GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: לא של בתי האבות.
דוד אמסלם: בתי האבות וגם מנהלי בתי האבות והדיור המוגן הם אזרחים שקמים בבוקר, רוצים לעשות ביזנס.
דוד אמסלם: נקרא לזה לעניין.
דוד אמסלם: המדינה – זו האחריות שלה מול האוכלוסייה הזאת, כאחריות על.
דוד אמסלם: אז אני שואל האם אתם קראתם להם, ישבתם איתם, ניתחתם את הנתונים ובדקתם כמה חסר?
<צפי הלל-דיאמנט: היו לא מעט ישיבות.
דוד אמסלם: ועדיין אתם בפערים בין 1,300 ל-5,000.
דוד אמסלם: קודם כל, אני חושב שזה לא טוב.
דוד אמסלם: אני חושב שזה דבר לא נכון.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שאנחנו, שאתם כרגולטורים, שזה בעצם נושא ש"חונה" אצלכם בחנייה, אתם עדיין בוויכוח כזה, בפער כזה עצום, בין ההנהלה שמרכזת את הנתונים בנושא של דיור מוגן ובתי אבות לבין מה שאתם בעצם אמורים לראות את תמונת המצב האמיתית ולתת לה מענה.
דוד אמסלם: אבל אני אשאיר את זה כרגע בצד.
דוד אמסלם: לדעתי, אתם צריכים לעשות עבודה ולתת לנו את הנתונים בהקדם.
דוד אמסלם: אבל גם 1,300 איש זה המון.
דוד אמסלם: זה בעיה עצומה.
דוד אמסלם: זה לא 30 איש.
דוד אמסלם: זה 1,300 אנשים מסך הכול סד"כ של איזה 15 אלף איש שאמורים להיות שם.
דוד אמסלם: זה בסביבות ה-10%.
דוד אמסלם: אתם לא עוזרים להם להתמודד עם זה מול הרשויות האחרות במדינה?
דוד אמסלם: אתם לא חושבים שזו הבעיה שלכם בכלל – לא שלהם?
נחמן שי: לא אכפת לכם.
נחמן שי: עוד לא הבנתם שזקנים לא מעניינים אף אחד.
נחמן שי: לא הבנת?
נחמן שי: עוד לא הבנת את זה?
<צפי הלל-דיאמנט: אנחנו עושים פעילויות להכשיר כוחות עזר.
דוד אמסלם: לא, לא, אני עוד לא בהכשרה.
דוד אמסלם: תראי, אני אגיד לך לאן אני מושך.
דוד אמסלם: אני עושה פה דיונים.
דוד אמסלם: למשל: עשיתי דיון בנושא החקלאות.
דוד אמסלם: אז יש שם גם פערים וכולי, אבל משרד החקלאות ופיתוח הכפר נכנס לתמונה ורוצה לפתור את העניין בגלל שהתפקיד שלו.
דוד אמסלם: הוא משרד החקלאות ופיתוח הכפר.
דוד אמסלם: הוא לא שר האוצר.
דוד אמסלם: אני מצפה שמשרד הבריאות יטפל בבריאות.
דוד אמסלם: הוא לא צריך להסתכל על שום דבר חוץ מבריאות.
דוד אמסלם: אז אני כאן שואל: האם אתם לא חושבים שאתם צריכים לשבת בנושא הזה של התקינה או להשלים את ה-1,300 איש?
דוד אמסלם: אני מניח שאם בשוק הישראלי היה אפשר לגייס אותם, הם מזמן היו אצלנו, כבר עובדים.
דוד אמסלם: אני מניח.
דוד אמסלם: אני מקבל את מה שאמר מר רוני עוזרי, שאנשים לא באים.
דוד אמסלם: זה בדיוק כמו בחקלאות.
דוד אמסלם: אנשים לא וחיילים לא באים לקטוף תפוזים.
<צפי הלל-דיאמנט: נכון.
דוד אמסלם: עכשיו, אתה יכול לספר עד מחר שהם יבואו, אבל הם לא באים.
<צפי הלל-דיאמנט: לא, הם לא באים.
דוד אמסלם: אז לכן, גם בסיעוד, כנראה, אנשים לא באים.
דוד אמסלם: בוודאי לא באוכלוסייה שהוא מצפה שהיא תבוא.
דוד אמסלם: אז אתם לא חושבים שאתם צריכים לתת לשוק יתרון בנושא הזה?
<צפי הלל-דיאמנט: תראה, הועלו מספר פתרונות.
<צפי הלל-דיאמנט: וחלק גדול מהפתרונות שהועלו תומחרו לכסף.
<צפי הלל-דיאמנט: אנחנו רוצים שיבואו אנשים צעירים לעבוד.
<צפי הלל-דיאמנט: אנחנו לא רוצים שיבואו אנשים מבוגרים מאוד, שיהיה להם קשה להרים את - - -
<צפי הלל-דיאמנט: ואז עם הדור הצעיר היום – אני לא חושבת שיושב כאן מישהו שמוכן שהילד שלו ילך לעבוד בסיעוד.
<צפי הלל-דיאמנט: אבל עם הדור הצעיר, שאנחנו עוסקים איתו היום - - -
נחמן שי: אבל שההורים שלהם יהיו בסיעוד, זה בסדר.
נחמן שי: הם לא יעבדו, אבל ההורים ילכו לסיעוד - - -.
דוד אמסלם: חבר הכנסת נחמן שי, זה לא קשור.
נחמן שי: זה כן קשור.
נחמן שי: מאוד.
