GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יערה פרץ: משום מה יש תחושה שמשרד הבינוי והשיכון מתעלם מהעובדות האלה, ובוחר שלא לבחור.
<יערה פרץ: כמו שאמרתי אני סטודנטית בבאר-שבע, עשיתי את הבחירה שלי ובחרתי להישאר לגור בבאר-שבע.
<יערה פרץ: קודם כול, בגלל שאני אוהבת את העיר, וכמו שראש עיריית דימונה בני ביטון אמר הנגב בתקופה טובה, ואני רוצה להיות חלק מהתקופה הטובה הזאת, אני רוצה להיות חלק מהתנופה, אבל אני לא צריכה להרגיש שמדיניות משרד הבינוי והשיכון גורמת לבחירה שלי להיות פשרה – פשרה על חינוך, פשרה על תשתיות – וכל מי שאי-פעם הסתובבה בשכונה ד' בבאר-שבע יודעת על מה אני מדברת – ופשרה על בריאות.
<יערה פרץ: לא ייתכן שחברים שלי ייכנסו לסטטיסטיקה של לחיות שלוש שנים פחות רק בגלל שהם חיים בפריפריה.
<יערה פרץ: זה לא ייתכן.
<יערה פרץ: אני רק מראה לכם קמצוץ של הדברים שעוד אפשר לשפר ועוד אפשר לעשות בערים הקיימות במקום ללכת ולהשקיע.
<יערה פרץ: דיברו פה על מיליונים, לפי כל הדוחות של מרכז המידע והמחקר ובנק ישראל מדובר על מיליארדים להקמת יישובים חדשים, שבהכרח לא ילכו לערים הקיימות, ובהכרח היישובים האלה יעמיסו על התשתיות של הערים הקיימות, שגם כך כבר קורסות.
<יערה פרץ: אם תסתכלו על סורוקה, תבינו על מה אני מדברת.
<יערה פרץ: לסיכום, אני לא חושבת שההסתכלות הזאת על האוכלוסייה של המרכז כעתיד של הנגב במקום האוכלוסייה של הנגב כעתיד של הנגב היא הסתכלות נכונה.
<יערה פרץ: להפך, היא הסתכלות שגויה ולא צודקת ומנותקת מהמציאות.
<יערה פרץ: אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, זה נשמע קלישאתי, אבל הבחירה בידיים שלכם, ואתם מקבלי ההחלטות, ואני קוראת לכם לצאת באמירה שמתנגדת לסיפור הזה וקוראת להשקיע את הכסף בערים הקיימות.
דוד אמסלם: הדובר האחרון, ברשותכם בקצרה, כי אני חייב כבר לנעול את הדיון, חוסיין אל עוברה, תושב הנגב, בבקשה.
<חוסיין אלעוברה: אני חבר ועד ההיגוי של האוכלוסייה הערבית בנגב.
<חוסיין אלעוברה: אני חושב שתושבי הנגב, אזרחי מדינת ישראל, אני לא רוצה להשתמש במילה שהבדואים יודעים, כולנו אזרחים, והיה הכי טוב לשמוע מכול אזרחי המדינה שבנגב.
<חוסיין אלעוברה: זה היה הכי טוב, בלי אפליות.
<חוסיין אלעוברה: האוכלוסייה הערבית בנגב היא 30% מתושבי הנגב.
<חוסיין אלעוברה: ל-70% יש יותר מ-500 יישובים בנגב, וה-30%, יש להם בסך-הכול שבעה יישובים.
<חוסיין אלעוברה: אם הוועדה הזאת המכובדת כבר צריכה לדון על האוכלוסייה של הנגב, צריך להשוות בין כל תושבי מדינת ישראל, ובפרט בנגב.
<חוסיין אלעוברה: אלה שגירשו ב-51' מהאדמות שלהם והביאו לאום אל חיראן, היום רוצים להרוס להם את אום אל חיראן, למרות שגם שרון, זכרו לברכה, הכיר ביישוב הזה אום אל חיראן – היום רוצים להרוס את אום אל חיראן, ולהקים יישוב אל חיראן.
<חוסיין אלעוברה: להוריד את ה"אום".
<חוסיין אלעוברה: אתמול הייתי וראיתי ואני חושב שאם כבודו היה הולך ורואה את זה, אולי הוא היה מזדעזע מהשטח אם היה רואה את התמונות איך הולכים להרוס שם וילות, בשביל לעשות לאוכלוסייה מסוימת של אזרחי מדינת ישראל, ושהבעלים שיושבים שם 60 שנה יעזבו, כשהמדינה הכניסה אותם.
<חוסיין אלעוברה: אני חושב שכל הוועדה או כל המנהיגים במדינת ישראל, היה עדיף שילכו ויראו איך האוכלוסייה הזאת סובלת ומופלית.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה דיון אחר לגמרי כמו שאמרתי.
דוד אמסלם: בגלל כבודך נתתי לך להתבטא בנושא הזה.
דוד אמסלם: סוגיית הבדואים בנגב היא סוגיה רחבה, יש לה צדדים אחרים לגמרי, וזה לא הדיון שלנו כאן.
דוד אמסלם: אגב, אני גם מאמין שמדינת ישראל צריכה לטפל בזה, וזה דחוף, עכשיו, עם כל המשתמע.
דוד אמסלם: הייתי שם, יש שם דברים מזעזעים, השתלטות עצומה על שטחי מדינה.
