GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ירון סולברג: הרעיון הוא ממוצעים, כל השיטה היא ממוצעים, היא מתייחסת לכל העיר.
<ירון סולברג: בואו נתחיל מהתחלה.
<ירון סולברג: מדובר על כל העיר.
<ירון סולברג: בואו נתחיל מהתחלה, אותו משרד שמכין מטעם הרשויות המקומיות את התחשיב, הוא יושב מול המפה ומול גורמי המקצוע בהנדסה והוא מתייחס קודם כל לכל העיר, זאת נקודת המוצא.
<ירון סולברג: הוא לוקח כמה גינות צריך בכל העיר, זה פעם אחת, משרד הפנים בחוזר המנכ"ל כתב וציין מה אפשר להכניס בתוך התחשיב, האם זה תאורה, האם זה נדנדות, הכניס הכול, מכינים כמה עולה סך הכול הקמת כל הגינות לפי התב"עות התקפות בתחום אותה רשות מקומית.
<ירון סולברג: את המספר הזה - - -
דוד אמסלם: תב"עות חדשות, שעוד לא מומשו.
<ירון סולברג: כן, לא מומשו או שעומדות להתעשר.
דוד אמסלם: אני עוד לא שם, אני מדבר איתך על הישן.
<ירון סולברג: עיריית נתניה, כשהיא באה ועשתה, היא אמרה אני רוצה משנת 2000 ואילך תב"עות שיהיו רק משנת 2000 ואילך, משהו כזה.
<ירון סולברג: אמרו לה במשרד הפנים לא, בשום פנים ואופן - - -
<קריאה: זה לא קשור לתב"עות, יש פה בלבול.
<קריאה: התחשיב הוא תחשיב ממוצע, לוקחים את התב"עות המאושרות והעתידיות, אבל זה לא קשור, אם יש בית בשכונה הישנה, הוא יחייב לפי אותו ממוצע.
<ירון סולברג: תיכף נגיע לזה, אבל כשאתם ביקשתם את התיקון התייחסתם למשהו אחר.
<ירון סולברג: בהתחלה הם רצו שזה יחול מפה ואילך לגבי תב"עות.
<ירון סולברג: הרעיון הוא שלוקחים את עלות הקמת כל הגינות בכל העיר ומחלקים את זה למספר המטרים הרבועים.
<ירון סולברג: אתה מקבל ממוצע למטר כמה תעלה עלות פיתוח ואז אתה הולך לשלב ב', והוא השלב שבו מהנדס העיר - - -
דוד אמסלם: לא, אני הבנתי את הכול.
<ירון סולברג: רק ברשותך משפט, אם אפשר.
<ירון סולברג: ואז אתה לוקח את אותו ערך מספרי שקיבלת, נניח עלות של 100 שקל, כל העיר עלויות כל הגינות, לחלק ל-10 מטרים רבועים, קיבלת ערך של 10 שקלים.
<ירון סולברג: עם זה אתה עכשיו הולך למפה של מהנדס העיר, שהוא מחלק את העיר לאזורים לפי זיקה מסוימת, כפי שאמר נציג משרד הפנים, ואז כל אחד שמבקש נניח להוסיף בנייה מהשכונות הוותיקות משלם את אותו מחיר שמופיע ב - - -
דוד אמסלם: מה שאתה אומר, בעצם, עושים ממוצע עירוני ואחרי זה משייכים את הגבייה לאותו רובע.
דוד אמסלם: כאילו עושים קופה לאותו רובע כדי להשקיע ברובע ולא ברובע אחר?
<ירון סולברג: תיקון קטן.
<ירון סולברג: לא, התשובה לשאלתך היא לא, אני אגיד לזה.
<ירון סולברג: אירוע המס הוא באמת, יש שני אירועי מס.
<ירון סולברג: האחד זה שבן אדם מוסיף חדר בשכונות הישנות, עושה בנייה חדשה או בית, לא משנה, כל בנייה חדשה, זה בדרך כלל בשכונות החדשות כאשר בונים בנייה חדשה מסיבית.
דוד אמסלם: אתה אומר, אני אסכם, הממוצע פר תושב הוא ממוצע עירוני, פר כל הצרכים העתידיים, כשאנחנו מחלקים אותם בסך הכול על כל תושבי נתניה.
<ירון סולברג: פר מטר רבוע.
דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו מכניסים רק את התב"עות החדשות, אני מבין, אנחנו מקבלים ממוצעים - - -
<יורי גמרמן: לא, הם לקחו קצת בנייה חדשה.
דוד אמסלם: כן, ואז שם אנחנו גוזרים פר מטר ואותו אנחנו משליכים על כל העיר, נכון?
דוד אמסלם: ואז אתה אומר, היות שעכשיו אנחנו מחלקים גם את הגבייה, אנחנו מחלקים את זה לרובעים בעיר, אם גבינו פה, אנחנו עושים לכל רובע איזה שהיא קופה מקומית, גבינו פה ברובע הזה, אנחנו משקיעים ברובע הזה?
<ירון סולברג: התשובה היא לא.
<ירון סולברג: אני רק אניח לפניך את הנתון.
<ירון סולברג: על פי ההנחיות של משרד הפנים, כמו בהיטל סלילה וכמו בהיטל - - -
דוד אמסלם: הבנתי מה שאתה אומר, אני שואל שאלה עכשיו נוספת.