נחמן שי: ואת צריכה לבדוק שהזקנים - - - יטופלו.
<צפי הלל-דיאמנט: - - - שאתה צודק - - -
דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו נבדוק את זה.
דוד אמסלם: עזבי את ההערה.
דוד אמסלם: את הרי מבינה לבד שבסכומים האלה, כוח האדם שאנחנו רוצים לא יבוא.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם היינו משלמים להם 50 אלף שקל הם היו באים.
דוד אמסלם: אנחנו לא שם בגלל שאין מי שישלם לבתי האבות את העלויות האלה.
דוד אמסלם: אבל זה קורה בכל מקום.
דוד אמסלם: הם לא באים לחקלאות, גם בגלל המחיר, והכול בסדר.
דוד אמסלם: יש פתרונות אחרים.
דוד אמסלם: הרי דרך אגב, הם גם לא באים לסיעוד הביתי.
דוד אמסלם: אף אחד, ישראלי, לא מגיע לסעוד איזה מישהו בבית שלו.
דוד אמסלם: אז לכן צריך לשנות דיסקט ולהבין שישראלים גם אליהם לא יבואו.
דוד אמסלם: הם לא באים.
דוד אמסלם: ויש אלף סיבות למה הם לא באים.
דוד אמסלם: אז זאת לא השאלה.
דוד אמסלם: נשים אותה בצד.
דוד אמסלם: אבל היות והוא צריך את העובד, בסוף מישהו צריך להחליף לקשיש את הטיטול או להרים אותו מהמיטה ולקלח אותו.
דוד אמסלם: מישהו צריך לעשות את זה.
דוד אמסלם: האם זה לא נכון להבין ולקבל החלטה שאנחנו צריכים להביא עובדים זרים, בדיוק כמו בסיעוד הביתי, ולהתחיל לגלגל עכשיו את המאמצים לכיוון הזה.
<צפי הלל-דיאמנט: ב-2014 הוציא דוקטור אהרון כהן, מנהל האגף לגריאטריה, מכתב לבתי האבות.
<צפי הלל-דיאמנט: המכתב נמצא פה, אצלי.
<צפי הלל-דיאמנט: שהוא אמר שבעצם הוא מבין את הבעיה, וניתן להעסיק עובדים זרים או פליטים, אבל יש להכשיר אותם, יש לתת להם הכשרה ברורה, לדאוג להם לחיסונים – כי לא מעט מהם באים עם מחלות – והם יכולים להוות לא יותר מ-10% מכוח האדם במוסד.
<צפי הלל-דיאמנט: זה מכתב שיצא - - -
דוד אמסלם: מה עשיתם עם ההמלצה הזו?
נחמן שי: רגע, רגע, רגע.
נחמן שי: אפשר להבין?
נחמן שי: 10% יכולים להיות זרים.
<צפי הלל-דיאמנט: לא יותר מ-10% במוסד.
נחמן שי: עד 10% אפשר.
נחמן שי: ומה זה זרים?
נחמן שי: זה פליטים או מבקשי מקלט וגם כאלה שבאים עם רישיון?
נחמן שי: זאת - - -
נחמן שי: או לא?
רועי פולקמן: לא נתנו רישיונות.
נחמן שי: לא נתנו.
רועי פולקמן: היא התכוונה לעובדים הזרים, הפליטים.
רועי פולקמן: לא - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, את אומרת בעצם: זה לא - - -
<רון עוזרי: אני רוצה להסביר את המכתב של דוקטור אהרון כהן.
<רון עוזרי: דוקטור אהרון כהן המליץ כראש אגף הגריאטריה במשרד הבריאות, אבל מי שבסמכותו לאשר תקן זה מינהל האוכלוסין.
<רון עוזרי: עד היום לא אישרו לנו - - -
דוד אמסלם: הבנתי את זה, מר רוני עוזרי.
דוד אמסלם: אז אתה אומר: בגדול, ולשם אני חותר.
דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, הגברת צפי הלל-דיאמנט, איך אני רואה את הדברים: זה לא סיפור של מר רוני עוזרי והחברים שלו.
דוד אמסלם: זה סיפור של המדינה.
דוד אמסלם: לשם אני חותר.
דוד אמסלם: מי שצריך לנהל עכשיו את הדיון עם מר אמנון בן עמי זה אתם.
דוד אמסלם: אתם צריכים להזמין אותו אליכם.
דוד אמסלם: מנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה.
דוד אמסלם: ולהגיד לו: תשמע, יש לנו בעיה, מחסור בכוח אדם, כוח עזר סיעודי.
דוד אמסלם: יש לנו בעיה.
דוד אמסלם: אנחנו מבקשים לעשות דיון.
דוד אמסלם: דרך אגב, בדיוק כמו שאני עושה כאן דיון עם הנושא של העובדים לבניין.
דוד אמסלם: מי שמוביל את זה זה מר אביגדור יצחקי, שהוא בעצם ראש מינהל הדיור.
דוד אמסלם: לא הקבלנים.
דוד אמסלם: צריך להבין איך זה עובד.
דוד אמסלם: בגלל שאנחנו המדינה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים בינינו.
דוד אמסלם: אז משרד הבריאות מדבר עם משרד הפנים.
דוד אמסלם: ובסופו של דבר, כשאתם מגיעים להבנה, אז אנחנו מודיעים לקליינטים: תשמעו, רבותיי, איך אתם מייצרים את השירות הזה?
דוד אמסלם: אבל בוודאי ובוודאי שזה נושא שאתם צריכים להוביל אותו.