דוד אמסלם: זה נושא אחר לגמרי.
דוד אמסלם: שים אותו בצד, זה לא הדיון פה.
דוד אמסלם: לגבי נושא הדיון.
דוד אמסלם: רבותי, במדינת ישראל יש מסלולי תכנון, ואני לא נכנס אליהם.
דוד אמסלם: הם קיימים, כפי שהציגה אסנת, כפוף לזה אני רוצה להגיד שתי אמירות: האחת, לאור מה ששמענו כאן, בעיקר מנציגי ראשי הערים, שהם אחראים לניהול הישיר של האוכלוסייה שנמצאת בנגב, אני חושב שזה יהיה נכון אם שר השיכון יקרא לנציגות שלהם ויקיים אתם שוב דיון עקרוני על הסוגיה.
דוד אמסלם: בסך-הכול מדובר באנשים שהם המנהיגים של הציבור שם, שהם נבחרו על ידו, ומשהו בבטן מפריע להם.
דוד אמסלם: מר בני ביטון לא הגיע לירושלים בגלל ששעמם לו היום, הוא גם כתב לי כמה מכתבים על הנושא הזה.
דוד אמסלם: כנראה משהו מפריע להם וצריך לשמוע אותם.
דוד אמסלם: לא רק אותם, את האוכלוסייה שגרה שם, כולל הבדואים.
דוד אמסלם: לגבי הנושא שלי כיושב-ראש הוועדה, אני אחכה לראות, ופה אני מציע, בני – אנחנו נחכה לראות מה קורה בוועדות המחוזיות ובולנת"ע, אם תתקבל החלטה שמשביעה את רצונכם, אין בעיה, ברוך השם, אם תתקבל החלטה שלא תשביע את רצונכם, לפני שזה יבוא לדיון בארצית, אני אעשה דיון וניכנס לרזולוציה יותר רחבה.
דוד אמסלם: אני לא מכיר את התוכנית לפרטים, לא נכנסתי אליה, אין לי זמן להיכנס לכל נושא, אבל אם לא תהיו מסופקים מהתשובה, נעשה דיון על התוכנית ושם נעיר הערות קצת יותר לעומק.
דוד אמסלם: אני מצטער שלא יכולתי לתת לכולם לדבר.
דוד אמסלם: רבותי, צהרים טובים, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7) (החמרת הענישה), התשע"ו-2016, פ/2779/20 כ/639, של חברת הכנסת נאוה בוקר, חבר הכנסת רוברט אילטוב, חבר הכנסת חמד עמאר, חבר הכנסת עודד פורר, חבר הכנסת יואב קיש, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר הכנסת דוד ביטן וחבר הכנסת דוד אמסלם.
נאוה בוקר: אני לא אחזור על אותם דברים, כבר דיברנו על זה בדיון הקודם.
נאוה בוקר: הצעת החוק מבקשת להחמיר את הענישה נגד מי ששורף ומבזה את דגל ישראל וכמובן להשוות את הענישה כלפי מי שפוגע בדגל של מדינה ידידותית.
<גלעד קרן: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7) (החמרת הענישה), התשע"ו–2016‏
דוד אמסלם: מה הענישה?
דוד אמסלם: שלוש שנים ו - - -
<גלעד קרן: שלוש שנים או עד קנס שכרגע הסכום, נכון להיום, זה 58,400 שקלים חדשים, וזה מתעדכן מדי פעם.
דוד אמסלם: מה זה לדגל של מדינה ידידותית?
דוד אמסלם: זה אותו עונש?
<גלעד קרן: שלוש שנים מאסר.
דוד אמסלם: אין הבחנה.
דוד אמסלם: כל סוגי הדגלים.
<גלעד קרן: זה בסעיף אחר בחוק העונשין.
<גלעד קרן: עונש המאסר יהיה אותו עונש.
דוד אמסלם: עבדאללה, אתה רוצה להגיד משהו?
עבדאללה אבו מערוף: לרשימה המשותפת יש הסתייגות בתיקון לסעיף 5(1).
עבדאללה אבו מערוף: במקום שנה – יום אחד.
עבדאללה אבו מערוף: זו הסתייגות שהוגשה ליועץ המשפטי.
דוד אמסלם: זה שנה או שלוש שנים?
נאוה בוקר: זה שלוש שנים.
<גלעד קרן: כרגע זה שנה אחת.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו מבקשים יום.
דוד אמסלם: היא רוצה לעלות לשלוש שנים, אתם רוצים להוריד ליום אחד.
דוד אמסלם: למה יום אחד?
עבדאללה אבו מערוף: מספיק.
עבדאללה אבו מערוף: זה עונש מרתיע.
דוד אמסלם: למה לך יום בכלל?
עבדאללה אבו מערוף: 300 לירות – יימחקו.
דוד אמסלם: נעביר לאגורות?
עבדאללה אבו מערוף: היו לירות.
עבדאללה אבו מערוף: לא לאגורות.
דוד אמסלם: אתה אומר שנשאיר ליום אחד ובלי לירות.
עבדאללה אבו מערוף: גם בלי דולרים וגם בלי רובלים.
דוד אמסלם: רבותי, מישהו רוצה להתייחס לנושא?
דוד אמסלם: קודם כול, נצביע על ההסתייגות - - -
<גלעד קרן: שתי הסתייגויות.