דוד אמסלם: הרי כשאתה גובה היטל שצ"פים, אתה גובה את זה פר שצ"פ שאתה רוצה לפתח.
דוד אמסלם: מה תעשה נניח בשכונה ישנה, נניח רחוב ישן בן 50-60 שרוצים לבנות עוד חדר ואז אתה גובה ממנו היטל שצ"פ על אותו ממוצע, אבל יש לו שצ"פ שם ואתה לא מפתח לו אותו, בגלל שהוא בן אדם אחד.
דוד אמסלם: מה, נעשה לשכונה, הוסיפו פה רק מטר, מה אני אעשה פה?
דוד אמסלם: איך אתה קושר בין ה - - -
<ירון סולברג: אני מסביר.
דוד אמסלם: נגיד במתחם החדש אתה גובה ומשקיע לו.
דוד אמסלם: אז מה קורה בישן?
<ירון סולברג: אתה צודק.
<ירון סולברג: מר הררי יודע היטב, כל הרעיון הוא ש - - -
<יגאל הררי: מה קשור הררי?
<יגאל הררי: אני בא לדבר בשם - - -
<ירון סולברג: אתה מה קשור?
<ירון סולברג: אתה לא קשור.
<יגאל הררי: בשם הצדק והסדר.
<ירון סולברג: לא, אני אומר כי הוא יודע היטב.
דוד אמסלם: דבר איתי, אני מרשה לעצמי להגיד שאני מכיר את הסוגיה הזו יותר ממר הררי, המכונה יגאל.
<ירון סולברג: בסדר.
דוד אמסלם: כשאני אומר 'מר' זה מישהו שאני כועס עליו.
דוד אמסלם: תגיד לו יגאל, אתה מדבר איתו כל יום.
<ירון סולברג: התכנית שמכין מהנדס העיר היא הקריטית והיא החשובה כאן.
<ירון סולברג: לא סתם על זה בנוי, זה היסוד המרכזי של החקיקה הזאת.
<ירון סולברג: זו אותה תכנית שמכין מהנדס העיר עם אנשי המקצוע ומחלק את העיר לאזורים.
<ירון סולברג: כמובן, וזה גם למשל אצלנו בטיוטות הקיימות, אין שום דבר רשמי לכן אני פטור מהדיון הזה, אין לנו עדיין שום הצעה קונקרטית, אבל ברמת הטיוטות כמובן שבאזורים חדשים יש יותר שצ"פים.
<ירון סולברג: באזורים הוותיקים הזיקה - - -
דוד אמסלם: אני חוזר למשרד הפנים, אתם מבינים מה קורה פה?
<שחר פרלמוטר: אני מבין את העמדה שלך.
דוד אמסלם: לא, מותר לך לא לקבל את העמדה שלנו, זה בסדר.
<שחר פרלמוטר: לא, זה לא אני - - -
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, אתה הבנת מה הוא אמר?
<שחר פרלמוטר: אני רק אינסטרומנטלי.
<שחר פרלמוטר: הבנתי את העמדה שלך, אנחנו נעביר אותה.
דוד אמסלם: שנייה, משרד הפנים.
דוד אמסלם: מה שהוא אומר, תקשיבו טוב, תחדדו את האוזן.
דוד אמסלם: הרי לכאורה למה דחפנו את הסיפור של היטל השצ"פים, כמו שאמרתי קודם.
דוד אמסלם: זה דבר שהתחיל, תזכרו, אני התחלתי עם הסיפור הזה לפני כמעט 10 שנים, ברעיון, הסברתי גם ממה הוא התפתח, והרעיון היה באמת לגבות ולשים אותם במקומות האלה שרצינו לפתח את השצ"פים כשלא היה לנו כסף.
דוד אמסלם: מה שהם אומרים זה שבאזורים הישנים אנחנו גובים כסף אבל לא מפתחים שצ"פים.
<ירון סולברג: לא אמרנו את זה, חייב להיות שצ"פ.
דוד אמסלם: שנייה, נשמה.
דוד אמסלם: הרי באזור הישן אנחנו גובים - - -
<ירון סולברג: רק אם יש זיקה, אם יש שצ"פ שמפתחים אותו.
דוד אמסלם: ואם אתה לא מפתח אותו?
דוד אמסלם: אז הסברתי, נניח ברחוב שבזי, נגיד יש לך שם רחוב ישן עם שצ"פ ישן, בא בן אדם, בנה 50 מטר, גבית ממנו 400 שקל, תפתח לו את השצ"פ עכשיו?
דוד אמסלם: הרי יש לך חובה, גבית, תן לו שצ"פ, מה אתה עושה?
דוד אמסלם: לוקח את זה הצידה, שם אצלך בקופה וממשיכים.
<ירון סולברג: לא, הרשות חייבת להכין תכנית.
<ירון סולברג: היא צריכה להכין תכנית.
<ירון סולברג: הרי הכסף הולך להיטל שצ"פים, כמו היטל סלילה, כמו - - -
<ירון סולברג: הרשות חייבת להכין תכנית שבה היא מפתחת בזמן סביר את השצ"פים.
דוד אמסלם: יגאל, עכשיו תעשה פאוזה ובגדול.
דוד אמסלם: אף רשות - - -
<ירון סולברג: ודאי שכן.
דוד אמסלם: אתה מדבר איתי עכשיו אתה מדבר עם הרשות עכשיו, הגדולה בארץ.
