GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי אילן: אני פה קצת במצב מוזר.
<אורי אילן: אני רוצה להקדים ולהגיד, אין דבר אחד, ולו פסיק, כפי שאולי השתמע מהדוברים כאן, שהוועדה המחוזית פעלה בו בניגוד לחוק.
<תום פישר: לא טענו דבר כזה.
<אורי אילן: היו רמזים כאילו- - -
יעל כהן-פארן: לא שקלתם את החקיקה העדכנית בנושא.
יעל כהן-פארן: זה מה אמרנו.
יעל כהן-פארן: לא נעניתם לרוח החקיקה.
יעל גרמן: לא נעניתם לבית-המשפט.
תמר זנדברג: כל משפט מיותר.
תמר זנדברג: דבר לגופו של עניין.
תמר זנדברג: לא נאמר: בניגוד לחוק.
תמר זנדברג: אנחנו מדברים על האינטרס הציבורי, זה תפקידנו.
תמר זנדברג: תראה לנו שגם אתה מייצג את האינטרס הציבורי.
תמר זנדברג: ההערה הזאת ממש מיותרת.
<אורי אילן: למה היא מיותרת?
<אורי אילן: נאמר שכאילו הוועדה המחוזית פעלה בניגוד לחוק.
תמר זנדברג: תמשיך הלאה.
תמר זנדברג: תן תשובות נורמליות.
תמר זנדברג: מי אמר שהוועדה המחוזית פעלה בניגוד לחוק?
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אני מבקש שלא תפריעי לדיון.
דוד אמסלם: יש לנו עוד 20 דקות, בואו נמצה אותן נכון.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם הוא אומר דברים שמרגיזים אתכם.
<אורי אילן: אני לא חושב שזה כל-כך מרגיז.
דוד אמסלם: תגיד מה שאתה רוצה.
דוד אמסלם: אף אחד לא יפריע לך פה, גם אם כל מה שאתה אומר לא נכון.
<אורי אילן: תודה, אדוני.
<אורי אילן: אשתדל לדייק.
<אורי אילן: הדבר השני, הוועדה בעצם אף פעם לא דנה בתוכנית עצמה על זכויותיה.
<אורי אילן: היא דנה במה שהיא התבקשה לדון, שזה בתשריט, בתוכניות בינוי, אבל בעצם בפני הוועדה המחוזית אף פעם לא הייתה אופציה לדון בתוכנית, אם היא תהיה או לא תהיה.
<אורי אילן: התוכנית שנדונה בשנת 1994 על-ידי אבותינו-קודמינו באה להחליף תוכנית של אזור תעשייה.
<אורי אילן: כל האזור הזה היה אזור תעשייה.
<אורי אילן: מה שראינו עכשיו, שנשארו חלקים, כל האזור היה מיועד לתעשייה.
<אורי אילן: אני מניח שכאשר הם בדקו חלופות בזמנו הם חשבו שנכון יותר שיהיו שם מגורים ותיירות ומסחר, זה עדיף על פני אזורי תעשייה.
<אורי אילן: אבותיהם חשבו שזה המקום הכי טוב לאזור תעשייה, בצפון העיר.
<תום פישר: אנחנו חושבים שזה אזור מתאים למרחב הציבורי.
<אורי אילן: רק רגע, אני לא הפרעתי לך.
יעל כהן-פארן: אתה כן הפרעת, אבל לא משנה.
דוד אמסלם: אתם רוצים שאנעל את הדיון ואלך?
דוד אמסלם: יש לי מספיק מה לעשות.
דוד אמסלם: אני יזמתי את הדיון לפי הבקשה שלכם, אני רואה חשיבות גדולה בדיון.
<אורי אילן: אני אומר את זה דווקא בידידות, יש לי הרבה הערכה לתום פישר ולחברים שלו.
<אורי אילן: נתנו להם הזדמנות להופיע בפני הוועדה המחוזית ושמענו אותם.
דוד אמסלם: הזמן שלנו מצומצם.
דוד אמסלם: אנא תגיע לעניין.
<אורי אילן: אין פה שני צדדים.
דב חנין: אז לא דנתם.
דב חנין: הורי-הורינו, סבי-סבינו מתישהו דנו.
דב חנין: מה עושים היום?
<אורי אילן: באו לפנינו לחצים משני הצדדים, כמעט אפשר להגיד אפילו תרתי משמע.
<אורי אילן: מצד מזרח כלפי מערב המפעל שנמצא שם, שככל שהמגורים סמוכים אליו כך המשרד להגנת הסביבה מחייב אותו ליותר מערכות הגנה ולעשות כל מיני דברים כדי לאפשר את המגורים, וקו החוף מצד מערב למזרח.
<אורי אילן: הוועדה הייתה צריכה לשקול את הרע בכל העולמות או את הטוב בכל העולמות, כל אחד לפי השקפתו, ובסופו של דבר רוב מה שנאמר פה בעצם אנחנו כבר עשינו.
<אורי אילן: זאת אומרת, בתיאום עם היזמים העברנו את רוב הזכויות לצד המזרחי של התוכנית, צמוד למפעל.
<אורי אילן: בעצם רוב הנטל כרגע, לא הורדנו כמלוא הנימה מן ההנחיות של המשרד להגנת הסביבה ולא ויתרנו בשום דבר שקשור בהסדרי תחבורה.