<גלעד קרן: אחת לעניין מספר השנים - - -
דוד אמסלם: הסתייגות אחת לגבי מספר השנים וההסתייגות השנייה לגבי הסכום.
דוד אמסלם: אני אביא את שתיהן קומפלט.
<גלעד קרן: אם המציע מסכים.
דוד אמסלם: מי בעד ההסתייגות של הרשימה המשותפת, ירים את ידו.
דוד אמסלם: בעד התיקונים – 1
דוד אמסלם: התיקונים של הרשימה המשותפת לא נתקבלו ויעלו כהסתייגויות למליאה.
דוד אמסלם: אני מביא את הצעת החוק להצבעה, כפי שנקראה.
דוד אמסלם: מי בעד הצעת החוק שירים את ידו.
דוד אמסלם: בעד הצעת החוק – 2
דוד אמסלם: הצעת חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה (תיקון מס' 7) (החמרת הענישה), התשע"ו-2016, אושרה ותעלה למליאה לקריאה השנייה ולקריאה השלישית.
דוד אמסלם: הצעת החוק עברה לקריאה שנייה ושלישית.
דוד אמסלם: שיהיה מברוק.
נאוה בוקר: תודה רבה, דודי.
דוד אמסלם: קודם כל היום הכנסת מציינת את יום העיוור הבינלאומי בכנסת.
דוד אמסלם: אני רק הרחבתי את זה, מבחינתי זה לא רק יום העיוור, זה יום העיוור וכל האנשים שיש להם מוגבלויות כאלה ואחרות.
דוד אמסלם: אנחנו עשינו דיון שנה שעברה בנושא הזה והייתי רוצה להעביר קודם כל את רשות הדיבור לחברים שרוצים להתבטא בנושא, אנשים שיש להם את הבעיה האישית או שמייצגים חלק מהציבור שיש לו מגבלה כזאת או אחרת.
דוד אמסלם: אחרי זה אנחנו נפנה למשרדי הממשלה ולחברי הכנסת.
דוד אמסלם: אז מי רוצה לפתוח?
דוד אמסלם: שרה, את?
דוד אמסלם: אני רק רוצה לציין שתומר ניסח לי היום הצעת חוק בנושא של החנייה.
דוד אמסלם: היום יש אנשים שהם מוגבלים והם מקבלים מקום חנייה ליד הבית שלהם, אבל רחוק מדי, או שיש עיריות שבכלל לא נותנות.
דוד אמסלם: אז בעזרת השם אנחנו נגיש הצעת חוק כדי שתסדיר את הנושא הזה ובאמת תומר, פה ההזדמנות שלי להגיד לך תודה רבה על כל מה שאתה עושה בעניין הזה.
דוד אמסלם: בבקשה, שרה.
<שרה פרידמן: עורך הדין עבאס נמצא?
<שרה פרידמן: אז אנחנו אמרנו שהוא יפתח ועד שהוא יגיע אני אפתח וברגע שהוא יגיע הוא גם יוכל לדבר.
<שרה פרידמן: הוא ירחיב על הנושא של מקומות חנייה ואני אציג את הנושא של הסרת מכשולים מעל המדרכות.
דוד אמסלם: רק שנייה, שרה, אני הייתי מבקשת מישהו שיעזור לי כאן לתת לה את המיקרופון.
דוד אמסלם: שרה, תגידי את השם ואת התפקיד, כדי שזה יצוין בפרוטוקול והדברים יישמעו.
<שרה פרידמן: תודה.
<שרה פרידמן: אני השתתפתי בדיון כאן גם בשנה שעברה ואני פה מטעם המרכז לעיוור.
<שרה פרידמן: אני לא עובדת במרכז לעיוור, יש לי מקצוע, אני מתרגמת ומתורגמנית ואני באתי היום כהתנדבות למען קהילת העיוורים.
<שרה פרידמן: אני אציג בקצרה את הנושא של הסרת מכשולים מן המדרכות, למען מרחב ציבורי בטוח לעיוורים, בעצם לכולם.
<שרה פרידמן: עורך דין עבאס ירחיב על הנושא של מקומות חנייה.
<שרה פרידמן: אני אקרא להצגת הנושא את הקטע הקצר שהכנתי: "תיזהרי, מישהו חנה פה על המדרכה", צועקים עוברים ושבים לשרה, עיוורת הנעזרת במקל בכל פעם שהיא יוצאת מהבית ו"המדרכות עמוסות ברכבים", אומרת עיריית ירושלים, שיש לה מדיניות מוצהרת של אי אכיפת החוק, האוסר חנייה על המדרכה באזורים נרחבים בעיר.
<שרה פרידמן: לא הועילו תלונות חוזרות, לא של עיוורים ולא של הולכי רגל בכלל.
<שרה פרידמן: מכוניות שחונות על המדרכה הן מפגע שמשבש תנועה בטוחה של הולכי רגל, כך גם פחי האשפה של העירייה.
<שרה פרידמן: לצערנו לא השתנה דבר מאז הדיון הקודם כאן לפני שנה.
<שרה פרידמן: עיוורים, אנשים שמשתמשים בכיסאות גלגלים, בקביים, קשישים, ילדים, הורים שמסיעים עגלות ילדים והולכי רגל בכלל, נאלצים לבחור להידחק לקירות, לעמודים, בגלל מכוניות שחונות על המדרכה ומכשולים.
<שרה פרידמן: להישרט מקוצים, להסתבך בין המכוניות, להתפתל סביבן.