דוד אמסלם: אני חושב שאתם צריכים לשבת עם מר אמנון בן עמי.
דוד אמסלם: להזמין אותו אליכם.
דוד אמסלם: אחד זה משרד המשפטים, תמיד בסביבה.
דוד אמסלם: זה טוב שהוא קיים.
דוד אמסלם: או לא טוב.
דוד אמסלם: תמיד תלוי בזווית של המתבונן.
דוד אמסלם: אבל בסוף אתם צריכים לייצר להם פתרון.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני שומע את זה מהם כבר שנה.
דוד אמסלם: אני מצטער שלא עשיתי את הדיון הזה לפני שנה.
דוד אמסלם: אבל בינתיים אני בטוח שבשנה האחרונה מתו קשישים בחרפה ובביזיון.
דוד אמסלם: שמישהו לא טיפל בהם.
דוד אמסלם: לא שלא רצו, רק לא היה מי שיעשה את זה.
דוד אמסלם: אז לכן, כאן, בנושא הזה, לדעתי כדאי שתיקחו את העסק הזה לידיים.
דוד אמסלם: תתחילו להוביל אצלכם במשרד.
דוד אמסלם: תשתפו אותם גם.
דוד אמסלם: בגלל שדרך אגב, אם הם אומרים 5,000, אז תשמעו ותשאלו אותם למה 5,000?
דוד אמסלם: ואני מניח שהמספרים הם די קרובים למה שהם מבקשים.
דוד אמסלם: בגלל שהם לא מבקשים עובד סיעודי כדי שיישב בצד ויסתכל עליהם.
דוד אמסלם: בוודאי, משלמים לו כסף.
דוד אמסלם: אז לכן נראה לי סביר.
דוד אמסלם: בואו, תשמעו אותם.
דוד אמסלם: תשבו עם משרד הפנים ותפתרו להם את העניין הזה של כוח העזר.
דוד אמסלם: עכשיו, לגבי הנושא של אחיות.
דוד אמסלם: מה קורה באחיות?
דוד אמסלם: כמה אחיות חסרות לדעתכם?
<צפי הלל-דיאמנט: אני לא יכולה לתת לך כרגע מספרים מדויקים, כי אין לי אותם.
<צפי הלל-דיאמנט: אני מתנצלת.
<צפי הלל-דיאמנט: אבל יש הבדל בין אחיות מוסמכות לאחיות מעשיות.
<צפי הלל-דיאמנט: אחיות מעשיות – בכל העולם כוחן פוחת.
<צפי הלל-דיאמנט: וב-2007, מינהל הסיעוד, שהוא אחראי על הכשרת אחיות במדינת ישראל, יצא בחוזר שבו הוא אמר: לא יהיו יותר אחיות מעשיות, וסמכויותיהן של האחיות המעשיות יופחתו.
נחמן שי: ב-2018?
נחמן שי: מתי יסתיים המקצוע הזה?
נחמן שי: את אומרת שזה יורד והולך - - -
<צפי הלל-דיאמנט: ההכשרה הולכת ופוחתת.
דוד אמסלם: מינהל הסיעוד.
דוד אמסלם: מינהל הסיעוד הוא אצלכם - - -
<צפי הלל-דיאמנט: במשרד הבריאות.
דוד אמסלם: הוא נמצא פה?
דוד אמסלם: מישהו ממינהל הסיעוד נמצא פה?
<צפי הלל-דיאמנט: לא.
דוד אמסלם: אז אנחנו נשאל אותך.
דוד אמסלם: עכשיו, אני מניח שהורידו את הסיפור של האחיות המעשיות בגלל שרצו להשביח את השירות.
<צפי הלל-דיאמנט: אם אני אוכל להסביר את הכול.
<צפי הלל-דיאמנט: אם אני לא אהיה ברורה אחר כך, אני אשמח שתשאלו שאלות.
<צפי הלל-דיאמנט: המדרג של האחיות בעולם ובמדינת ישראל הולך לכיוון של אקדמיזציה ואיכות הטיפול.
<צפי הלל-דיאמנט: הכשרה של אחות מוסמכת, אקדמאית, אורכת ארבע שנים.
<צפי הלל-דיאמנט: בספטמבר הקרוב ייגשו לבחינה הממשלתית כ-1,200 אחיות, שייכנסו לשוק העבודה.
<אביטוב זלקין: כמה יפרשו?
<צפי הלל-דיאמנט: סליחה?
<אביטוב זלקין: אבל כמות כזו גם יפרשו לפנסיה.
<צפי הלל-דיאמנט: במקביל, בעבר היו אחיות מעשיות, היו אחיות מוסמכות והיו אחיות אקדמאיות.
<צפי הלל-דיאמנט: נכון להיום, ההכשרה היחידה שקיימת במדינת ישראל היא של הכשרות אקדמאיות.
<צפי הלל-דיאמנט: בעקבות בקשות ולחץ שהגיעו, נפתח מסלול לאחיות מעשיות חדשות.
דוד אמסלם: מי קיבל את ההחלטה הזו?
<צפי הלל-דיאמנט: ראשת מינהל הסיעוד - - -
דוד אמסלם: מי זאת?
<צפי הלל-דיאמנט: דוקטור שושנה ריבק.
<צפי הלל-דיאמנט: היא פרשה לפני כשבוע.
דוד אמסלם: מה בסיס הרציונל בהחלטה הזו?