<אורי אילן: אגב, משרד התיירות שמופיע פה בין המתנגדים, נציגת השר בוועדה נמצאת פה והיא יכולה לדבר בשם עצמה.
<אורי אילן: היא התנגדה לתוכנית מפני שעדיין אנחנו מתלבטים איך לממש את הזכויות של התיירות.
<אורי אילן: היא התנגדה משום שלא הסכמנו עדיין לשני המגדלים של התיירות שם.
<אורי אילן: אז להציג אותה כאילו היא מתנגדת בגלל החוף?
<אורי אילן: אבל היא פה והיא יכולה לדבר בשם עצמה, אני יכול להעיד על כך.
יעל גרמן: מדוע לא הרחבתם את הקו הכחול?
<אורי אילן: לא יכולנו להרחיב את הקו הכחול.
<אורי אילן: זה לא היה בסמכותנו.
<אורי אילן: פסק-הדין ביקש מאתנו לעשות בדיוק את זה.
דוד אמסלם: את האיזונים הפנימיים.
<אורי אילן: לנסות להסדיר- - -
דוד אמסלם: את הקו הכחול אתה לא יכול להזיז, אבל תענה לגבי הטענה של תום פישר.
דוד אמסלם: הוא אמר שהשאלה היא אם אפשר לקחת את הזכויות ולהעביר אותן.
דוד אמסלם: אני הבנתי את הסיפור.
<אורי אילן: למקום אחר?
<אורי אילן: אני לא יודע.
דוד אמסלם: האם במסגרת הקו הכחול של התוכנית אפשר להעתיק את זכויות הבינוי לצד המזרחי יותר?
דוד אמסלם: הוא שואל אם אפשר לעשות את זה יותר.
<תום פישר: עדיין הבנייה היא עד הקו הכחול.
<קריאה: לא הכנסתם שום שינוי.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר זכויות הבנייה חשובות ליזמים.
דוד אמסלם: השאלה אם אפשר את 300 הדונם, שזה שטח גדול, לדחוק אחורה לכיוון מזרח, גם אם זה בא על חשבון הגובה.
דוד אמסלם: הרי כרגע אתה מנסה לצמצם את מה שאתה יכול, כפוף לאילוצים הקיימים שאתה יורש אותם.
<אורי אילן: אני רוצה להזכיר לך, אתה יודע טוב מאוד, אדוני, וכל החברים יודעים, דובר פה על נהריה, זה גם השכונה הצפונית שלה, המיקום הגיאוגרפי שלה ברור.
<אורי אילן: יש גבול עד כמה אנחנו יכולים לעלות לגובה.
תמר זנדברג: זה לא קרוב בכלל לנהריה.
דוד אמסלם: אני כרגע לא בא לדון על התוכנית.
דוד אמסלם: לפעמים אני מקיים פה דיון כדי שאתם תדברו ביניכם פה.
דוד אמסלם: אתה אומר, בגדול: עשינו את זה ויכול להיות שיש אופציה שאפשר לבחון את זה שוב מחדש.
<אורי אילן: יותר מזה, אדוני, בישיבה האחרונה של הוועדה המחוזית, שהיו בה תום פישר וגם נציג היזמים, הפצרתי בהם לדבר בינם ובין עצמם ולבדוק עוד פעם, אולי אפשר לעשות משהו כזה.
<אורי אילן: אנחנו כמוסד תכנון בוודאי לא נתנגד לזה, להיפך, אני מציע את שירותיי.
<יצחק דה לנגה: למה צריך לבנות על קו הים?
דוד אמסלם: יצחק דה לנגה, אני עומד להוציא אותך.
<יצחק דה לנגה: אפשר לשאול שאלה?
<אורי אילן: אני מבקש להעיר עוד הערה חשובה.
<אורי אילן: בימים אלה מופקדת תוכנית המתאר הכוללנית של הערים.
<אורי אילן: תוכנית המתאר הכוללנית אושרה בוולחו"ף ובוולנת"ע והיא נמצאת כרגע בשימוע להתנגדויות.
<אורי אילן: התוכנית הזאת נמצאת בתוך תוכנית המתאר המופקדת והיא תואמת לה, והייתה ועדת היגוי.
<אורי אילן: אם מדברים על ציבור – ויש לי המון כבוד לציבור המתנגדים, אני לומד מהם המון – אבל הציבור בנהריה לא- - -
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לשאלה האם זה עומד במסגרת תוכניות מתאר, הנחיות וכולי.
דוד אמסלם: אני רוצה להתמקד בעניין הזה.
<אורי אילן: זה נידון במסגרת תוכנית המתאר.
דוד אמסלם: תוכנית המתאר היא דבר יותר כוללני.
דוד אמסלם: אני מניח שהיא לא נכנסת לתכנון מפורט לגבי 300 הדונם.
דוד אמסלם: קודם כול אני מבין ממך שאפשר לעשות reshuffle קטן- - -
<אורי אילן: נציג היזמים הסכים לבדוק.
<נעמי וייל: לא.
<תום פישר: הוא אמר את זה בוועדה וגם דיברתי אתו לאחר מכן.
דוד אמסלם: יש לי שאלה קטנה, ברשותכם, לגבי שמורת הטבע שם.
דוד אמסלם: אתם אומרים שיש הכרזה על שמורת הטבע באזור?
<תום פישר: זה לא הכרזה.
<תום פישר: נמצא פה נציג של רשות הטבע והגנים שיכול לענות על זה.