<שרה פרידמן: למעוד לגומחות עצים.
<שרה פרידמן: או פשוט לרדת לכביש.
<שרה פרידמן: אנחנו דורשים אכיפה מיידית וסדירה של החוק האוסר חנייה על המדרכה והסרת שאר המכשולים והמפגעים מן המדרכות, למען בטיחותם של הולכי הרגל.
<שרה פרידמן: חובת הרשויות לתחזוקה נאותה של המדרכות מנותקת ממצעי החנייה, כי במרחב הציבורי חנייה מובטחת רק לבעלי תו נכה, כולל עיוורים זכאים, כחלק ממגוון האמצעיים ההנדסיים והתכנוניים העומדים לרשות הרשויות לניהול החנייה ותחזוקת המרחב הציבורי.
<שרה פרידמן: עכשיו, אני יודעת שאתם מסכימים עם כל זה.
<שרה פרידמן: איך אני יודעת?
<שרה פרידמן: כי אמרתם את זה כבר בשנה שעברה ואני מאמינה לכם.
<שרה פרידמן: כך אני יודעת שאתם כבר מסכימים עם כל זה.
<שרה פרידמן: ולכן השאלה היחידה שלי יש להפנות לוועדה בתחילת הדיון, היא מה עושים עכשיו, אחרי שמיציתם, אם מיציתם את כל הכלים שעומדים לרשותכם לחייב את העיריות לעמוד בחובה שלהן.
דוד אמסלם: תודה שרה.
דוד אמסלם: בן ארוש, מה נשמע נשמה?
<מיכאל בן ארוש: בסדר.
דוד אמסלם: תגיד לנו את השם לפרוטוקול.
<מיכאל בן ארוש: טוב, מיכאל בן ארוש, אני כאן היום מטעם הארגונים החברתיים, לא מטעם המרכז לעיוור.
<מיכאל בן ארוש: שנה שעברה הייתי בדיון.
<מיכאל בן ארוש: אני וד"ר שרה פרידמן מובילים את הנושא הזה כבר כמעט שנה, מנסים ללכת לבג"ץ, עוזרים לנו קצת בזה, אבל עדיין לא קיבלנו את מה ש - - -
דוד אמסלם: בג"ץ על מה?
<מיכאל בן ארוש: בג"ץ נגד עיריית ירושלים שלא אוכפת את החוק.
דוד אמסלם: על המדרכות?
<מיכאל בן ארוש: כן.
<מיכאל בן ארוש: חנייה על המדרכה.
<מיכאל בן ארוש: וקורים הרבה מקרים כאלה ואני מתקשר ליהודית, העוזרת של ניר, ושום דבר לא עוזר.
<מיכאל בן ארוש: אומרים שמטפלים ושום דבר לא עוזר.
<מיכאל בן ארוש: רק לפני שבוע עמדה מכונית של האו"ם על המדרכה, וזו מדרכה שאני מוביל את הכלב שלי כדי לקחת אותו לעשות את הצרכים שלו.
<מיכאל בן ארוש: ואני הופ, נכנסתי - - -
דוד אמסלם: באיזה רחוב זה?
<מיכאל בן ארוש: בגדעון האוזנר, הולילנד.
<מיכאל בן ארוש: אני נכנס באיזה מכונית, על המדרכה.
<מיכאל בן ארוש: בא מישהו עוזר לי, הוא אומר תשמע, תשמע, עומדת פה מכונית של או"ם.
<מיכאל בן ארוש: אני מתקשר לעיריית ירושלים, מתקשר למשטרה, שום דבר לא עוזר.
<מיכאל בן ארוש: בא שוטר אומר תשמע, זה או"ם, מה אפשר לעשות?
<מיכאל בן ארוש: אמרתי תשמע, מה זה או"ם?
<מיכאל בן ארוש: אני יש לי שתי אפשרויות – או לרדת, לסכן את החיים שלי לרדת לכביש, או להיכנס בקיר.
<מיכאל בן ארוש: זה שתי האפשרויות שיש לי.
<מיכאל בן ארוש: זה לא דבר הגון, זה לא הוגן, לא כלפינו ובכלל כלפי כל הציבור, שמכוניות חונות על המדרכה.
<מיכאל בן ארוש: ובאמת הגיע הזמן, דודי, אני ממש מבקש שיעשו משהו בעניין הזה וכבר איך אסביר את זה יותר?
<מיכאל בן ארוש: זה כבר מצער, זה כבר מגיע למצב של כעס, הייתי אומר, על הרשויות.
<מיכאל בן ארוש: אנחנו נפגעים מזה, אנחנו פגועים מזה, אז בואו נעשה משהו שנפתור את הבעיה הזאת אחת ולתמיד.
דוד אמסלם: יש פה יועץ משפטי?
דוד אמסלם: משרד המשפטים נמצא פה?
דוד אמסלם: שושי?
<שוש אזולאי: לא.
דוד אמסלם: הזמנו אותם?
דוד אמסלם: אתם יודעים מה, בואו נשמע את עבאס.
<עבאס עבאס: יופי.
דוד אמסלם: מה יופי?
דוד אמסלם: חשבת שתלך מפה מבלי שנשמע אותך?
<עבאס עבאס: אין סיכוי.
<עבאס עבאס: אני באתי מנצרת במיוחד שתשמעו אותי.
דוד אמסלם: אז מה חשבת, שלא נשמע?