<צפי הלל-דיאמנט: כשהאחות היא בעצם מרכזת את הטיפול, היא בעלת אחריות וסמכות, והיא זו שמקדמת את העשייה במטופל מתוך ידע והבנה.
דוד אמסלם: כן, אבל בהיגיון שלי, הגברת צפי הלל-דיאמנט – תקני אותי אם אני טועה – יש גם מדרג בטיפול.
דוד אמסלם: הרי אחות שצריכה לתת למישהו - - -
<צפי הלל-דיאמנט: כבוד היושב ראש, אם תיתן לי לסיים, אז אני אוכל להסביר את הכול.
דוד אמסלם: יודעת מה, אוקיי.
<צפי הלל-דיאמנט: עכשיו להגדרת המקצועות בסיעוד הוגדרו כוח עזר – במקומות קוראים לו מטפל – שהוא בעצם עושה את הטיפול הבסיסי בחולה.
<צפי הלל-דיאמנט: בשביל זה נדרשת הכשרה בסיסית.
<צפי הלל-דיאמנט: האחיות המעשיות הוותיקות, שיודעות לעשות את עבודתן, אבל עדיין מוכשרות פחות.
<צפי הלל-דיאמנט: וההכשרות המעשיות החדשות מוגדרות ככאלה שסמכויותיהן מאוד מוגבלות, והן בעצם לא יכולות לנהל מחלקה או להחזיק משמרת, כי הסמכויות שלהן מוגבלות.
<צפי הלל-דיאמנט: מי שקובע את הסמכויות של האחיות זה מינהל הסיעוד, בדיוק כמו שמינהל הרפואה קובע את סמכויותיהם של הרופאים, כנגזרת מפקודת הרופאים.
<צפי הלל-דיאמנט: עכשיו, חסרות אחיות במדינת ישראל – זה נכון.
<צפי הלל-דיאמנט: אבל מוכשרות אחיות.
<צפי הלל-דיאמנט: לא מעט אחיות.
<צפי הלל-דיאמנט: והבעיה היא, כמו שמר רוני עוזרי אמר, ופה הוא צודק:
<צפי הלל-דיאמנט: אחות שרוצה לבוא ולעבוד במקום מסוים, תלך למקום שבו התקינה יותר ידידותית אליה, שבו השכר, שיש הטבות.
<צפי הלל-דיאמנט: למשל: אחיות חדר ניתוח ישמחו ללכת יותר, כי יש להן אפשרות להרוויח יותר כסף.
<צפי הלל-דיאמנט: וגם כאשר היה מחסור באחיות חדר ניתוח, ניתן לזה תגמול נוסף.
<צפי הלל-דיאמנט: אז יכול להיות שאחד הדברים שצריך לשקול, ופה אני חורגת מסמכותי, וזה בסמכות מינהל הסיעוד להחליט: אולי צריך להחליט להגביר את הגריאטריה כשאיזשהו מקצוע שהוא בעדיפות, ולתמרץ אנשים בשכר.
<צפי הלל-דיאמנט: כי הדור הצעיר היום – התמרוץ העיקרי להביא אותו לעבודה, זה שכר ותנאים.
דוד אמסלם: עכשיו אני שואל שאלה.
דוד אמסלם: אני אשאל אותך את השאלה של ה-69 אלף דולר.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה שכר ותנאים כפונקציה של המאמץ.
דוד אמסלם: בהיגיון שלי אני מתחבר למה שמר רוני עוזרי אמר.
דוד אמסלם: אחות – אם אני גומר קורס אחיות, סביר להניח - - -
<צפי הלל-דיאמנט: זה לא קורס אחיות.
<צפי הלל-דיאמנט: זה ארבע שנים.
איתן ברושי: עם תואר.
<צפי הלל-דיאמנט: זה לא קורס.
דוד אמסלם: לימודי אחיות.
<צפי הלל-דיאמנט: אתה לא אמרת לעובדת סוציאלית אף פעם או לפיזיותרפיסט שהם עשו קורס על מה שהם למדו.
דוד אמסלם: שלא תחשבי שאני מזלזל במקצוע, חס ושלום.
דוד אמסלם: אני אומר: אם אני גומר לימודי אחיות, אז אני חושב שבאינסטינקט שלי אני הייתי הולך לעבוד בבית חולים, ולא בדיוק הייתי הולך לעבוד בבית אבות.
דוד אמסלם: ככה זה היה נראה לי.
דוד אמסלם: גם בפן המקצועי, גם בפן התגמולי.
<צפי הלל-דיאמנט: זו אוריינטציה של חלק מהאנשים.
נחמן שי: יוקרה.
רועי פולקמן: יכול להיות קידום.
דוד אמסלם: או יוקרה.
דוד אמסלם: יש הרבה סיבות למה הייתי הולך לבית חולים לעבוד.
דוד אמסלם: עכשיו, אני שואל שאלה אותך, כאחראית על אגף הגריאטריה.
<צפי הלל-דיאמנט: אני לא אחראית על אגף הגריאטריה.
<צפי הלל-דיאמנט: דוקטור אהרון כהן הוא האחראי על אגף הגריאטריה.
דוד אמסלם: זה מה שרשום לי כאן.
<צפי הלל-דיאמנט: אני נציגת האגף לגריאטריה.
דוד אמסלם: אז בפעם הבאה שהוא יבוא לוועדה.
<צפי הלל-דיאמנט: הוא כרגע בחוץ לארץ.
דוד אמסלם: מבחינתי, את עונה בשם אגף הגריאטריה.