דוד אמסלם: מה המצב שם?
<גיל בן נון: אסביר.
<גיל בן נון: ראו את זה בשקף.
<גיל בן נון: אני מרשות הטבע והגנים.
<גיל בן נון: לגן הלאומי יש תוכנית מאושרת מלפני עשרות שנים שלא חלה על תחום תוכנית הבנייה.
<גיל בן נון: במסגרת תוכנית המתאר המחוזית משנת 2005, היא מאוחרת לשתי התוכניות האלה, שטח הגן הלאומי הורחב, כאשר תוכנית המתאר המחוזית קובעת במפורש שהיא לא פוגעת בתוכניות מאושרות.
<גיל בן נון: ולכן יש פה איזו אמירה, הצהרת כוונות של המדינה ברמה של תוכנית מתאר מחוזית, שעורף השטח הזה צריך להיות גן לאומי, מבלי שהיא יכולה לשנות את התוכנית המאושרת שחלה שם.
דוד אמסלם: אז למה סתם להצהיר הצהרה שאין לה שום משמעות?
<גיל בן נון: אגיד למה.
<גיל בן נון: קודם כול, תוכנית המתאר המחוזית נדונה במשך שנים רבות מאוד.
<גיל בן נון: יש פה גם שאלות של רזולוציה, אבל לא רק רזולוציה, יש פה גם עניין של תיירות.
<גיל בן נון: במסגרת התוכנית לקחו שטחים בתוך הגן הלאומי המאושר ואמרו: שם בעתיד תהיה תיירות, ושטח הגן הלאומי הורחב.
<גיל בן נון: חשוב להבין, גם תוכנית המתאר של נהריה, שכרגע אורי אילן הזכיר, וגם התוכניות – דרך אגב, תוכנית המתאר פשוט סימנה את המתחם על-פי תוכנית מאושרת, היא לא נכנסה לזה.
דוד אמסלם: היא עיצבה מצב קיים.
<גיל בן נון: נכון.
<גיל בן נון: עד ההחלטה של בית-המשפט המחוזי בעקבות ההליך שהתקיים שם עם "חגלה" כולנו אמרנו: אין מה לעשות, התוכנית מאושרת, לא פוגעים בזכויות.
<גיל בן נון: לכן גם בדיונים בשנת 2011 כאשר אושרה תוכנית הבינוי בוועדה המחוזית הצענו כבר אז ליזמים את אותו רעיון, להתרחק לקו 300 המטרים ולקחת את הזכויות, אפילו להגדיל את הזכויות, לתת להם יותר זכויות אבל מעבר לתחום הסביבה החופית.
<גיל בן נון: ואז אלכס שפול, שהיה מתכנן המחוז, אמר: "לא ניגע בתוכנית מאושרת.
<גיל בן נון: אם נפרום אותה לא נגיע לשום מקום.
<גיל בן נון: "
<קריאה: אמרת שהצעתם ליזמים.
<קריאה: מה היזמים אמרו?
<נעמי וייל: תשמעו את באת כוח היזמים.
תמר זנדברג: במדינת ישראל אף פעם לא יודעים לעשות משהו טוב.
<גיל בן נון: הם נמצאים פה.
<גיל בן נון: הם היו גם בשנת 2011.
<גיל בן נון: מה שהשתנה זה אותה החלטה של בית-המשפט המחוזי, שבעצם נתנה איזשהו פתח להגיד שאפשר לעשות כאן שינויים.
דוד אמסלם: יש לי עוד שאלה אחת לאורי אילן.
דוד אמסלם: אחרי ההחלטה של בית-המשפט האם עשיתם משהו בעניין?
דוד אמסלם: קראתם להם?
דוד אמסלם: ניסיתם לשנות קצת מהתכנון?
דוד אמסלם: או שלא נעשה כלום?
<אורי אילן: היה דיון ויש סיכום של 4-8 עמודים של החלטות הוועדה.
<תום פישר: החלטות שלא מתייחסות למגמות של החקיקה החדשה.
<עופר גוט: ההחלטה הותקפה עוד פעם בבית-המשפט, ובהמלצת בית-המשפט בסופו של דבר גם העותר חזר בו, הגיע להסכמות עם היזמים ומחק את עתירתו.
<תום פישר: זה היה מפעל "חגלה".
<תום פישר: זה לא הארגונים הסביבתיים.
<עופר גוט: "אדם טבע ודין" היה צד לדיון בבית-המשפט המחוזי.
<תום פישר: נכון, אבל המחלוקת בדיון לא הייתה על הנושאים שאנחנו מעלים כרגע אלא על הממשקים בין- - -
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס כעת לפלפולים המשפטיים.
דוד אמסלם: הסיפור הוא גם לא מה פסק השופט בסוף.
דוד אמסלם: השאלה היא אם מה שהקריאו כאן – הרי השופט מתייחס לאיזו בעייתיות ומבקש: "חבר'ה, עזבו עכשיו זכויות, עזבו הכול, יש פה איזו בעייתיות, אולי תיכנסו עוד פעם ותמצאו לה פתרון.
דוד אמסלם: " זה מה שהוא אמר לכם.
דוד אמסלם: אז מה עשיתם?
<עופר גוט: זה מה שניסינו.
<עופר גוט: ניסינו לראות איך מזיזים זכויות.
