנחנו נשמח להיות שותפים לזה.
<משה נקש: ואם נצטרך בסוף לטפל במתן היתרים, אנחנו יודעים לעשות את זה.
דוד אמסלם: בבקשה, רק תגיד את השם.
<אברהם שוחט: שמי אבי שוחט.
<אברהם שוחט: אני מנהל של בית חולים בפתח תקווה.
<אברהם שוחט: בית חולים סיעודי.
<אברהם שוחט: בית אבות סיעודי.
<אברהם שוחט: אדוני, לגבי העובדים, לגבי החוסר בעובדים: דבר ראשון, אני רוצה להגן על משרד הבריאות ועל דוקטור אהרון כהן.
<אברהם שוחט: דוקטור אהרון כהן, כבר בשנת 2010 – יש לי מכתב אצלי – כשאלי ישי היה שר הפנים – אני חושב שאז אלי ישי היה שר הפנים – יצא כבר מכתב.
<אברהם שוחט: אני נפגש יחד עם כבוד השר.
<אברהם שוחט: הסברתי לו את הבעיה לגבי עובדים זרים.
<אברהם שוחט: אלי ישי ביקש שמישהו מאגף הגריאטריה יוציא אליו מכתב.
<אברהם שוחט: יצא מכתב בשנת 2010 מדוקטור אהרון כהן, שיצא אליי, ואני שלחתי אותו, אני נתתי אותו אישית לאלי ישי.
<אברהם שוחט: אלי ישי בזמנו נלחם בכל העובדים הזרים ואמר: אני לא יכול לאשר, והוא מסמס את הנושא הזה.
<אברהם שוחט: דוקטור אהרון כהן תומך בהבאת עובדים זרים.
<אברהם שוחט: זה מה שאני יודע.
דוד אמסלם: אתה עובד במשרד הבריאות?
<אברהם שוחט: אני פשוט מנסה להבהיר - - -
דוד אמסלם: אני שואל שאלה, תענה לי.
דוד אמסלם: אתה עובד משרד הבריאות?
<אברהם שוחט: אני לא עובד משרד הבריאות.
<אברהם שוחט: אני פשוט התפלאתי - - -
דוד אמסלם: תקשיב, מר אברהם שוחט, תגיד לי מה הבעיות שלך כמנהל בית אבות.
דוד אמסלם: עזוב אותך - - -
<אברהם שוחט: לי היום אין מטפלים.
דוד אמסלם: נו, מה אכפת לך עכשיו - - -?
<אברהם שוחט: אני לא יודע על מה החברים שלי מדברים פה על חוסר של 5,000.
<אברהם שוחט: אני היום צריך צוות מלא של עובדים, מטפלים.
<אברהם שוחט: היום כל המטפלים שיש לי – אני הייתי מחליף אותם.
<אברהם שוחט: את כולם.
<אברהם שוחט: בסדר?
<אברהם שוחט: אנחנו היום לא נותנים טיפול שהוא ראוי בגלל שיש לנו חוסר.
<אברהם שוחט: היום מטפל שישן בלילה ואני בא בבוקר ומטפל עומד מולי וצוחק לי בפנים – זה, אני חושב - - -
דוד אמסלם: כמה מטפלים יש לך בבית האבות שם?
<אברהם שוחט: בסביבות ה-50.
דוד אמסלם: 50.
דוד אמסלם: כמה התקינה שלהם, שצריכה להיות?
<אברהם שוחט: אני צריך להגיע לסביבות 70.
דוד אמסלם: כמה ישראלים מתוך ה-70?
<אברהם שוחט: זה עובדי מטבח.
<אברהם שוחט: זה לא מטפלים שמורידים את החולים מהמיטות או שוטפים את הטוסיק.
דוד אמסלם: אתה לוקח עובד מטבח כדי שיטפל בחולה?
<אברהם שוחט: עובד מטבח – יש עובדים שרק מחלקים אוכל.
<אברהם שוחט: עובדים שמחלקים אוכל – יש ישראלים.