דוד אמסלם: אני שואל: כמה, לדעתך, אחיות, מכל הוורסיות, חסרות לכל הנושא של בתי אבות והסיעודיים והדיור המוגן?
<צפי הלל-דיאמנט: אני לא יכולה לתת לכם מספרים.
דוד אמסלם: אבל לדעתך חסרות?
<צפי הלל-דיאמנט: אני מאמינה שכן.
איתן ברושי: לא חסרות אחיות, חסרים תנאים - - -
דוד אמסלם: אז אני שואל שאלה שמטרידה אותי, וזו השאלה האחרונה.
דוד אמסלם: אני גם לא רוצה לקבל עליה תשובה.
דוד אמסלם: אבל קשה לי לקבל פקיד שמגיע לכאן וזה בליבת העיסוק שלו, והוא לא מכיר את הנתונים.
דוד אמסלם: הוא לא יודע מה החוסרים.
<צפי הלל-דיאמנט: אני מתנצלת, אבל הודיעו לי אתמול בערב שאני מגיעה לישיבה, אז אני לא הגעתי מוכנה.
<צפי הלל-דיאמנט: זה הסבר.
<צפי הלל-דיאמנט: זה לא תירוץ.
רועי פולקמן: ממש משפט.
רועי פולקמן: אדוני היושב ראש, תראה, הנקודה המרכזית, ואני אומר את זה; הגברת צפי הלל-דיאמנט, אני מאוד מודה.
רועי פולקמן: אני יודע שזה לא אחריותך.
רועי פולקמן: אני שמעתי לפחות ארבעה הסברים שונים ממשרד הבריאות על מה נכון לעשות כדי לפתור את בעיית כוחות העזר.
רועי פולקמן: והדבר הראשון, הראשון, שצריך לעשות, ואתה דייקת אותו, וכאן זה נתקע.
רועי פולקמן: כי אחרת, לא נתקדם לשום מקום.
רועי פולקמן: זה לא משרד הפנים, זה לא משרד האוצר וזה לא משרד הכלכלה והתעשייה.
רועי פולקמן: זה שמשרד הבריאות יגבש תכנית תוצאתית לעניין הזה.
רועי פולקמן: - - - אומרים: טוב, נעשה הכשרות.
רועי פולקמן: אז אתה הולך למשרד הכלכלה והתעשייה, שואל אותם על הכשרות.
רועי פולקמן: אומרים: כן, פתחנו קורס.
רועי פולקמן: היו בו 60 איש.
רועי פולקמן: 60 איש זה מספיק.
רועי פולקמן: אם הפתרון הוא קורסים, אז שיעשו – לא יודע מה.
רועי פולקמן: ייתנו מענק לימודים ויעשו, "ישפכו" על זה מספיק משאבים ויעשו 1,000 איש.
רועי פולקמן: אבל אף אחד לא לקח אחריות על הנושא הזה.
רועי פולקמן: משרד הכלכלה והתעשייה אומר: קורסים והכשרות.
רועי פולקמן: משרד הבריאות אמר: שכר לעובדים.
רועי פולקמן: אני שמעתי: צריך לטפל בהסעות.
רועי פולקמן: הכול אפשרי.
רועי פולקמן: וגם עובדים זרים זה פתרון.
רועי פולקמן: מי שצריך לקחת על זה אחריות, ואין עכשיו אחריות על זה, זה משרד הבריאות שאומר: חברים, הנה התכנית שלנו.
רועי פולקמן: אליבא לשיטתנו חסרים 1,300 איש.
רועי פולקמן: אני הולך עם משרד הבריאות.
רועי פולקמן: חסרים 1,300 איש.
רועי פולקמן: לא 5,000, כמו שאב"א אומרים.
רועי פולקמן: עכשיו, יש לנו תכנית.
רועי פולקמן: בתוך שלוש שנים נביא 2,000 איש לבתי האבות – כוח עזר.
רועי פולקמן: מאה אחוז.
רועי פולקמן: איך נביא אותם?
רועי פולקמן: ככה וככה הכשרות.
רועי פולקמן: ככה וככה תגמול.
רועי פולקמן: ככה וככה הסעות שיביאו ממוקדי אוכלוסייה בפריפריה.
רועי פולקמן: כי הרי הבעיה, דרך אגב, אדוני היושב ראש, היא בעיקר באזורי המרכז, שהם רחוקים יותר מכוחות העזר הרלוונטיים.
רועי פולקמן: שם הבעיה חמורה, בכוחות העזר במיוחד.
רועי פולקמן: לא בצפון ובדרום.
רועי פולקמן: שם הבעיה פחותה.
רועי פולקמן: עכשיו, אם זו המשימה, שמשרד הבריאות; ואני אומר לך: אני, לפחות חודשיים וחצי, מנסה לקבל עמדה מסודרת ממשרד הבריאות.
רועי פולקמן: מהמנכ"ל ולמטה.
רועי פולקמן: שהם כולם אנשים מצוינים ורציניים.
רועי פולקמן: ולקבל עמדה.
רועי פולקמן: מה העמדה שלכם.
רועי פולקמן: איך פותרים את הבעיה.
רועי פולקמן: ויש לנו מכרז, דרך אגב, שאמור לצאת.
רועי פולקמן: ועדת הפנים והגנת הסביבה צריכה לבקש - - -
רועי פולקמן: המכרז החדש לכל נושא התקצוב של בתי האבות, - -
<צפי הלל-דיאמנט: של מוסדות סיעודיים.
רועי פולקמן: - - של כל המוסדות הסיעודיים, אוטוטו יוצא.