דוד אמסלם: האם קראתם ליזם, נפגשתם אתו, אמרתם לו: הזכויות שלך מתפרשות על פני כל השטח, אז בואו אולי ניקח אותן יותר מזרחה, ניתן לכם אולי קצת יותר זכויות, אולי ניתן לכם זכויות במקומות אחרים בארץ?
דוד אמסלם: אולי יצאתם מן הקופסה בחשיבה?
<עופר גוט: הוועדה המחוזית לא יכולה להעניק זכויות לאדם במקום אחר, אין לה זכויות לתת.
דוד אמסלם: אבל אתם מבינים שיש פה איזה אירוע שחורג מן האירוע הרגיל.
דוד אמסלם: לפעמים חושבים גם מחוץ לקופסה.
<עופר גוט: אכן בהסכמת היזם הוסכם שהבנייה תתחיל מדרום ותיצמד מזרחה ככל האפשר כדי למנוע.
<עופר גוט: אגב, אני מבקש לומר גם, התוכנית שאושרה בשנת 1994 לא החלו ביישומה רק היום.
<עופר גוט: היישום התחיל כבר בשנת 1999.
<עופר גוט: חלקים מן התוכנית יושמו החל משנת 1999.
<עופר גוט: נבנה מבנה מגורים.
<תום פישר: לא נכון.
<תום פישר: נבנה מבנה לתיירות והוא פשט את הרגל.
<תום פישר: יש שם מבנה למגורים שהיה אמור להיות בית מלון, פשט את הרגל ועכשיו הוא בית דירות ש"תקוע" בכניסה לחוף.
דוד אמסלם: אין שום בעיה, כשהחבר'ה מתעוררים השאלה היא לגבי המאסות.
דוד אמסלם: אם היה נבנה שם מהר מאוד עוד בניין אחד אני מניח שלא היו פה דיון.
<עופר גוט: בזמנו החברה להגנת הטבע התנגדה גם למבנה הזה שנבנה והעתירה שהוגשה לבית-המשפט נדחתה.
תמר זנדברג: זה היה לפני שנחקק חוק החופים.
דוד אמסלם: עו"ד נעמי וייל, נציגת היזם, בבקשה.
תמר זנדברג: אני לא מצליחה להבין על מי אתם מגנים.
תמר זנדברג: אתם ועדה מחוזית.
תמר זנדברג: הבנו טוב מאוד.
תמר זנדברג: אני קצת מבינה את האמירה של האזרחים שמסתכלים ורואים שאין על מי לסמוך, כי אתם אלה שמייצגים אותנו, את מדינת ישראל.
<נעמי וייל: אני מקווה שתרבות הדיבור של חברי הכנסת תהיה מכובדת, שלא יהיו צעקות.
יעל כהן-פארן: ההערה הזאת לא במקום.
דוד אמסלם: קודם כול, בדרך כלל אנחנו מתנהגים בסדר.
דוד אמסלם: לא צריך לתת לנו ציונים.
<נעמי וייל: לא לכם, אבל לקריאות הביניים.
<נעמי וייל: אני מבקשת להציג את הדברים בקיצור.
<נעמי וייל: כפי שהזכיר יושב-ראש הוועדה המחוזית, השטח עד שנת 1994 היה אזור תעשייה שסבל בשלהו מהזנחה גדולה מאוד של מבנים רעועים ובִּיצה.
<נעמי וייל: כל הקרקע הייתה מזוהמת עם שלוליות של בִּיצה ואף אחד לא רצה לגעת בשטח הזה למרות שהחליטו אז לפתח אותו כאזור להרחבת המגורים בנהריה.
תמר זנדברג: אתם בכלל מפריחי השממה.
<נעמי וייל: אף אחד לא רצה להתעסק עם זה.
<נעמי וייל: כל ארגוני הסביבה, החברה להגנת הטבע, שהייתה אז עדיין פעילה.
<נעמי וייל: עמותת "אדם טבע ודין" עדיין לא הייתה פעילה אבל החברה להגנת הטבע הייתה פעילה.
<נעמי וייל: כאשר יזם ראשון הגיש תוכנית בינוי לגבי השטח הם הגישו עתירה מנהלית, שנדונה בחיפה ב-1998 ובית-המשפט, שכולנו מכבדים את ההחלטות שלו, גם אם חולקים עליהן, קבע שנספח הבינוי הוא חוקי, התוכנית חוקית, והוציאו היתרי בנייה שמכוחם נבנה מבנה אחד והושלם וההמשך נזנח כי החברה נקלעה לקשיים.
<נעמי וייל: נקודת הזמן שאני חושבת שהייתה זו שהציבור צריך היה להתעורר היא לפני שנת 2010.
<נעמי וייל: אף אחד מן התושבים לא התנגד, לא הייתה שום פנייה.
<נעמי וייל: החברה להגנת הטבע לא פנתה לבית-המשפט העליון, לא יזמה שינוי.
<תום פישר: הייתה פנייה ב-2010.
תמר זנדברג: מה אתם כיזמים עושים?
תמר זנדברג: מה הנכונות שלכם?
דוד אמסלם: חברת הכנסת זנדברג, אוציא אותך.
דוד אמסלם: אני רוצה לתת לה שתי דקות בדיוק.
דוד אמסלם: אני צריך לנעול את הישיבה.
דוד אמסלם: בבקשה לא להפריע.
תמר זנדברג: אז שתדבר לעניין.
דוד אמסלם: את דיברת לעניין ואף אחד לא הפריע לך.