דוד אמסלם: אם אתה מוכן להעביר חקיקה, בחוק, שכל רשות חייבת לפתח את השצ"פ אחת ל-10 שנים, אז אני רגוע ואין בעיה, לא חשוב שילמו או לא שילמו.
דוד אמסלם: בסטנדרט הזה של המחירים האלה, בבקשה.
דוד אמסלם: תן מכתב, או שאתה רוצה שאנחנו ניזום חקיקה כזו, אנחנו אז מקריסים את כל הרשויות.
<ירון סולברג: לא.
דוד אמסלם: דונם שצ"פ עולה למעלה מ-100,000 דולר, בממוצע.
דוד אמסלם: אני אומר לך, ואני לא מדבר כרגע שהתפרענו.
דוד אמסלם: חלק גדול מאוד מהשצ"פים אצלך בעיר לא מפותחים.
דוד אמסלם: בלי לראות את העיר שלך, אני יודע.
עבדאללה אבו מערוף: איפה אתה מוציא רק 100,000 דולר?
דוד אמסלם: הרשות לא יכולה לשאת את הפיתוח של השצ"פים, וגם לא את האחזקה שלהם בסטנדרטים הגבוהים.
דוד אמסלם: אז אני אומר לך שאתה גובה ממנו והוא לא יראה את השצ"פ בגלל שאתה לא תפתח את השצ"פ עכשיו, בגלל שכרגע יש לך משהו יותר בוער במקום אחר.
דוד אמסלם: יש לך פארקים, יש לך לעשות מזרקות, יש כניסה לעיר, יש דברים שראש העיר רוצה.
דוד אמסלם: כל זה שצ"פים.
דוד אמסלם: שטח ירוק נחשב שצ"פ.
<ירון סולברג: ברשות אדוני, במה זה שונה לצורך העניין מהיטל סלילה?
<ירון סולברג: אותו - - -
<ירון סולברג: היטל מדרכה אני גובה - - -
דוד אמסלם: אבל אני אסביר לך.
דוד אמסלם: זה בדיוק העניין.
דוד אמסלם: אתה גבית מרחוב היטל סלילה ואתה עושה לו את הסלילה.
דוד אמסלם: אתה לא הולך לרחוב ישן.
דוד אמסלם: אם רצית עכשיו לפתח לרחוב ישן, לעשות לו סלילה - - -
<ירון סולברג: אם אני עושה מדרכה חדשה ברחוב ישן אני גובה ממנו.
דוד אמסלם: אבל אתה עשית עכשיו את המדרכה ונתת להם שירות.
דוד אמסלם: אתה גבית ונתת שירות.
דוד אמסלם: כאן אני אומר, אתה גובה ולא נותן שירות עכשיו.
<ירון סולברג: לא, אדוני, אני חייב לתקן.
<יורי גמרמן: הוא ישדרג לו את השצ"פ הקיים, עם הזמן, עם הגבייה.
דוד אמסלם: מה זה עם הזמן?
<יורי גמרמן: בוא נגיד ככה, במצב של היום הוא בכלל לא היה משלם לפתח שום דבר.
דוד אמסלם: בשביל מה יש ארנונה?
<יורי גמרמן: יש אולי עשר רשויות שיש שם חוקי עזר.
דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך את הרציונל.
דוד אמסלם: אני אגיד לך את הרציונל ולמה אני מושך ומרגיז אותי.
דוד אמסלם: אורך חיי שצ"פ ממוצע זה בין 15 ל-20 שנה ואין כפל אגרות והיטלים.
דוד אמסלם: נניח שאותו בן אדם היה ברחוב הזה משלם את אותו שצ"פ לפני ה-50 שנה, העירייה כבר הייתה צריכה לעבור על השצ"פ הזה בשני סיבובים, היא הייתה צריכה כבר להשקיע את העלויות שלו פעמיים.
דוד אמסלם: אבל היות שהיא לא נתנה לו את השירות אז, היא הייתה צריכה.
<יורי גמרמן: יכול להיות שהיא נתנה.
דוד אמסלם: אבל אנחנו מדברים על שצ"פ שלא מפותח.
<יורי גמרמן: יכול להיות שהוא משדרג את השצ"פ.
דוד אמסלם: אם הוא משדרג אז בוודאי הוא לא צריך, בגלל שהוא פותח פעם אחת, אז הוא לא צריך.
דוד אמסלם: מדובר על משהו חדש.
<יורי גמרמן: אולי הוא מוסיף מתקנים.
דוד אמסלם: אני מסביר לך שהוא היה ישן, הוא היה צריך לתת לו את השצ"פ אז והוא לא נתן לו את השצ"פ.
דוד אמסלם: זה אני מספר לך מה הרציונל, למה לא גבינו את העסק הזה.
<יורי גמרמן: זה לא היה בכלל במודעות, עד לפני 10 שנים.
<יורי גמרמן: היום - - -
דוד אמסלם: לכן אנחנו לא באים אחורה 50 שנה או 70 שנה ומתחילים לגבות לאנשים.
דוד אמסלם: הרעיון הוא לבוא קדימה, זה מה שאני אומר.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, תשבו איתם, תסגרו את הדברים הבאים.
דוד אמסלם: אמרתי לך, איזה מתחמים אנחנו הולכים אחורה, לא נראה לי סביר שאנחנו הולכים למתחמים ישנים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם הוא לא מבקש בנייה, לא בנה, למה אתה לא גובה ממנו?
<ירון סולברג: אם אני עושה גינה, כן.