<עבאס עבאס: כן, יופי.
דוד אמסלם: רק שנייה, רק תרשה לי.
<עבאס עבאס: תרשה לי קודם כל לקדם בברכה את חברי.
<עבאס עבאס: אדוני יושב הראש, תרשה לי לקדם בברכה את נוכחותם של חברי, חברי הכנסת מהרשימה המשותפת – ד"ר יוסף ג'בארין, שהוא גם כן חברי מזמן.
<עבאס עבאס: אני גם כן משפטן, יש לי תואר שני במשפטים ואת חברי מסעוד גנאים ואת מר עבדאללה אבו מערוף.
<עבאס עבאס: אני פשוט בא להציג שתי סוגיות.
<עבאס עבאס: סוגיה מה שנקרא ספציפית ואחר כך אני רוצה לדבר קצת על סוגיה כללית שקשורה לחברה הערבית שאני בא ממנה.
<עבאס עבאס: ככה בשביל הפרוטוקול, אני עורך הדין עבאס, יזם חברתי, מיסד ומנכ"ל אלמנארה, הארגון המוביל בחברה הערבית לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות.
<עבאס עבאס: אחת הסוגיות האקוטיות שאנחנו באנו גם כן לרגל הבליינד-דיי, יום העיוור, זה קידום הצעת חוק חנייה לנכים.
<קריאה: לא הגשתם.
<עבאס עבאס: אני הגשתי נייר עמדה בזה.
<עבאס עבאס: ראיתם את זה?
יוסף ג'בארין: הצעת חוק בשאלה של מה?
דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך, אני שאלתי את תומר בגלל שכאילו במקרה יצא שגם בדיוק היום הוא ניסח לי את ההצעה הזאת.
דוד אמסלם: אז מה שנקרא קלענו לדעת גדולים, התכוונו לדעת גדולים.
<עבאס עבאס: אוקיי, אז אני אפתח ואגיד שיש הצעת חוק של הקצאת חנייה.
<עבאס עבאס: נגיד אני, בתור אדם לקוי ראייה שיש בבעלותי אוטו, אז אם אני רוצה לשכור דירה או לגור באיזה שהוא יישוב, אז אין עדיין זכות לחנות ליד מקום המגורים.
<עבאס עבאס: אז אנחנו מבקשים שתהיה לנו הזכות הזאת.
דוד אמסלם: עבאס, תקשיב, בעזרת השם בעוד שלוש שעות העסק הזה יונח על שולחנו של - - -
<עבאס עבאס: אז חאלס.
<עבאס עבאס: כלומר אני רגוע.
דוד אמסלם: ועל זה שאפו לתומר.
<עבאס עבאס: מצוין.
<עבאס עבאס: אז אני אעבור לנושא אחר.
דוד אמסלם: הנה, אתם רוצים שאני אקריא לכם את ההצעה שתומר ניסח הבוקר?
דוד אמסלם: ככה: הצעת חוק חנייה לנכים (תיקון הקצאת מקום חנייה לנכים סמוך למקום מגוריו, תשע"ו-2016.
יוסף ג'בארין: למה נכים ולא מוגבלים?
<עבאס עבאס: אנשים עם מוגבלות, זהו.
<עבאס עבאס: אני כתבתי את זה לוועדה.
<תומר רוזנר: זה השם של החוק, מה לעשות?
דוד אמסלם: שנייה, זה הניסוח של היועץ המשפטי של הוועדה.
דוד אמסלם: זה שם החוק.
דוד אמסלם: הוספת סעיף 4ג בחוק חנייה לנכים, התשנ"ד-1993, אחרי סעיף 4ב יבוא: "הקצאת מקום חנייה לנכה סמוך למקום מגוריו.
דוד אמסלם: 4 ג.
דוד אמסלם: (א) רשות מקומית תקצה לנכה המתגורר בתחומה מקום חנייה אחד סמוך ככל האפשר למקום מגוריו, ובמרחק שאינו עולה על 250 מטר מביתו.
דוד אמסלם: (ב) רשות התמרור המקומית תציב במקום החנייה שהוקצה כאמור בסעיף קטן (א), על חשבונה, תמרור המייחד את מקום החנייה לרכב מזכה אחד של הנכה, אשר על פרטיו יודיע לה הנכה.
דוד אמסלם: (ג) נכה או אדם המלווה נכה רשאי לחנות את הרכב המזכה שפרטיו צוינו בתמרור כאמור בסעיף קטן (ב), במקום החנייה שהוקצה כאמור בסעיף קטן (א) ללא תשלום; לא תהא לנכה כל זכות אחרת או נוספת במקום החניה האמור.
דוד אמסלם: (ד) הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו - 1.
דוד אמסלם: אם בבעלותו של הנכה מקום חנייה במגרש בו בנוי ביתו; לעניין זה "בעלות" - לרבות חכירה לדורות וזכות להירשם כבעלים או חוכר לדורות.
דוד אמסלם: אם אין מקומות חנייה במרחק שאינו עולה על 200 מטרים מביתו של הנכה".
דוד אמסלם: תחילתו של חוק זה שישה חודשים מיום פרסומו.
דוד אמסלם: זו בעצם הצעת החוק.
יוסף ג'בארין: יש קנס או משהו אם זה לא מתקיים?
דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על הרשות.
דוד אמסלם: איזה קנס, לרשות?
דוד אמסלם: מה, סנקציה מול הרשות?