<אברהם שוחט: אתם יכול למצוא עובדות רוסיות מבוגרות שעדיין עושות את זה.
<אברהם שוחט: לפי דעתי, גם זה ייגמר.
<אברהם שוחט: עובדים שמטפלים בזקן, עובד שמטפל בזקן ומוריד אותו מהמיטה ורוחץ לו את הטוסיק כדי להחליף לו את הטיטול – אפילו לא אחד אפילו לא אחד.
דוד אמסלם: אז מאיפה הם?
<אברהם שוחט: רוב העובדים שלי הם עובדים שמגיעים מהשטחים.
<אברהם שוחט: אני הצלחתי להשיג אישורים כדי להביא עובדים מהשטחים.
דוד אמסלם: אתה מארגן אותם מהגורן ומן היקב, נקרא לזה ככה.
דוד אמסלם: רק לא ישראלים.
<אברהם שוחט: נכון.
<אברהם שוחט: והשאר, הרוב המכריע, זה עובדים שהם פליטים.
<אברהם שוחט: עובדים שהם פליטים, שעם העובדים, הפליטים האלה – גם זה ייגמר.
<רון עוזרי: לא חוקי.
<רון עוזרי: זה פלילי.
<אברהם שוחט: העובדים הפליטים האלה גם כן ייגמרו, כי המדינה נלחמת בהם כדי להוציא אותם מפה.
דוד אמסלם: עכשיו, מר אברהם שוחט, אני אשאל אותך שאלה בגלל הפתיח שלך: מי אתה חושב שאמור לדאוג לך לעובדים האלה?
<אברהם שוחט: המדינה.
דוד אמסלם: מה, משרד התחבורה?
דוד אמסלם: אני שואל מי.
דוד אמסלם: משרד התחבורה או משרד החקלאות?
<קריאה: המדינה.
<אברהם שוחט: משרד הבריאות.
<אברהם שוחט: חד משמעי.
דוד אמסלם: מישהו רוצה עוד להתבטא בנושא?
<צפי הלל-דיאמנט: אני רוצה להוסיף משהו, אם מותר לי.
דוד אמסלם: מותר לך.
<צפי הלל-דיאמנט: תודה.
<צפי הלל-דיאמנט: אני חושבת שיש לנו בעיה במדינה – וכאן אני מדברת כאזרחית ולא כנציגת המשרד – שקשישים הם לא חשובים.
<צפי הלל-דיאמנט: מה שחבר הכנסת נחמן שי אמר הוא מאוד-מאוד צודק.
<צפי הלל-דיאמנט: ואחד הדברים שצריך לעשות זה לחבר גני ילדים ובתי ספר עם בתי אבות, כמו שנעשה בעולם, כדי שהילדים יכירו את הקשישים כשהם עדיין במצב טוב.
<צפי הלל-דיאמנט: ובעצם החינוך לכבד את הקשישים, זה מה שגורם לכך שהיום אין לנו עובדים.
דוד אמסלם: תודה, צפי.
דוד אמסלם: את כבר לקחת את זה ארבעה צעדים קדימה.
דוד אמסלם: אני עוד תקוע מאחור.
יעקב כהן: יעקב כהן.
דוד אמסלם: יעקב, בבקשה.
יעקב כהן: קודם כל, בשורה אחת, שזה לא מהנקודות הסדורות שרציתי להגיד, אבל אני חייב לומר את זה – הקטע של התכנון.
יעקב כהן: ישבתי בוועדה לעניין השטחים החומים.
יעקב כהן: ישבתי בוועדה כדי לקבל בירור מראש אם ואיך הוועדה תעזור לי לעניין של בית אבות במקום.
יעקב כהן: ואמרו לי באותה ועדה: רגע, בוא נעשה חישוב כמה ארנונה משלם בית אבות.
יעקב כהן: בניין משרדים הוא הרבה יותר משתלם, ולכן אני לא בטוח שאני כל כך מתאהב בעניין שיהיה פה בית אבות במקום בניין משרדים מפואר, שהוא גם ייראה יותר יפה וגם ישלם יותר ארנונה.