דוד אמסלם: לא, לא בנה.
דוד אמסלם: יש בן אדם זקן, גר שם, לא רוצה לבנות.
<ירון סולברג: ואני עושה גינה או לא עושה?
דוד אמסלם: כן, עושה גינה.
<ירון סולברג: אם אני עושה גינה אני צריך להטיל עליהם.
דוד אמסלם: אבל הוא לא בנה כלום והוא לא רוצה גינה.
<ירון סולברג: יש, אמרתי, שני אירועי מס.
<קריאה: רק כשבונים משהו.
<ירון סולברג: לא, אני הסברתי.
<ירון סולברג: יש שני אירועי מס, אירוע אחד זה כאשר מישהו בונה, אירוע שני זה כשהרשות מקימה את השצ"פ.
<ירון סולברג: אלה שני אירועי מס.
<ירון סולברג: לדוגמה שאמרת, רק ברשותך, אני רוצה לתקן את אדוני לגבי סלילה.
<ירון סולברג: על הבית הישן שהוא גר בו בשבזי ושאין מדרכה בחוץ, אבל הוא בונה עכשיו תוספת חדר, הוא צריך לשלם את היטל הסלילה.
דוד אמסלם: עזוב את תוספת החדר.
<ירון סולברג: לא, זו הדוגמה שנתתם.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה מבחינת - - - הוא לא רוצה לבנות.
<ירון סולברג: אז אם הרשות תסלול היא צריכה לגבות, כן.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בואו תשבו, תעשו פיין טיונינג לנושא הזה, זה לא נשמע לי סביר.
דוד אמסלם: אני חושב שאתם צריכים ללכת אחורה, לשבת עם הנהלים, להגדיר קודם כל, כמו שאמרתי, ממוצעים ארציים, גם מבחינת התקרה, עד איזה גובה, מה תקרת ההשקעה.
דוד אמסלם: יש שצ"פ במיליון שקל, יש שצ"פ ב-2 מיליון, יש שצ"פ ב-4 מיליון.
דוד אמסלם: זה תלוי מה אתה רוצה.
<חיים פייגלין: אדוני, עם כל הכבוד, אפשר להתבטא פה רגע בעניין בנייה חדשה?
<חיים פייגלין: אני שומע שכולם כבר עשו פה ארבעה סבבים ואני הגעתי בזמן מתוך רצון לייצג את עמדת התאחדות בוני הארץ בקשר לבנייה חדשה.
דוד אמסלם: שלום, מה שלומך, חיים?
<חיים פייגלין: בסדר גמור.
<חיים פייגלין: אני שומע פה את כל זה ואדוני הזכיר פה, בצדק, שעד לפני 7-8 שנים לא הייתה בכלל מודעות לעניין שנקרא היטל שצ"פים ועשו שצ"פים בארץ, תודה לאל, בעיקר הרשויות היותר מסודרות.
<חיים פייגלין: אני רוצה לקשור לרגע אחד את היטל השצ"פים, שפתאום מופיע לפתע בקלות בלתי נסבלת לפני 7 או 8 שנים, גם אם התופעה שקרתה ב-7-8 השנים האחרונות, שנקראת התייקרות מחירי הבנייה ומשבר הדיור.
<חיים פייגלין: אני חושב שזה אחד הדברים שקורים פה כל הזמן בתור פרפטום מובילֶה כזה בלתי נפסק, זה שכל הזמן המערכת השלטונית מייצרת היטלים ומייצרת מסים, ופעם זה מס דרישה על קרקע ופעם זה היטל שצ"פים ופעם זה היטל הטמנת קווי חשמל ופעם זה היטל מחלפים והכול תחת זה שבכל תכנית יש גם 50% שהרשות גובה בתור היטל השבחה, כאשר תכנית מתעשרת.
<חיים פייגלין: בואו לא נשכח את התופעה הזאת.
<חיים פייגלין: זאת אומרת כאשר גובים 50% היטל השבחה בחוק התכנון והבנייה צריך להיות מספיק תקציבים לכולם לפתח כל מה שרוצים, אלא אם לוקחים את הכסף הזה שגובים מהיטל השבחה למטרות אחרות, כמו משכורות, חינוך וכן הלאה.
<חיים פייגלין: אבל 50% אלה סכומים אסטרונומיים.
<חיים פייגלין: אני אתן דוגמה, אדוני.
<חיים פייגלין: ברעננה היום גובים 400,000 שקל היטל השבחה ליחידת דיור בודדת, כלומר העיר גובה היום מיליארד ו-200 מיליון שקל בשכונה אחת של 3,000 דירות.
דוד אמסלם: אבל אנחנו לא בהשבחות, חיים.
<חיים פייגלין: היא יכולה לפתח את כל השרון, לא רק את רעננה.
דוד אמסלם: אני לא שם, אתה הולך למקום לא טוב.
דוד אמסלם: אני לא בעל האמצעים, אני לא שם.
<חיים פייגלין: אני רק רוצה להפנות את תשומת לב אדוני וחברי הכנסת שבסך הכול מי שיטיל עוד ועוד היטלים יהיה אחראי גם להתייקרות מחירי הדיור.
<חיים פייגלין: הדברים האלה בסוף מגיעים לרוכשים.
<חיים פייגלין: אנחנו בסך הכול מהווים צינור שדרכו אמנם מטילים עלינו בקלות בלתי נסבלת פה, אמרו כולם, אפשר ליזמים ולקבלנים להטיל מה שרוצים.