יוסף ג'בארין: כן, יש סנקציה?
<מיכאל בן ארוש: בלי חוק סנקציה זה לא עוזר.
דוד אמסלם: תראה, אם בסופו של דבר הרשות לא מקיימת את החוק זה סיפור אחר.
יוסף ג'בארין: אני התכוונתי בעניין הסנקציה, כי אני מודע לבעיה שפשוט לא מקיימים את החוק.
דוד אמסלם: לא, לא, אם ראש רשות - - -
יוסף ג'בארין: יש חקיקה, הרי יש חובה, ותתקנו אותי אם אני טועה, יש גם חובת הקצאת מקומות חנייה ליד מוסדות ציבוריים.
יוסף ג'בארין: אני כל השבועות האחרונים מקבל תלונות למשל על המוסד לביטוח לאומי בנצרת, שאין מקומות חנייה לאנשים עם מוגבלויות.
יוסף ג'בארין: אז אני פונה למנהל המוסד, הוא אומר לי נכון, אתה צודק, חייבים, אבל אני מבקש מהעירייה זה כבר שנה והם לא עושים את זה.
יוסף ג'בארין: אז לכן עניין הסנקציה מקבל משמעות כאן.
יוסף ג'בארין: איך אוכפים דבר כזה.
דוד אמסלם: תראה, בגדול, יוסף, תקשיב, את זה ניסח תומר.
דוד אמסלם: אני לא חושב שצריכה להיות פה סנקציה מול רשות.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר גם כשממשלה מחוקקת חוק היא לא קונסת את עצמה במידה ו-.
<עבאס עבאס: זה קונקרטי - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, אם אתה אומר לי לגבי נצרת, אז בוא ננסח אנחנו מכתב לראש עיריית נצרת.
דוד אמסלם: דרך אגב הוא היה פה בכנסת לפני כמה ימים, פגשתי אותו ונשאל אותו למה ליד הביטוח הלאומי הוא לא עושה.
דוד אמסלם: אני מניח שזה - - -
יוסף ג'בארין: זה יעזור, כן.
דוד אמסלם: תראה, כאן, אני אגיד לך גם למה אני רואה את זה קצת שונה.
דוד אמסלם: בביטוח הלאומי זה בכל אופן מוסד שבאים אליו אנשים ש - - -
יוסף ג'בארין: בעלי מוגבלות.
דוד אמסלם: כן, אבל לא באופן הזה.
דוד אמסלם: הנכה - - -
<עבאס עבאס: אדם עם מוגבלות, כן.
דוד אמסלם: בן אדם עם מוגבלות שיש לו תמרור, שהוא צריך לקבל, הוא יעמוד על זה שהוא יקבל והוא יקבל.
דוד אמסלם: אין דבר כזה שלא.
דוד אמסלם: זה לא שימו לי תמרור ובואו ניפגש עוד שנתיים אם שמתם או לא שמתם.
דוד אמסלם: אם אני צריך לקבל מקום חנייה ולא נותנים לי אותו, אני למחרת הולך לעירייה אומר להם רבותי, מה זה הדבר הזה?
דוד אמסלם: תביאו לי גם.
דוד אמסלם: אם לא אני הולך לבית המשפט.
<עבאס עבאס: אני יכול לעבור לנושא הכללי?
דוד אמסלם: כן, כן, בטח.
דוד אמסלם: רק שנייה, קודם כל זה מבחינתך - - -
<עבאס עבאס: טופל.
<עבאס עבאס: אז אני יכול לשים V.
דוד אמסלם: אחלה, שים V.
<עבאס עבאס: אז באמת, אגב אני קיבלתי גם מתנת יום הולדת וגם מתנה ליום הבליינד דיי.
דוד אמסלם: מזל טוב.
<עבאס עבאס: בן 40.
<עבאס עבאס: אוקיי, הנושא הבא, אדוני יושב הראש, אני בתור מורשה נגישות טרי, אני פשוט רוצה שוועדת הפנים תיקח אחריות ותקדם את העניין של אכיפת תקנות נגישות השירות.
<עבאס עבאס: במיוחד ברשויות המקומיות הערביות לצערנו יש כבר מערכת חקיקה נהדרת, אבל המצב בשטח הוא כל כך עגום, כך שאנשים – נתמקד היום רק עם עיוורן – אנשים עם עיוורון לא יכולים להתנייד במקל נחייה באזור, פשוט בכבישים, כי אין מדרכות.
<עבאס עבאס: ציינה ד"ר שרה את נושא המכשולים, את כל הדברים, אז אנחנו באמת רוצים את עזרתכם לאכוף את העניינים הללו.
<עבאס עבאס: מה שגם כן צורם, שעדיין מקומות ציבור, כמו שציין חברי ד"ר יוסף, לשכות רווחה, מוסדות חינוך, מסעדות, עדיין אין להם אפילו שום מודעות לעניין הנגישות.
<עבאס עבאס: אז אני חושב שפשוט זאת קריאה וזעקה שיש חקיקה במדינת ישראל, אבל היישום שלה הוא באמת רחוק מאד, מאד, מאד ומה לעשות, אנחנו בתור אנשים עם מוגבלות רוצים דברים בשטח, רוצים שהחיים שלנו יהיו שילוב שוויוני, מכובד, בטוח ועצמאי ועד עתה אנחנו פשוט לצערי, בשנת 2016, 21 ביוני, המציאות עודנה קודרת.