<נעמי וייל: בקיצור, אף אחד לא עשה כלום.
<נעמי וייל: באו יזמים וביקשו לברר אם יש להם יכולת לפתח.
<נעמי וייל: הייתה ישיבה של הוועדה המקומית והיא דנה בעניין.
<נעמי וייל: לפי ההלכה הפסוקה התוכנית שאושרה ב-1994 הוכרה גם על-ידי כבוד השופט סוקול בבית-המשפט המחוזי כתוכנית בת-תוקף.
<נעמי וייל: אנחנו כמדינת חוק מכבדים את הוראות החוק.
<נעמי וייל: גם חוק שמירת הסביבה החופית לא חל באופן רטרואקטיבי, גם תמ"א 35 לא חלה באופן רטרואקטיבי, וגם בתמ"מ 5 תיקון מספר 9 שהרחיב את הגן הלאומי קבע שכל התוכניות תקפות – ואני שמחה שלפחות נציג אחד העמיד דברים על דיוקם.
<יעל דורי: אף אחד לא אמר שזה לא נכון.
<נעמי וייל: כל המתנגדים חוזרים לפסק-הדין של השופט סוקול.
<נעמי וייל: מה אמר השופט סוקול?
<נעמי וייל: "התוכנית תקפה, אבל לאור השינויים שחלו אני מורה למוסדות התכנון לשקול מחדש את הרלוונטיות של התוכנית".
<יעל דורי: ולא עשיתם את זה.
<נעמי וייל: היזם הגיש ערעור לבית-המשפט העליון, אבל לפני שהערעור נדון ועדות התכנון מיהרו לבצע את הוראות פסק-הדין של כבוד השופט סוקול.
<נעמי וייל: גם הוועדה המקומית וגם הוועדה המחוזית קיימו דיון והזמינו את הצדדים.
<נעמי וייל: בית-המשפט לא אמר להזמין את הצדדים.
<נעמי וייל: הם פעלו מעבר לחובתם.
יעל כהן-פארן: למה לא היה דיון בוולחו"ף?
דוד אמסלם: תדברי אתי.
<נעמי וייל: גם הוועדה המחוזית הזמינה את "אדם טבע ודין" למרות שבית-המשפט העליון בפרוטוקול של הדיון – ואגיש לך אותו עם פסקי-הדין – אמר שהוא לא מבין מדוע זה נכנס פתאום בשלב הזה.
<נעמי וייל: כי מי הגיש את העתירה?
<יעל דורי: היינו ידידי בית-המשפט.
תמר זנדברג: זה לא בית-משפט פה.
תמר זנדברג: אני לא מבינה מה הוא הדיון המשפטי הזה.
<נעמי וייל: כבוד היושב-ראש, העתירה נגד התוכנית לא הוגשה- - -
יעל גרמן: השאלה האם הם מוכנים ללכת לקראת.
תמר זנדברג: שיגידו לנו מה הם מוכנים לעשות למען האינטרס הציבורי.
<נעמי וייל: כאשר כבוד חברת הכנסת גרמן הייתה ראש עיריית הרצליה היא קידמה בתי-מלון.
<נעמי וייל: אני רוצה לומר, בבקשה, אני נלחמתי נגד זה.
<נעמי וייל: אני מכבדת את החוק ואת הזכויות המוקנות שמדינת ישראל- - -
תמר זנדברג: פה האינטרס הציבורי מדבר.
דוד אמסלם: תמר זנדברג, אוציא אותך.
<נעמי וייל: אני מבקשת לומר, מי שהגיש את העתירה לבית-המשפט לא היה אתה, לא היה החברה להגנת הטבע, לא התנהלות ציבורית, אלא מפעל תעשייה.
יעל גרמן: את מסלפת דברים לגבי מעשיי בהרצליה.
<נעמי וייל: לא סילפתי שום דבר.
דוד אמסלם: אני מבקש לשאול אותך שאלה וזה מה שמעניין אותי.
דוד אמסלם: עזבי את הזכויות, הסיפור המשפטי פחות מעניין אותי.
דוד אמסלם: אני בטוח לחלוטין שאם הייתה פה בעיה חוקית אז הדברים לא היו מתנהלים.
דוד אמסלם: אני גם לא בא עכשיו להחליף את בית-המשפט, אני לא בא לבקר את בית-המשפט העליון.
דוד אמסלם: באמת אני לא שם.
דוד אמסלם: יש פה דיון שמנסה לקחת את זה למקום אחר.
דוד אמסלם: יש פה אנשים שערכי הטבע בליבם.
דוד אמסלם: רובם מתנדבים, לא מקבלים כסף.
<תום פישר: כולנו מתנדבים.
דוד אמסלם: לכן כשהם עותרים זה מהכסף שלהם, זה לא מוסד שעותר.
דוד אמסלם: קם אדם בבוקר, הבטן שלו מתפוצצת, הוא מוציא את הצ'ק של עצמו ושוכר עורך-דין, ועל זה אני מצדיע להם.
<נעמי וייל: חבל שהם לא עשו את זה 6 שנים קודם לכן.
דוד אמסלם: הם אנשים טובים.
<תום פישר: הייתי אז חייל.
דוד אמסלם: יכול להיות שאז לא היה לו את הצ'ק.
דוד אמסלם: אבל זו לא השאלה.