<חיים פייגלין: על האיש הפרטי לא, אבל על הדג השמן שנקרא יזם או קבלן, צריך לזכור, שבסופו של דבר לדג השמן הזה, שנקרא יזם או קבלן, יש לקוחות שהם רוכשי דירות שהכול מועבר אליהם.
<חיים פייגלין: אז הציבור, גוזרים עליו עכשיו גזרות שהוא איננו מסוגל יותר לעמוד בהן.
<חיים פייגלין: הדבר הזה באמת הופך להיות בעיה חברתית.
דוד אמסלם: חיים, אני מבין את זה, זה לא הדיון שלנו.
<מיכל אבידן: רק רציתי להעיר.
<מיכל אבידן: לדעתי יש איזה שהוא חוסר הבנה לגבי התעריפים שהם דיברו, שהיום הם נמוכים יותר, כי 330,000 שקל לדונם זה היה תקרה שמותר לרשויות לגבות.
<מיכל אבידן: לא המינימום, המקסימום.
דוד אמסלם: לא, זה תקרת הפיתוח, זה עלות הפיתוח המקסימלית, זה לא מה שהם גובים.
<מיכל אבידן: בפועל, אני ביררתי אתמול את המספרים.
<מיכל אבידן: בשכונות חדשות שלנו אנחנו מפתחים שצ"פים יקרים יותר בעלות שלא תפחת, אמרו לי 700, 750, אני ארד ל-650, שזה כמעט פי שניים - - -
דוד אמסלם: כן, אמרתי, בגלל שאתם עושים דה לוקס.
<מיכל אבידן: בסדר, אתה רוצה לפתח ברמה - - -
דוד אמסלם: יש אנשים ששמים בשצ"פ, אני מספר לך, עשיתי פה שצ"פים, מזרקה, רק המזרקה עלתה לי 2 מיליון, מה?
<מיכל אבידן: המשפט השני שרציתי לומר, שבניגוד למה שאמרת קודם ובהמשך למה שהוא אמר, הרשות לא יכולה לגבות מעבר למה שמותר לה על פי דין.
<מיכל אבידן: השצ"פים, אפשר לראות, אנחנו מוציאים מעבר למה שמותר לנו לגבות ומדובר אך ורק על שצ"פים רובעיים שכונתיים.
<מיכל אבידן: כלומר אם אנחנו רוצים לפתח את הטיילת, את שלולית החורף שלנו, או כל מיני פארקים אחרים בעיר, לא רק אנחנו, כל עיר, למעשה אין לנו שום חוק ממנו אנחנו יכולים להיפדות, כלומר זה מימון מלא של הרשות.
דוד אמסלם: אבל הרשות, אני רוצה להסביר לך, עד לפני 5-6 שנים, המדינה לא התחילה להתפתח לפני 5 או 6 שנים.
דוד אמסלם: לעירייה יש הרבה מקורות, היא לוקחת הלוואות, היא לוקחת היטלי פיתוח.
דוד אמסלם: דרך אגב, היטלי פיתוח בזמנו היו לוקחים אותם למשכורות, היום אי אפשר.
דוד אמסלם: יש לה מקורות, יש ארנונה, יש מענקים מהמדינה, יש כל מיני מקורות.
<מיכל אבידן: אני היום מתמקדת בהיטל שצ"פ, כי השצ"פ אינו מכסה את עצמו.
דוד אמסלם: שנייה, שאלת, אז אני - - -
<מיכל אבידן: לא שאלתי, אני אומרת.
דוד אמסלם: יש השבחה, יש לנו ברוך ה', יש דוחות חניה, יש.
דוד אמסלם: אני אספר לך מה המקורות של העירייה, אני בא מהשלטון המקומי הרבה שנים, אני מכיר את המקורות של העירייה מספיק טוב.
דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה אחרת, הנושא של השצ"פים זה נושא שנולד לא מזמן.
דוד אמסלם: אמרתי, אני חושב שאני הייתי הטריגר להניע אותו, אני אישית.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני רוצה להציע את המתכונת הבאה, בגלל שאם זה לא יסתדר אז אני אביא את זה בצורות חקיקה.
דוד אמסלם: אני חושב שקודם כל צריך להיות תעריף ארצי, זה יכול לכלול מאפיינים, זאת אומרת נגיד עיר הררית, מאפייניה ככה, מישור ככה.
דוד אמסלם: אין הרבה שונות מעבר להר ומישור במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אם תחליטו שיש עוד מאפיין אחד אז תחלקו את זה.
דוד אמסלם: זה חייב להיות איזה שהוא תעריף שאתם קובעים אותו ברמה הארצית.
<מיכל אבידן: אנחנו מסכימים איתך.
<יורי גמרמן: אנחנו מסכימים, גם רשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: מה שלא עולה לכם, אתם מסכימים איתי.
דוד אמסלם: אני חושב שזה תעריף ארצי פר מה שנקרא הוצאה, אני מדבר מצד ההוצאה.
<קריאה: כמו שעשו בתשתיות הביוב.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אתה אומר להם, רבותיי, כמו שהקראת לי, 300 שקל, 400 שקל, זה מה שנקרא תקרת ההוצאה המותרת, שאתה מאשר להם שצ"פ.
דוד אמסלם: אז תעשו את זה במאפיינים ארציים שהם ריאליים.