<עבאס עבאס: אז חשוב מאד לציין את זה האתגרים ובמיוחד בכל הקשור לרשויות המקומיות הערביות.
<עבאס עבאס: אם היית בנצרת, אז אתה היית יכול בטח להבחין בבירור.
<עבאס עבאס: אם נלך קצת לכפרים - - -
מסעוד גנאים: מה המצב בסכנין למשל, העיר שלי?
<עבאס עבאס: גם.
מסעוד גנאים: יש מקומות חנייה, אבל הבעיה היא - - -
<עבאס עבאס: לא, אני מתכוון לא רק חנייה גם הסביבה.
<עבאס עבאס: שם הסביבה - - -
מסעוד גנאים: הבעיה היא גם כן שיש אנשים שחונים - - -
<עבאס עבאס: חונים במקום שלנו.
דוד אמסלם: מסעוד, עוד מעט אנחנו נשאל למה.
דוד אמסלם: תן לנו לשמוע רק שנייה את עבאס.
<עבאס עבאס: באמת זה נושא המודעות.
<עבאס עבאס: ולכן אני חושב שהמודעות מתחילה ממקבלי ההחלטות.
<עבאס עבאס: ברגע שמקבלי ההחלטות, אתם תהיו מופת, ראשי הרשויות המקומיות יתלו חלק.
<עבאס עבאס: אני רוצה להיעזר בכם שאולי תלחצו על השלטון המקומי שיארגן כנסים, יעשה הסברה, קמפיינים להטמיע את חשיבות יישום תקנות הנגישות, כי כל עוד שהעניין רק נשאר בחדרי חדרים ומה שנקרא על אש קטנה, אנחנו לא נוכל להגיע להישגים המיוחלים.
<שרה פרידמן: סליחה אדוני יושב הראש, אני רוצה להוסיף הערה קצרה לפני שאתה עובר הלאה.
<שרה פרידמן: אני מציעה בנוסף לכנסים, לקיים גם כנסות.
<שרה פרידמן: ואני רוצה לחדד את הנקודה שאתה אמרת.
<שרה פרידמן: אם אין סנקציות לא עשינו כלום.
<שרה פרידמן: בפירוש צריכות להיות סנקציות נגד הרשויות המקומיות.
<שרה פרידמן: יש להבדיל פה בין תקנות נגישות להתאמת המרחב הציבורי לאנשים עם מוגבלות, לחוקים כלליים שמשרתים את כלל הציבור ואנשים עם מוגבלות.
<שרה פרידמן: ואין שום הצדקה בעולם שלא לחייב את הרשויות המקומיות, בדיוק כמו שאתה כתבת בסיכום שלך בשנה שעברה, לאכוף את החוק הקיים.
<שרה פרידמן: המכשולים על המדרכות מפריעים ומסכנים את כולם.
<שרה פרידמן: אנחנו פה על תקן בני אדם היום.
<שרה פרידמן: אתם לימדתם אותי על חשבונכם גם שיקום טכנולוגי – משלם המיסים התכוונתי – גם שאני אוכל להמשיך בעבודה שלי וגם ללמוד ניידות בעזרת מקל.
<שרה פרידמן: קיבלתי ציון מצטיין, כשלמדתי להשתמש במקל במרחב הציבורי, במדרכה.
<שרה פרידמן: המקל על חשבוני.
<שרה פרידמן: תן לי מדרכה.
<עבאס עבאס: תשתית.
<עבאס עבאס: אין תשתיות פיזיות.
דוד אמסלם: הבנו, הבנו, עורך הדין עבאס, זה בסדר.
דוד אמסלם: אני רוצה ברשותך להעביר את רשות הדיבור למשה בר.
<משה בר: שמי משה בר ואני יושב ראש עמותת תנו יד לחירש, נכים למען נכים.
<משה בר: קודם כל אני מודה ליושב הראש ולוועדה על הכנס החשוב הזה ולחברי הכנסת שמתלווים לישיבה.
<משה בר: אני רוצה להעלות מספר נושאים בקצרה.
<משה בר: מה שקורה, אין לי בעיה שרשויות יאשרו לחנות על המדרכות, אבל שיעשו שביל של מטר ועשרה, מסומן, גם להולכי רגל, גם לעיוורים, גם לנכים וגם לאימהות עם עגלות ודברים כאלה.
<משה בר: יש הרבה מקומות שבאמת יש בעיית חנייה, אבל לא יכול להיות שרכבים יחנו על מעברי חצייה, יחסמו לנו בכלל את המדרכות ונהיה צריכים לרדת לכבישים.
<משה בר: זה דבר שהוא בלתי נסבל.
<משה בר: אני חושב שיושב ראש הוועדה יכול להעביר מסר לרשויות, מי שאין לו ברירה שיחנו, אבל שיתנו לנו גם את האפשרות לתמרן בעיר.
<משה בר: זה לא יתכן שאנחנו נרד לכביש, נסכן את עצמנו, נסכן את הנהגים שנוהגים בכביש, וקורים הרבה מאד אסונות.
<משה בר: אני כבר מלווה יותר מאשר כמה שנים את חוק בטיחות בדרכים וזה אחד מהדברים הראשונים שצריך לעשות.
<משה בר: זה הדבר הראשון.
<משה בר: דבר שני, אנחנו דורשים בכל תוקף שבכל רשות יהיה נציג של נכים.