רועי פולקמן: עכשיו, שם כל הדברים האלה נקבעים: התגמול פר תקן, התוספות, הכול נקבע.
רועי פולקמן: אם הבעיה היא תגמול – מצוין.
רועי פולקמן: אני לא יודע.
רועי פולקמן: אז אולי תוספת.
רועי פולקמן: אולי זה לא תוספת.
רועי פולקמן: יש המון הסברים שאני שמעתי.
רועי פולקמן: אין אחריות.
רועי פולקמן: וזה לא משרד האוצר, זה לא משרד הכלכלה והתעשייה, זה לא משרד הפנים.
רועי פולקמן: זה משרד הבריאות.
רועי פולקמן: שיניח נייר.
רועי פולקמן: שתראה אותו גם ועדת הפנים והגנת הסביבה, תראה אותו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
רועי פולקמן: ויגידו: חבר'ה, חסרים 2,000 עובדים.
רועי פולקמן: בתוך שלוש שנים אנחנו דואגים שיגיעו 2,000 עובדים, 2,500 עובדים, כוח עזר ועוד 1,000 אחיות – סתם אני "זורק" מספרים – לבתי האבות.
רועי פולקמן: והנה התכנית שלנו.
רועי פולקמן: ואז נעקוב אחריכם.
רועי פולקמן: גם אפילו לפקח, אדוני היושב ראש, אנחנו לא מסוגלים.
רועי פולקמן: כי כשאני שואל אותם מה היעדים?
רועי פולקמן: שאלתי אותם, בדיון שהיה איתי – משרד הבריאות ומשרד הכלכלה והתעשייה, שאחראי על ההכשרות.
רועי פולקמן: שאלתי אותם: מה היעדים שלכם?
רועי פולקמן: נקלטו עשרה עובדים.
רועי פולקמן: אמרתי: זה היעד?
רועי פולקמן: זו תכנית העבודה?
נחמן שי: קודם כל, אני רוצה להודות לך עוד פעם שאתה לא מניח לשום פרט לברוח לך מתחת לנייר שלך.
נחמן שי: זה מאוד מוצא חן בעיניי.
נחמן שי: תראו, הכול מתחיל בעמדה הפשוטה שלמדינת ישראל לא אכפת מהזקנים – הקשישים שלה.
נחמן שי: מכאן זה מתחיל.
נחמן שי: הם גדלים באופן פרוע.
נחמן שי: ברחו מהסטטיסטיקה.
נחמן שי: אתם כנראה לא, רובכם לא רואים.
נחמן שי: אולי חלק כן.
נחמן שי: אני מסתובב, בגלל שאני יושב ראש שדולת הגמלאים, אז אני מקדיש חלקים ניכרים מסדר היום שלי, כל יום, להיפגש עם האוכלוסייה הזאת.
נחמן שי: גם אני שייך - - -
דוד אמסלם: אנחנו אוטוטו שם.
נחמן שי: אני שם כבר.
נחמן שי: לא אוטוטו.
נחמן שי: האוטוטו נסע כבר מזמן.
נחמן שי: אני כבר באוטו, אדוני היושב ראש.
נחמן שי: אז אני רואה את זה במו עיניי.
נחמן שי: זו אוכלוסייה שלא מעניינת.
נחמן שי: היא שברה את הסטטיסטיקה.
נחמן שי: היא גדלה פרא.
נחמן שי: הייתה צריכה כבר למות.
נחמן שי: מה לעשות.
נחמן שי: משום מה האנשים האלה מתעקשים להישאר פה.
נחמן שי: אז הם זקוקים לעזרה.
נחמן שי: כשמדינת ישראל יכולה לעזור להם – זה טוב.
נחמן שי: כשהיא לא יכולה לעזור להם, הם הולכים לבתי אבות פרטיים, לאן שהם יכולים.
נחמן שי: אבל הם זקוקים לעזרה.
נחמן שי: והמדינה אטומה.
נחמן שי: את אומרת: 1,253.
נחמן שי: אלפי-אלפי אנשים חסרים כדי לטפל בהם.
נחמן שי: אלפי אנשים.
נחמן שי: מישהו אמר פה: זה מכפיל את עצמו – עוד יותר ועוד יותר גרוע.
נחמן שי: הולך להיות מצב עוד יותר גרוע.
נחמן שי: יחיו עד גיל 90 פה.
נחמן שי: עכשיו חיים רק עד גיל 84 – נשים; ו-81 גברים – שמתעקשים להישאר פה.
נחמן שי: יחיו עד גיל 90.
נחמן שי: אז מי יטפל בהם?
נחמן שי: ואת התכניות צריך לעשות עכשיו.
נחמן שי: מה שמר רוני עוזרי אמר קודם, שלא מתכננים בכלל מיקומים לבתי אבות – צריך לטפל בזה.
נחמן שי: צריך לקחת את זה.
נחמן שי: כמו שפותחים גני ילדים, צריכים לפתוח בתי אבות.
נחמן שי: אי אפשר לשלוח אותם לשוליים של הכבישים או לשלוח אותם לקרח, כמו שעשו האסקימוסים.
נחמן שי: אלה אנשים חיים.
נחמן שי: ואני אומר לכם: אני לא במקרה – איפה הוא?
נחמן שי: הוא נעלם לי - - - – אני מאוד מעריך את העבודה שלו.
נחמן שי: להתעקש ולהתעקש.
נחמן שי: זו בעיה של משרד הבריאות ובעיה של משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
נחמן שי: זו בעיה של ראש הממשלה.