דוד אמסלם: שתיים, אתם צריכים גם לקבוע תקרת העמסה.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, בסופו של דבר הם לוקחים לפי התעריף שאתה אומד את הפארק, נניח שהוא עלה מיליון שקל, ואז הם מעמיסים אותו על התושבים שגרים באזור.
דוד אמסלם: הוא אומר, בזיקה, מה זה בזיקה?
<קריאה: 100 בתים, 1,000 בתים.
דוד אמסלם: זה תלוי אתה בזיקה שלך.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, גם פה אתם צריכים לקבוע את הכללים ותקרת הוצאות.
דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לו, אדוני, תקבע בזיקה, אבל שממטר בנייה לא תגבה יותר מאיקס.
דוד אמסלם: בגלל שאחרת אתה מגיע לאבסורד.
דוד אמסלם: יכול להיות, בקצה.
דוד אמסלם: דבר שלישי, אני חושב שאתם חייבים לקבוע את מועד הבנייה שממנו מותר לגבות.
דוד אמסלם: זה לא הגיוני שנלך אחורה 70 שנה ונפתח שצ"פ, אני הסברתי לכם, תשתיות הן דבר מתכלה.
דוד אמסלם: היות שגם אם הבחור, לפני 70 שנה, נתנו לו את השצ"פ והוא השתמש בשצ"פ והוא שילם אותו אז, הרשות בעצם העניין שהיא עברה על החוק והיא לא נתנה לו את השירות, היא רק חסכה כסף.
דוד אמסלם: היא לא החזיקה את זה, ואורך החיים שלו זה אורח חיים מוגבל.
דוד אמסלם: שצ"פ ממוצע, אמרתי לכם, אתה נכנס אליו בין 10 ל-15 שנה.
דוד אמסלם: אתה כמעט הופך אותו, כמעט כולו, הוא כמעט בעלויות אפס, חוץ מעבודות עפר.
<קריאה: אז אחרי 70 שנה כבר אין שצ"פ.
דוד אמסלם: לא אין, כבר הרשות הייתה צריכה להשקיע שם שלושה שצ"פים.
<מיכל אבידן: יש שצ"פ, אבל זה לא נראה טוב.
דוד אמסלם: עכשיו הבן אדם לא קיבל את השירות - - -
<קריאה: אפשר לחייב אותו פעם אחת, הם חייבו אותו 70 שנה.
דוד אמסלם: למה הדבר דומה?
דוד אמסלם: אם הייתי אומר לך, תשמע, אתה מותר לך לשלם על ארוחה אחת מחיר מסוים לפני שנה וכל היום תאכל.
דוד אמסלם: תשלם 100 שקלים לפני שנה וכל יום תאכל.
דוד אמסלם: ולא נתתי לך את האוכל ולא ביקשתי ממך את הכסף, ועכשיו אני מבקש ממך את ה-100 שקל.
דוד אמסלם: אתה אומר לי, 'אבל, דודי, תשמע, אם הייתי משלם לפני שנה 100 היית בא אליי, אז לא מספיק שלא נתת לי אוכל כל השנה, אתה עכשיו מבקש ממני לשלם עוד?
דוד אמסלם: קדימה'.
דוד אמסלם: דרך אגב, הרשות שלא מפתחת את השצ"פ היא עוברת על החוק, היא פושעת.
דוד אמסלם: פתח את פקודת העיריות, זה מה שהיא צריכה לתת לתושב.
דוד אמסלם: היא לא נותנת את זה בגלל שאין לה כסף, היא מעדיפה דברים אחרים, היא מעדיפה להביא זמרים, היא מעדיפה לבנות כיתות לימוד, שהמדינה לא נותנת לה, גם דברים מוצדקים.
דוד אמסלם: עזוב את השצ"פ הזה.
דוד אמסלם: הבן אדם עכשיו צריך שצ"פ, השצ"פים האלה בעיקר מיועדים לילדים קטנים, משפחות וילדים קטנים שיבואו לשחק.
דוד אמסלם: לרוב האנשים האלה גידלו את הילדים שלהם בלי שצ"פים.
דוד אמסלם: הילדים שלהם לא שיחקו, הם שיחקו כדורגל בשטח של השצ"פ, אז עכשיו אתה אומר לו, כשהוא בגיל 70, 'תשלם על השצ"פ', זה נשמע לך הגיוני?
דוד אמסלם: אז אל"ף, תתחם את זה בזמן, תגיד בנייה שהתבצעה ב-10 השנים האחרונות או ב-5 שנים, תחליטו על איזה שהוא גבול שהוא הגיוני, אז אתה משייך את זה לזה.
דוד אמסלם: דרך אגב, באמת לא שייך ללכת אחורה בשום נושא כל כך הרבה זמן, זה גם לא הגיוני.
דוד אמסלם: זה לגבי המצב הקיים.
דוד אמסלם: לגבי תוספות הבנייה זה משהו אחר.
דוד אמסלם: אני לא נכנס, אבל תזכור תמיד שהשצ"פ הזה, אם הוא לא בא במבנה אורבני נכון, בפיתוח נכון - - - אני אתן דוגמה, אם אתה בונה מתחם חדש, אתה לא יכול לא לפתח את השת"פ, אין דבר כזה.
דוד אמסלם: התושב יבוא ויגיד לך, 'הלו, מה זה?'.
דוד אמסלם: זה היום.
דוד אמסלם: אבל אם אתה גובה אגרה מרחוב כצנלסון לפני 60 שנה, אתה לא מפתח לו את השצ"פ היום, אתה לוקח את הכסף והוא יישאר שם עם השצ"פ אותו דבר.