יעקב כהן: תראה, בוא, תשקול וכולי וכולי.
יעקב כהן: זאת אומרת, אני רוצה, בדוגמה העניינית והמעשית, לחזק את העניין שזה לא יהיה צבוע בהרבה צבעים.
יעקב כהן: שזה יהיה צבוע בצבע אחד.
יעקב כהן: ואני רוצה להוסיף, כבוד היושב-ראש, שאני הייתי מצפה שהמדינה שלנו, שאמנם בכל דבר היא רוצה להיות אור לגויים, אבל יש לנו איזשהו מזל: המדינה שלנו מזדקנת, אבל יש מדינות מערביות שהזדקנו כבר לפנינו.
יעקב כהן: ואפשר ללכת ללמוד קצת מהדברים שהם עושים שם, והוא באילוץ.
דוד אמסלם: אם נלמד שם זה יעלה לנו פה כסף.
דוד אמסלם: זה לא טוב.
יעקב כהן: אני מסכים איתך, כבוד היושב-ראש.
דוד אמסלם: אם זה היה חוסך כסף, היו לומדים אתמול.
יעקב כהן: אז אני רוצה להגיד שאני ישבתי שם נפעם.
יעקב כהן: כי ראיתי.
יעקב כהן: אב"א ארגן סיור כדי שנלמד, ואנחנו מנסים ללמוד מכולם.
יעקב כהן: והייתי נפעם, כי ראיתי בקנאה גינות לדיירים שם, של בית האבות.
יעקב כהן: ואני יודע שאני על כל רבע מטר קרקע צריך לעשות חישובי חישובים.
יעקב כהן: ואני אומר לו: סלח לי כבודו, רק תסביר לי איך ומאיפה.
יעקב כהן: איך זה?
יעקב כהן: אז הוא אומר: מה זאת אומרת?
יעקב כהן: זו הקצאה עירונית.
יעקב כהן: אני אומר לו: אבל אתה משלם על זה ארנונה.
יעקב כהן: הוא מסתכל עליי, פוקח זוג עיניים, אומר: אני משלם על זה ארנונה?
יעקב כהן: הרי זה לטובת הזקנים המכובדים של העיר.
יעקב כהן: מה פתאום אני משלם ארנונה.
יעקב כהן: ואז התחלתי להבין שזו מדיניות שבמדינה, ובוודאי באותה עיר, לכבד את הזקנים.
יעקב כהן: לא מבקשים יותר עלויות.
יעקב כהן: זו לא איזושהי פינה שממנה צריך להרוויח, אלא בדיוק הפינה שבה צריך לתת לאזרחים, וככה זה המקום שכל העיר רואה את זה.
יעקב כהן: ואז זה לא המקור איך לקבל יותר ארנונה, נוח לקבל יותר אגרות בנייה.
יעקב כהן: להיפך.
יעקב כהן: רוצים שייבנו ברווחה וכולי לדיירים.
יעקב כהן: לכן, אפשר ללמוד.
יעקב כהן: ובאותו עניין של ללמוד מאחרים, אנחנו, כמדינה מערבית – אני רוצה לתת הסבר קצת סוציולוגי.
יעקב כהן: אני מקווה שהוא לא מקלקל, אבל אפשר להסתכל עליו.
יעקב כהן: גלי העולים, לצערנו, כבר פסקו.
יעקב כהן: והיה קל אצלנו, כל פעם שהיה גל עולים, להשיג עובדים טובים ונאמנים.
יעקב כהן: אבל גלי העולים, לצערנו, פסקו.
יעקב כהן: הגלים שבירכו אותנו ברופאים ובאחיות ובמטפלים מעולים עם נשמה, אינם.
יעקב כהן: בחו"ל מה שעושים, זה שמביאים, כמו שהיושב ראש של אב"א, מר רוני עוזרי, אמר: מביאים כוח אדם, שבחו"ל מיועד לעניין.
יעקב כהן: מקבל הכשרה.