דוד אמסלם: השאלה במצב הנתון, האם לא נכון היום אחרי ששומעים את כל החברים, יש פה בעייתיות מסוימת, נקרא לזה כך, האם לא נכון שאתם תשבו ביחד עם הנציגים שלהם וגם עם הוועדה המחוזית ותנסו להגיע מבחינתם לצמצום נזקים במסגרת התוכנית הקיימת?
<נעמי וייל: אני צריכה לענות לך בשלושה משפטים.
<נעמי וייל: קודם כול, אני מבקשת לקבוע באופן חד-משמעי שאין שום בנייה בתחום 100 מטר מקו המים.
<נעמי וייל: אין גם בנייה בתחום 150 מטר מקו החוף.
<נעמי וייל: יש מספר בניינים שמאושרים בתוך- - -
דוד אמסלם: אבל את לא עונה על השאלה שלי.
תמר זנדברג: שלחו אותה למתוח את הזמן של הדוברים האחרים שלא דיברו.
דוד אמסלם: אני חייב לסיים את הישיבה כי יש לנו דיון אחר באולם אחר.
<נעמי וייל: אם לא יפריעו לי וישמרו על תרבות דיבור אענה לך.
דוד אמסלם: תעני לי רק על זה.
<נעמי וייל: מרבית הבנייה היא מעבר לקו 300 מטר.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על 300 דונם.
<תום פישר: זה ממש לא נכון.
<נעמי וייל: בתוך 300 המטר התקדמו כבר והקנו זכויות לצדדים שלישיים, שעל סמך התוכנית המאושרת ופסק-הדין של בית-המשפט העליון והחלטות של הוועדה רכשו זכויות מוקנות.
יעל גרמן: תעבירו את הזכויות מזרחה.
תמר זנדברג: אין עם מי לדבר.
תמר זנדברג: צריך החלטת ממשלה.
<נעמי וייל: הפרויקט התקדם ורכשו זכויות צדדים שלישיים.
<נעמי וייל: אני מודה לך.
<נעמי וייל: אני מצטערת רק שהיו כאן מצגים לא נכונים.
<נעמי וייל: אין בנייה בתחום 150 מטר מקו המים.
<נעמי וייל: עוד משפט אחד.
<נעמי וייל: בפרויקט- - -
דוד אמסלם: אני משוכנע לחלוטין שיש פה יזם שרכש את הקרקע באופן חוקי.
דוד אמסלם: יש לו את הזכויות, הוא פעל על בסיס תוכניות מאושרות ולא עבר על החוק.
דוד אמסלם: מצד שני, יש פה אנשים שמרגישים שחלק מערכי הטבע היסודיים או החשובים מאוד נפגעו מבחינתם.
דוד אמסלם: כל אחד בא מהזווית האישית שלו.
דוד אמסלם: יש אנשים שזה לא מפריע להם ויש אנשים שזה מפריע להם, ויש אנשים שזה מפריע להם מאוד.
דוד אמסלם: לכן אני כרגע רוצה להציע את המהלך הבא שלדעתי הוא נכון בעת הזאת.
דוד אמסלם: זה מה ששאלתי אותך קודם.
דוד אמסלם: אני מציע שתעשו איזה שולחן עגול, שהוועדה המחוזית תיזום דיון.
דוד אמסלם: תזמנו את נציגי היזם, תזמנו את נציגי הארגונים.
דוד אמסלם: אני לא חושב שאפשר להסיר את התוכנית לגמרי מעל הפרק, ואמר את זה גם בהגינות תום פישר, אבל בואו ננסה לפחות במצב הקיים לצמצם את הנזק הסביבתי לכאורה בחוף מבלי לפגוע בזכויות הבינוי.
<נעמי וייל: אבל אין נזק סביבתי.
דוד אמסלם: כל דבר הוא מזווית המתבונן.
דוד אמסלם: בעיניך אין נזק סביבתי.
דוד אמסלם: אני מניח שתום פישר קם ב-6 בבוקר ונסע מנהריה באוטובוס בלי מזגן בגלל שהוא חושב שיש נזק סביבתי.
דוד אמסלם: גם אם את לא מסכימה אתו, זה בסדר.
דוד אמסלם: עזבי את הנזק הסביבתי.
דוד אמסלם: הנזק הנופי.
דוד אמסלם: אני מבקש מאורי אילן שיעדכן אותי תוך שבועיים אם התקיים דיון כזה ואם הייתה איזו התקדמות.
דוד אמסלם: ולא, אפגש עם שר האוצר, שהיום מחזיק גם את תיק המשרד להגנת הסביבה, אטכס אתו עצה לאן אנחנו מתקדמים.
דוד אמסלם: אני רוצה לראות התקדמות פה, כאשר זה נהנה וזה לא חסר.
דוד אמסלם: אפשר להגיע למצב הזה.
דוד אמסלם: לפחות תעשו מאמץ.
דוד אמסלם: רבותיי, בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים בנושא: "איסוף חומרים על אנשי ציבור על-ידי משטרת ישראל", בהשתתפות מפכ"ל המשטרה; הצעה לסדר-היום בנושא: הצורך בהקמת ועדת חקירה פרלמנטרית בנושא: "מחדלים חמורים בהתנהלות משטרת ישראל", של חברת הכנסת מיכל רוזין.
דוד אמסלם: האמת היא, שדיברתי עם מיכל, וסיכמתי איתה שאנחנו נביא את זה פה לדיון, ולכן היא הסכימה להוריד את זה במליאה.
דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.
מיכל רוזין: תודה רבה, בוקר טוב.
מיכל רוזין: קודם כל אני שמחה שהמפכ"ל וניצב יצחקי הגיעו לכאן.
מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב מאוד שאנחנו נבחרי הציבור ודרכנו הציבור כולו יקבל תשובות.
מיכל רוזין: אני רוצה להבהיר חד-משמעית, ואני חושבת ששותפים לי בעניין הזה מאה אחוז מחברי וחברות הכנסת: זה נכון שהמשטרה, בוודאי במדינה דמוקרטית, תחקור את נבחרי הציבור במידה ויש צורך, וגם תעמיד לדין.
מיכל רוזין: אני חושבת – אולי לא גאווה, אבל טוב שהמערכת המשפטית שלנו יכולה, וכך עושה – גם חוקרת וגם מעמידה לדין ומרשיעה, בין אם זה נשיא לשעבר, ראש ממשלה לשעבר, שרים וכדומה.
מיכל רוזין: אולי זה לא לגאוותנו, אבל בהחלט מוכיח עד כמה אנחנו מדינה דמוקרטית.
מיכל רוזין: אני רוצה להעלות כמה שאלות, ואני חושבת שעל כך צריך להתמקד בדיון, כי יש לי הרבה מה להגיד על התנהלות המשטרה ואמון הציבור, לצערי הרב, במשטרה – דרך אגב, בעקבות חשיפת המסמך הזה גם בנבחרי ונבחרות הציבור.
מיכל רוזין: אני רוצה לשאול כמה שאלות.
מיכל רוזין: קודם כל הייתה הנחיה מפורשת של סגלוביץ בקדנציה שלו שלא לעשות מעין סקירה כזאת כוללת, שמאגדת למסמך אחד את הדברים.
מיכל רוזין: רציתי לדעת בגלל רמת הנפיצות והבעייתיות ואמון הציבור שפתאום יוצא מסמך שכזה אם הוא מודלף, ואנחנו יודעים שבעידן שלנו אין דבר כזה שלא יודעים ולא מודלף.
מיכל רוזין: לכן אני רוצה לשאול, האם השתנתה ההנחיה?
מיכל רוזין: מדוע זה נעשה?
מיכל רוזין: ואם זה נכון שנעשה, אז האם זו הנחיה ברורה?
מיכל רוזין: אם זו רוטינה, למה היא לא התקיימה עד היום?
מיכל רוזין: בנוסף, אני רוצה לשאול אם הכול נעשה בגלל מה שנקרא "פאשלת פואד", הרי זו הטענה – לא שמנו לב, לא ידענו, רשות המסים, עבר חומר לפה, חומר לשם, לא ידענו, ולכן חשוב היה לאגד את החומר ולאסוף ולראות מצב מודיעיני של כל החומר.
מיכל רוזין: אז אני רוצה לשאול – האם נעשתה חקירה, איפה הפאשלה?
מיכל רוזין: למה אנחנו לא שומעים?
מיכל רוזין: מה קרה בפאשלה עם פואד?
מיכל רוזין: איך המידע לא עלה?
מיכל רוזין: למה לקח שנתיים עד שפתאום חיברו את הקצוות?
מיכל רוזין: זו שאלה נוספת.
מיכל רוזין: נקודה מאוד חשובה.
מיכל רוזין: תראו, יש במסמך הזה כ-100 פרשיות בערך, למיטב ידיעתנו.
מיכל רוזין: לפי ההצהרות של המשטרה, הפרשיות האלה לא נבדקו, לא נחקרו, אפילו לא 20% מהן?
מיכל רוזין: 10% מהן?
מיכל רוזין: האם התלונה על השר לביטחון הובאה בפני היועץ המשפטי לממשלה?
מיכל רוזין: לא הובאה?
מיכל רוזין: ויינשטיין טוען שהוא לא הביא.
מיכל רוזין: נקודה אחרונה ומאוד חשובה.
מיכל רוזין: אתה, ניצב יצחקי, לפי מיטב ידיעתי ביקשת לייצר עותק נוסף של המסמך שבידך על מנת להראות אותו למפכ"ל הקודם דנינו.
מיכל רוזין: המפכ"ל דנינו טוען בתוקף שהוא לא ראה את המסמך - האם יוצר מסמך כזה, עותק נוסף?
מיכל רוזין: האם ראה אותו המפכ"ל?
מיכל רוזין: האם ראה אותו כפי שאני מבינה שכך נרמז פרקליט המדינה?
מיכל רוזין: בוודאי היועץ המשפטי לממשלה אמר בקולו שהוא לא ראה את המסמך הזה, אז האם יש פה הבדלי גרסאות.
מיכל רוזין: אני אשמח לשמוע תשובות על הדברים האלה.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת איל בן ראובן.
איל בן ראובן: בפתח דבריי חשוב לי לומר שתי הנחות.
איל בן ראובן: אחת – שאני סומך את ידי לחלוטין על מפכ"ל המשטרה, על מר רוני אלשיך, אני מכיר אותו משכבר הימים, וכל מה שאני הולך להגיד זה תחת ההנחה שאני סומך עליו ונותן לו את כל הקרדיט.
איל בן ראובן: האמירה השנייה שלי שאני מאמין שנבחרי ציבור אכן צריכים להיות נקיים – דוגמה אישית.