נחמן שי: לא של אף אחד אחר.
נחמן שי: יש לו היום 900 אלף אזרחים ותיקים ויהיו לו 1,600,000 בעוד 15 שנה.
נחמן שי: את לא אשמה.
נחמן שי: את צודקת.
נחמן שי: אמרו לך אתמול בלילה לבוא לדיון היום בבוקר בוועדה.
נחמן שי: אתה שומע?
נחמן שי: אתה שומע את מה שאני שומע?
דוד אמסלם: קודם כל, אני רוצה לומר: אנחנו הזמנו את משרד הבריאות לפני שבועיים.
דוד אמסלם: זה שמנכ"ל משרד הבריאות לא יושב פה, זה החמור בעניין.
דוד אמסלם: ככה אני רואה את הדברים.
דוד אמסלם: וזה קורה הרבה פעמים עם משרדים ששולחים איזשהו פקיד.
נחמן שי: היא לא אשמה.
דוד אמסלם: לא שאני מזלזל בפקיד, אבל הוא לא יכול לתת לי את התשובות.
דוד אמסלם: אבל זה בסיכום אני אעשה: מה אני ארצה בפגישה הבאה, מה נקבל ומי שיבוא.
נחמן שי: הוא מטפל עכשיו בעובדים במחלקות הפסיכיאטריות של בתי החולים, כי על זה "הולכת" תכנית רדיו מסוימת כל בוקר.
נחמן שי: אז כל משרד הבריאות עכשיו, מהבוקר עד הערב.
נחמן שי: אני לא מזלזל.
דוד אמסלם: זה לא - - -
נחמן שי: ואני לא מזלזל.
נחמן שי: חס וחלילה.
נחמן שי: אני חושב שזה גם - - -
דוד אמסלם: תקשיב, אתה יודע, אתה מרים לי כל הזמן להנחתה וזה מעצבן אותי.
דוד אמסלם: כשעשיתי את הדיון על מפרץ חיפה, באו לפה השר והמנכ"ל.
דוד אמסלם: זה עניין אותם.
דוד אמסלם: הייתה תקשורת פה ומצלמות.
דוד אמסלם: בתי אבות, לטעמי, זה הרבה יותר חמור – מה שקורה שם, אבל זה לא משנה.
<צפי הלל-דיאמנט: אני מסכימה.
דוד אמסלם: את לא.
נחמן שי: היא לא הכתובת
דוד אמסלם: אני מסתכל עלייך בגלל שאצלך כתוב על המצח: משרד הבריאות.
דוד אמסלם: מה אני אעשה.
<צפי הלל-דיאמנט: הרי גם אני מייצגת את המשרד שאני עובדת בו.
נחמן שי: לכן, אנחנו חייבים.
נחמן שי: זו מחויבות שלנו, גם ציבורית וגם אנושית, למאות מאות אלפי אנשים במדינת ישראל.
נחמן שי: שהם זקוקים לעזרה.
נחמן שי: גם למקומות – איפה להיות; וגם שיטפלו בהם.
נחמן שי: שיטפלו בהם אנשים מקצועיים וראויים, ולא איזה, סליחה על הביטוי, פליטים, כמו שאמרתם.
נחמן שי: שבמקרה לא מצאו תעסוקה בשום מקום אחר, הלכו לטפל באנשים האלה.
נחמן שי: לא יודעים את השפה.
נחמן שי: אין להם את התרבות של לטפל באנשים.
נחמן שי: אני צריך להסביר לכם מה יקרה שם, בבתי האבות האלה?
<קריאה: מה קורה.
נחמן שי: מה קורה.
דוד אמסלם: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.
איתן ברושי: רציתי לשאול, לפני שאני אגיד משפט: אתם גוף פרטי.
<רון עוזרי: אנחנו עמותות, מלכ"רים וגם גופים פרטיים.
איתן ברושי: זה גם בתי אבות וגם בתי סיעוד.
איתן ברושי: 21 אלף מיטות.
איתן ברושי: עכשיו, כמה מתוכם מקבלים קודים?
<רון עוזרי: כ-14 אלף, 15 אלף.
<רון עוזרי: 70%.
<רון עוזרי: הממשלה פה היא מונופסון - - -
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אני רוצה לעצור פה, שנייה.
איתן ברושי: משום שיכול להיות שהבעיה היא בעיקר – מתוך 21 אלף, אמרת ש-14 אלף מקבלים קודים.
איתן ברושי: קוד - - -
דוד אמסלם: יודע.
דוד אמסלם: יודע מה זה קוד.
איתן ברושי: אבל הקוד, יכול להיות שהוא המפתח פה לחלק מהעניין.
איתן ברושי: נדמה לי שהקוד הזה הוא לא מספיק.
איתן ברושי: זאת אומרת, הנפח או התקציב הזה.
איתן ברושי: ועל זה, לפי דעתי, צריך לשים לב.
איתן ברושי: משום שאין בעיית כוח אדם בישראל.
איתן ברושי: אמרת: חקלאות.
איתן ברושי: אני לא מציע לשים אחד מול השני.
דוד אמסלם: אני אמרתי חקלאות.
<רון עוזרי: גם אני.
איתן ברושי: הוא אמר שאבוקדו זה מאוד בריא.
איתן ברושי: אז דווקא הוא לקח מצרך כזה.
איתן ברושי: הוא אמר: אבוקדו לא יותר חשוב.
איתן ברושי: ברור שהוא לא יותר חשוב מההורים שלנו או מהסבא והסבתא שלנו, אבל ההבדל הוא שאת האבוקדו אי אפשר למכור במחיר יותר גבוה.