<משה בר: זה לא יכול להיות שאנשים בריאים יקבעו לנכים מה טוב ומה לא טוב.
<משה בר: וזה מה שקורה היום.
<משה בר: הרשויות מתעלמות מהנכים, כאילו שאנחנו לא קיימים.
<משה בר: הרבה מאד רשויות רוצות שאנחנו נעבור למקומות אחרים, כיוון שאנחנו לא משלמים את המיסים הדרושים.
<משה בר: אנחנו משלמים רק 20% וזה לא נאה לראש העיר.
<משה בר: ואני חושב שאת זה צריך לעשות בראש ובראשונה, שיהיה נציג בוועדות שנוגעות לנכים, שנוגעות לנושאים בעיר.
<משה בר: צריכים שיהיה נכה, אפילו בהתנדבות.
<משה בר: אנחנו לא דורשים שכר.
דוד אמסלם: רק שנייה משה, אני רוצה שתבהיר את זה יותר טוב.
דוד אמסלם: איזה ועדות?
<משה בר: יש ועדת הנחות, יש ועדת - - -
דוד אמסלם: אתה מתכוון לוועדות הסטטוטוריות?
יוסף ג'בארין: לא, הוא מתכוון ייצוג של האנשים עם המוגבלויות בתוך הוועדות.
דוד אמסלם: את זה הבנתי, אבל אני שואל באיזה סוג ועדות.
<משה בר: בוועדות הנחות.
<משה בר: למה שנכה לא יהיה כדי לקבל - - -
דוד אמסלם: אבל ועדת הנחות זה חברי מועצה.
<משה בר: לא, יש גם נציגים חיצוניים שם בוועדות.
<משה בר: בוועדה לבטיחות בדרכים, אפשר לבחור נציג נכה.
<משה בר: אני יודע שיש רשויות שכן עושות את זה.
<משה בר: זה לא יכול להיות שאני בא עם אדם בריא ומראה לו דברים, אז הוא אומר מה, שלושה-ארבעה סנטימטר.
<משה בר: לחנייה של רכבים עושים אפס, למעבר חצייה עושים לנו ארבעה-חמישה סנטימטר, שאני מוכן שמישהו יתלווה ואני יכול להתהפך עם הכסא.
<משה בר: פשוט מאד.
<משה בר: אז לזה לא נותנים לנו פתרון.
<משה בר: זה חלק מהדברים.
<משה בר: עכשיו, אני רוצה להעלות עוד נושא.
<משה בר: אני שלחתי לקצין תנועה ראשי על נושא החניות של נכים בנושא החניות על המדרכות וזה.
<משה בר: קיבלתי תשובה שאני לא יודע אם לצחוק או לבכות, שניידות מותר להן לחנות בחניות של נכים רשומות, לניידות.
<משה בר: לנכים אחרים מותר לחנות בחניות של נכים רשומים.
<משה בר: זאת אומרת שהנכה קיבל חנייה שלו, מסודרת לבוא לחנות, ואם רכב של נכה חונה או ניידת חונה, אין לו מה לעשות, שזה גם דבר אבסורד.
דוד אמסלם: זאת אומרת גם בחנייה הפרטית לכאורה של הנכה, הייעודית לו - - -
<משה בר: כן, בחניית נכים.
<משה בר: אני העברתי לך היום את המסמך הזה.
<משה בר: זה מופיע שלמשטרה מותר לחנות בחנייה של הנכה.
<קריאה: מבצעי.
דוד אמסלם: לא, עזוב מבצעי.
<משה בר: לא מבצעי.
<משה בר: לא כתוב מבצעי.
דוד אמסלם: לא, משה, תקשיב.
דוד אמסלם: השוטר תמיד מבצעי, אתה יודע את זה.
דוד אמסלם: גם כשהוא יורד לקנות בורקסים.
<משה בר: באמת, גם כשהוא בא לבקר את החברה שלו במקום העבודה, זה גם מבצעי.
דוד אמסלם: לכן אנחנו - - - את המבצעי.
דוד אמסלם: אני רוצה דווקא להתמקד במה שאמרת בחלק השני, שאתה אומר שבא נכה אחר ועומד נניח ליד הבית שלך, שם יש לך את החניה שלך.
<משה בר: שלי, הוא חונה.
דוד אמסלם: ואז הוא חונה ואתה מגיע הביתה, אין לך איפה לחנות.
<משה בר: ואין לי חנייה.
<משה בר: אני מזמין את הפיקוח או את המשטרה, אז הם אומרים בגלל שהוא נכה צריכים לעשות שינוי בחקיקה, אין להם מה לעשות לו.
דוד אמסלם: זה מה שהוא אמר לך?
<משה בר: זה מה שקיבלתי תשובה מקצין ראשי של התנועה.
<משה בר: המסמך אצלך.
דוד אמסלם: אז בשביל מה שמים מספר?
<משה בר: נתתי לך את המסמך.
<משה בר: זה מסמך שקיבלתי מהמשטרה.
דוד אמסלם: איפה המכתב דוד, אצלך?
דוד אמסלם: דוד יטפל בזה.
דוד אמסלם: אחרי זה תשב עם תומר כדי לנסח את המכתב לראש ענף תנועה במשטרה, כדי שנבדוק בכלל איך זה יכול להיות.
דוד אמסלם: אני אגיד לך למה אני מתחבר למה שהוא אומר.
דוד אמסלם: הרי יש בלי מספר ויש עם מספר.