איל בן ראובן: המושג דוגמה אישית אצלי עדיין משחק משחק מאוד מרכזי וחשוב, וחשוב שנאמר את זה פה בדיון הזה.
איל בן ראובן: זה מאוד חשוב.
איל בן ראובן: כאן אני רוצה לדבר על הכוח שנמצא בידי המשטרה, ואני רוצה לספר פה סיפור קצרצר שמבחינתי הוא סיפור אישי.
איל בן ראובן: אני רוצה לדבר מלה על פקודי לשעבר בשביל הגילוי הנאות, תת-אלוף במילואים גל הירש.
איל בן ראובן: תראו, סיפור גל הירש הוא סיפור שמאוד קשור פה לעניין, ואני אגיד למה.
איל בן ראובן: גל מקבל טלפון מהשר ארדן יום אחד, ככה.
איל בן ראובן: מקבל טלפון, והשר ארדן אומר לו: אני רוצה לבחון את האפשרות שאתה תהיה בעתיד מפכ"ל המשטרה.
איל בן ראובן: גל נותן לו תשובה, אני אבדוק, פה, שם, חוזר ואומר לו בסדר.
איל בן ראובן: מספר ימים לאחר מכן מתחיל תהליך.
איל בן ראובן: בתהליך הזה ראש הממשלה משתתף, הוא מזמין את גל לפגישות, לבדוק את המועמדות, לראות, לדבר, יש פגישות משותפות, לא חשוב, יש פה סידרה שלמה של פגישות שמתנהלת בסדר גודל של בערך חודש, חודש וחצי או משהו כזה, אני לא בקיא בדיוק בימים, שבסיומם גל מקבל טלפון מהשר ומראש הממשלה - אתה מועמדנו לתפקיד המפכ"ל.
איל בן ראובן: אנא אל תגיד על זה מלה עד שלא נפרסם את בתקשורת, ומחר זה התפרסם בתקשורת, משהו כזה.
איל בן ראובן: למחרת, הדבר מתפרסם בתקשורת.
איל בן ראובן: רבותיי, יום לאחר מכן גל הופך לפושע, יום לאחר מכן, גל הופך לפושע.
איל בן ראובן: הבחור מעוכב יציאה מהארץ, אני לא יודע אם עד היום, לפני שלושה שבועות זה היה עדיין מעוכב יציאה מן הארץ.
איל בן ראובן: החברה שלו על סף התמוטטות, מאחר ומי יעשה עסקים עם חברה שתחת חקירת משטרה וכו'.
איל בן ראובן: ואני שואל פה שאלה כבדה, רבותיי, אני בעד לבדוק כל דבר שצריך לבדוק, אבל מי שולט על הכוח הזה?
איל בן ראובן: איך קורה מצב שאדם - אין לי מושג מה קורה בחקירה, מה יש בחקירה, וכו', אבל אם יש משהו, למה לא בדקתם את זה קודם?
איל בן ראובן: מה קרה היום לאחר שהוא קיבל את האמירה שהוא המפכ"ל, ואנחנו זוכרים את התנפלות הקצונה הבכירה במשטרה, אנשי דימוס, ואלה שישנם התנפלות חסרת רסן על הדבר.
איל בן ראובן: ואני שואל שאלה קשה ביותר - איך יכול להיות דבר כזה?
איל בן ראובן: אתם רוצים לבדוק, תבדקו מה שאתם רוצים.
איל בן ראובן: אבל איך קורה שבן אדם הופך להיות לאדם בעל תפקיד שהוגדר כבעל תפקיד, ויום למחרת הכוח הזה הוא כוח אדיר, והכוח הזה בסדר, הוא צריך להיות באיזשהו מקום, ואני מקבל ומכבד את זה.
איל בן ראובן: אבל אני אומר לך רוני המפכ"ל, אני גם שלחתי לך מכתב על העניין הזה – לא קיבלתי, אגב, תשובה.
איל בן ראובן: אני שואל: איך שולטים בכוח הזה?
איל בן ראובן: איך הכוח הזה ממומש בדרכים סבירות, בדרכים שהם לא הופכות להיות לדבר שאנחנו מאבדים שליטה?
איל בן ראובן: ואני אומר, זה קשור מאוד גם לאותו מסמך, שאני מניח שתיכף נשמע תשובות לגבי מה קרה, איך קרה, ודרך ההתנהלות של המסמך הזה.
דב חנין: תודה לך, אדוני היושב ראש, אדוני המפכ"ל, הזדמנות קודם כל לברך אותך עם כניסתך לתפקיד, לאחל לך הצלחה.
דב חנין: אני מצטרף לשני חבריי, קודם כל באמירה עקרונית.
דב חנין: המשטרה היא גוף חשוב, ובוודאי אף אחד לא נמצא מעל החוק, כולל נבחרי ציבור, כולל פוליטיקאים, כולל חברי כנסת, כולל שרים.
דב חנין: בוודאי, זה מוסכם על כולנו.
דב חנין: אתם צריכים לפעול ללא מורא וללא משוא פנים.
דב חנין: אם יש נתונים, אם יש בידיכם אינפורמציה גם על נבחר ציבור, גם על אדם אחר, חובתכם, תפקידכם לחקור, ובמידת הצורך למצות את הדין עם בן-אדם שעובר עבירה.
דב חנין: הדבר הזה הוא מוסכם, הדבר הזה מבחינתנו הוא מוסכמת יסוד.
דב חנין: איפה בעיה?