איתן ברושי: וכל העולם חי מעובדים זולים.
איתן ברושי: גם בסיעוד זה לא פשוט.
דוד אמסלם: אל תיכנס לזה - - -
איתן ברושי: אני מוביל לאיזה כיוון.
איתן ברושי: אני חושב על משהו, ואני חושב שהבעיה העיקרית שלנו זה התקציב של הקוד או מהו קוד - - - ולמה הוא נועד לכסות.
איתן ברושי: משום ששאלת כוח האדם היא גם.
איתן ברושי: הוזכרה פה מקודם שאלת השכר והתנאים.
איתן ברושי: ובישראל לא חסר כוח אדם, וגם אחיות לומדים היום בהרבה מאוד מקומות.
איתן ברושי: גם במכללות אזוריות יש הכשרת כוח אדם.
איתן ברושי: השאלה: מהם התנאים שאתה מציע למישהו, שהולך לעבוד בתחום הזה?
איתן ברושי: ואני לא רוצה להרחיב, כי הזמן קצר ואני תיכף הולך לוועדה אחרת.
איתן ברושי: ולכן אני מציע – אף אחד לא הזכיר את זה, אבל הייתי איזה שתי דקות בחוץ.
איתן ברושי: אולי הזכירו – אני חושב שצריך לדבר על התקציב שהמדינה נותנת.
איתן ברושי: תראו, אני אגיד לכם:
איתן ברושי: בבתים שיש קודים ויש בלי קודים – מעדיפים בלי קודים.
איתן ברושי: כי בלי קוד לוקחים יותר כסף ממה שהקוד נותן.
דוד אמסלם: חבר הכנסת איתן ברושי, אני לא שם וזה לא הדיון.
דוד אמסלם: מבחינתי, זה לא הגדרת הדיון.
איתן ברושי: אבל אני חושב שלפני שמביאים עובדים זרים, השאלה מה התנאים שאפשר לתת לעובדים המקומיים.
איתן ברושי: ואם היינו מגדילים את השכר ומשפרים את התנאים – יש אפשרות לענות על חלק מהביקוש.
איתן ברושי: ולכן השאלה מהו התקציב לשכר מתוך הקוד שהמדינה נותנת.
איתן ברושי: לא יודע כמה זה במיליונים מהסכום השנתי.
איתן ברושי: זאת נקודה מאוד נכונה, שצריך לשים אליה לב, ולא הצגת אותה פשוט.
איתן ברושי: וצריך לזכור שהמדינה פה מעורבת עד האוזניים.
איתן ברושי: כי המדינה משלמת את התקציב.
איתן ברושי: לרוב האנשים אין יותר מזה לתת.
איתן ברושי: מי שיש לו יותר, הולך למקומות יוקרתיים יותר.
איתן ברושי: דבר שני: אני תומך במסגרת של עובדים זרים.
איתן ברושי: אני חושב שיש איזה פחד לא מובן.
איתן ברושי: עם כל הכבוד, אין איום על המדינה אם יביאו עוד 5,000 או כמה עובדים זרים.
איתן ברושי: יש מקומות שצריך להגיע למסקנה שאין פתרון אחר.
איתן ברושי: אז בואו נשלוט על הפתרון, ננהל אותו נכון ונעשה אותו כמו שצריך.
איתן ברושי: לפני כמה ימים, אדוני היושב ראש, הכנסת החליטה לאפשר יוצא מן הכלל במקרים סיעודיים קיצוניים, מעבר למסגרות הזמן.
איתן ברושי: הצבענו על זה.
איתן ברושי: אני תמכתי בזה.
איתן ברושי: גם אם אצלנו לא כולם תמכו.
איתן ברושי: אני הובלתי הצעת חוק שאומרת שבתחום התרבות והספורט ניתן יהיה להוסיף מעל 63 חודשים אם יחשבו שיש פה איזו תרומה נוספת.
איתן ברושי: וחסרים עובדי בניין וחקלאות.
איתן ברושי: לכן, אני מציע להגדיל את כמות העובדים ולהביא את זה להחלטה.
איתן ברושי: לא חייבים לשאול את עובדי המדינה.
איתן ברושי: באמת, עם כל הכבוד, בלי לפגוע באף אחד – בקטע הזה יש להם איזו מגבלה חשיבתית.
איתן ברושי: כאילו מישהו שם אותם לשמור שלא יהיה פה.
איתן ברושי: אני לא חושב שזה איום על המדינה.
איתן ברושי: לעומת זה, הבטחת ההזדקנות בכבוד.
דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת איתן ברושי.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את מינהל התכנון.
דוד אמסלם: ענבר וייס, בבקשה.
דוד אמסלם: קודם כל, רציתי לדעת אם יש לכם תכנית מתאר לבתי אבות.
<ענבר וייס: אני אשיב.
דוד אמסלם: תשיבי לי על השאלה.
<ענבר וייס: לא קיימת תכנית מתאר לבתי אבות.
דוד אמסלם: יש לכם תכנית מתאר לרכבות?
<ענבר וייס: בסדר?
<ענבר וייס: ואז אני - - -
דוד אמסלם: בסוף תשיבי.
דוד אמסלם: קודם כל, תשיבי לשאלות שלי.
<ענבר וייס: יש תכניות מתאר להרבה מאוד נושאים.
<ענבר וייס: לבתי אבות אין.
<ענבר וייס: גם לגני ילדים ולבתי ספר אין.