דוד אמסלם: יום אחד יהיה כסף, אולי נבוא נפתח.
דוד אמסלם: ככה זה עובד באופן מעשי.
דוד אמסלם: אני אראה לך.
דוד אמסלם: אני אספר לכם, אני עשיתי רשימת ליסטה בעירייה פה, הייתי צריך מיליארד שקל להחזיק את השצ"פים הבלתי בטיחותיים בלבד ולא היה לי והייתי מפתח בסדרי גודל של 20 מיליון.
דוד אמסלם: אתה צריך להבין את הפערים, אפילו לא 3%.
דוד אמסלם: והיינו מתגלגלים, ככה עיריות מתגלגלות, כל עירייה כמעט, בוודאי עיריות שיש להן שטחים עצומים והן לא כל כך חזקות כלכלית.
דוד אמסלם: אז הן מתגלגלות, אני אעשה לכם פה סיבוב ואני אראה לכם עשרות שצ"פים שהם מסוכנים בכלל.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אם הוא היה אומר, 'תשמע, אני גובה מאותו בן אדם ומחר בבוקר אני מפתח לו את השצ'"פ', אהלן וסהלן, אבל לרוב באזורים הישנים זה לא קורה, הוא לוקח ממנו ואלוהים גדול.
<יוסי בנישתי: מה יכסה את הפער?
<יוסי בנישתי: לפי מה שאתה אומר הפער יהיה יותר גבוה.
דוד אמסלם: בסוף מה קורה?
דוד אמסלם: מה שעבר מת.
דוד אמסלם: אתה יודע שהמדינה לא טיפלה בהרבה דברים.
דוד אמסלם: אני אתן לך דוגמה, למשל העיריות גובות תשתיות-על, או המדינה.
דוד אמסלם: בזמנו, כשהמדינה פיתחה, נגיד בשנות ה-60, היא לא ביקשה מאף אחד שום תשתית, אף אחד גם לא היה משלם לה.
דוד אמסלם: היו כללים אחרים אז במדינה, הייתה מדינה אחרת.
דוד אמסלם: אז הם שמו להם רצועת אספלט, לרוב אין שם ניקוזים במקומות הישנים, בקושי יש תאורה, גם, פה שם, על איזה עמוד חשמל של חברת חשמל הדביקו גם פנס.
דוד אמסלם: אני מסביר לך מה הייתה רמת הפיתוח אז, ככה התנהלה המדינה.
דוד אמסלם: אז אתה לא יכול ללכת עכשיו ול - - - אנחנו לא עוסקים בארכיאולוגיה, מסתכלים קדימה.
דוד אמסלם: דרך אגב, לרוב זה אנשים מבוגרים, כשהם היו בני 20, היום הם כבר בני 70.
<יורי גמרמן: אתה לא חולק על זה שצריך לגבות על תוספת בנייה.
דוד אמסלם: אני שם את תוספת בנייה בצד, אני בא בלי שום תוספת בנייה.
דוד אמסלם: תעשה את ההבחנה בין תוספת בנייה לבין זה.
דוד אמסלם: אבל אני אומר עוד פעם, גם תוספת בנייה צריך להבין שהיא לא הולכת להיות מושקעת במקום, הבן אדם משלם מין איזה מס כזה.
<יורי גמרמן: אבל זה היא הושקעה בתשתיות על.
<יגאל הררי: זה לא היה בתשתיות על, באותה שכונה - - -
<יורי גמרמן: תשתיות על הכוונה - - -
<יגאל הררי: בתשתיות של אותה שכונה, באותו מתחם.
<יגאל הררי: הרי בעירייה עכשיו מסמנים מתחם.
<יגאל הררי: אני גר במתחם מסוים, נניח, רק ממני גובים כי רק אני עכשיו עשיתי תוספת בנייה.
<יורי גמרמן: אבל לא את כל העלות, גובים לפי עלות המטר.
<יורי גמרמן: זה 20 שקל למטר שאתה מוסיף.
<יגאל הררי: לא 20 שקל, אצלנו זו הבעיה.
<יורי גמרמן: 50, לא משנה.
<קריאה: ומה יעשו עם הכסף הזה?
<קריאה: זה לא שצ"פ - - -
<יגאל הררי: לכמה זמן אני משלם את התשלום הזה של המס שעכשיו הטילו עליי בגלל שאני בונה?
<יגאל הררי: אומרים לי 'אתה משלם גם את מס שצ"פים'.
<יגאל הררי: אין סיכוי שב-10 השנים הקרובות יעשו לידי גינה.
<יגאל הררי: אני רוצה לדעת עכשיו.
<יורי גמרמן: לפי ההיגיון שלך אז בכלל, אם לא יגבו ממך ולא יגבו מהשני והשלישי והרביעי, אז השכונה הסמוכה גם לא יעשו - - -
<יגאל הררי: אני שואל עכשיו שאלה עליי.
<יגאל הררי: אני אתן דוגמה, אני בונה עכשיו 50 מטר תוספת לבית שקיים 70, 80 שנה.
<יורי גמרמן: לא, אתה מוסיף חדר.
<יגאל הררי: אני שואל שאלה, לוקחים ממני עכשיו את השצ"פ, מתי מחזירים לי אותו בתור שצ"פ?
<יורי גמרמן: אתה מוסיף תושבים לשם.
<יגאל הררי: לכמה זמן לוקחים את זה בשביל להחזיר לי את זה בתור שצ"פ?
<יגאל הררי: פעם היה, אם מפקיעים לך 40% לצרכי ציבור ולא עושים עם זה כלום, בא בן אדם אחרי 15 שנה ותובע את זה חזרה.
דוד אמסלם: אני ארחיב את מה שאומר יגאל, ואם אין שצ"פ שם?
דוד אמסלם: יש מקומות שאין שצ"פ באזור.
<יורי גמרמן: אז הוא לא גובה אפילו.
דוד אמסלם: מה המרחק מהבית לאזור שאין בו שצ"פ?
<ירון סולברג: שאלה טובה.
<ירון סולברג: לא כתוב בשום מקום, אבל יש שיקול דעת של מהנדס העיר, שהוא צריך לעמוד מאחוריו.
דוד אמסלם: אני לא אוהב אף פעם, זה אני אומר גם ליועצים המשפטיים, אני לא אוהב שום דבר שמדובר בכסף שזה שיקול דעת של איזה פקיד.
דוד אמסלם: אני קם בבוקר, בשבילי 30 קילומטר זה קרוב, ההוא 20 מטר זה רחוק.
דוד אמסלם: אז בא הפקיד, בא האזרח לפקיד, דופק לו בדלת, הפקיד באותו מצב רוח שלו מחליט קרוב או רחוק.
דוד אמסלם: גם לפי הפרצוף שלו, הוא רואה, אם הוא צעיר יכול להיות שזה קרוב, ואם זה זקן אולי הוא אומר לו 'טוב, אתה צודק'.
דוד אמסלם: זה לא מתקבל.
דוד אמסלם: מדובר בכסף שהמדינה גובה, אונסת את האזרח לשלם, בכוח.
<ירון סולברג: זו בחירה בין אלטרנטיבות, השאלה מה האלטרנטיבה.
דוד אמסלם: לכן אני למשל מבין את ההיגיון שנניח הייתם מחליטים לגבות מכולם, בלי קשר לשצ"פים.
דוד אמסלם: בסוף יש היגיון פה.
דוד אמסלם: אתה אומר, תשמע, אני בעמדה, בכלל, כמו שאמרתי, מקומות ישנים עזבו אותם שם, עזוב.
דוד אמסלם: אתה רוצה לגבות?
דוד אמסלם: בלי קשר לשצ"פ, גם אתה לא תפתח באמת, אני יודע, וגם לרוב חלק מאוד מבנה ביתך האלה זה היה צריפים פעם שהתפתחו.
דוד אמסלם: לא היו גינות, לא היה כלום, באזור בכלל אין גינה.
דוד אמסלם: כל הכבישים הם צרים מאוד.
דוד אמסלם: אין שם, לא חניות, לא כלום.
דוד אמסלם: אתה יודע את זה כמוני.
דוד אמסלם: עכשיו הוא לקח את הבית של ההורים שלו, שיפץ, נתנו לו כמה אחוזים, אין לו חניה, הוא חונה בחוץ, יש לו הכול בלגן.
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר בגדול, אם אתה גובה סכום ואתה אומר 'רבותיי, את זה אני שם באיזה קופה, אני מפתח שצ"פים במקום אחר', אז אולי יש בזה היגיון, אולי אין צדק, אבל היגיון.
דוד אמסלם: אבל אתה אומר, אני גובה ואם אין לו באזור שצ"פ אני לא גובה ממנו?
<קריאה: זה שמשרד הפנים יקבע כללים.
דוד אמסלם: לכן אמרתי, מה מפריע לי?
דוד אמסלם: שמשרד הפנים מאפשר לכם לגבות כספים כשהעסק לא מבושל ואתם גובים.
דוד אמסלם: הבן אדם שלם בינתיים.
דוד אמסלם: אני רואה את התמונה.
דוד אמסלם: משרד הפנים, אין דבר כזה אצלי, אני קובע כללים מאוד ברורים, מאוד אחידים, מאוד ארציים, לכולם בארץ ואני קובע.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני אקבע משהו מדורג גם בבנייה, יש הבדל בבנייה מלפני 70 שנה, לפני 30 שנה, לפני 5 שנים.
דוד אמסלם: אני בונה משהו מודולרי.
<ירון סולברג: זה כל המיסוי בארץ, מה זה שונה מהדיון שהיה פה על ארנונה?
<ירון סולברג: אותו דבר.
<ירון סולברג: תקבע דבר אחד לכול וזה הכול.
<ירון סולברג: אנחנו לא בנויים כרגע לזה.
דוד אמסלם: דרך אגב, את סוגיית הארנונה, אני הולך לפתור אותה גם.
דוד אמסלם: אבל אני אסביר מה הבעיה, סוגיית הארנונה לא מוסדרת, אבל ממתי היא לא מוסדרת?
דוד אמסלם: מלפני 70 שנה, מאז שבאנו לארץ.
דוד אמסלם: זה חדש, הוא כבר נבנה לא מוסדר לפני 5 שנים.
<ירון סולברג: זה עיקרון של מיסוי, של דיפרנציאציה.
דוד אמסלם: מילא קנית רכב מלפני 60 שנה, אז אומר, תשמע, היו לו הילוכים, הגיר לא בסדר.
דוד אמסלם: בסדר, אבל אוטו מלפני 5 שנים, אתה כבר עושה אותו מקולקל?