GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביעד כספי: בהמשך יש כוונה לפנות את אותם יבילים, מספר ימים אחר כך ב-29 לספטמבר, יש כוונה לפנות את אותם יבילים, יש הנחיות שמגיעות מן הדרג המבצעי לפנות את אותם יבילים ורק כשמגיעים לשם, מספר ימים אחר כך, יחידת הפיקוח רואה שחיברו שם, שחיברו וריתכו את אותם ארבעת היבילים לקרקע, מה שמחייב אותם לפעול ולנקוט בִּמְקום בנוהל שינוע יבילים בנוהל בב"ח, נוהל הריסת בנייה בלתי חוקית ביהודה ושומרון, והם מתנהלים למעשה, החל מתחילת אוקטובר ועד איפשהו בדצמבר, מנהלים דיונים בשבע ערכאות שונות, על ידי ועדת המשנה לפיקוח, למחזיק, לשגיא ולבא כוחו של שגיא, עורך הדין ניר צבי, שבמהלכם גם הוצא צו הריסה לבית.
<אביעד כספי: זה 'בגדול' השתלשלות העניינים של כל הנושא של אכיפת הבב"ח - - -
דוד אמסלם: האם זה היה צו שיפוטי או צו מנהלי?
<אביעד כספי: צו מינהלי.
<אביעד כספי: כל התפיסה ביהודה ושומרון בנושא הליכים פליליים נסובה סביב צווים מנהליים.
דוד אמסלם: אז כל ההריסה שמתבצעת ביהודה ושומרון מתבצעת רק על בסיס צווים מנהליים?
<אביעד כספי: לא.
<אביעד כספי: אמרתי שבשטחים הפליליים שאינם בסמכויות המועצות, שבתוך מה שנקרא תחום ישוב המועצות, בתוך השטחים - - -
דוד אמסלם: וזה שטח פלילי?
<אביעד כספי: זה שטח פלילי.
<אביעד כספי: השטח הזה, צריך לזכור, מדובר פה באיזור ללא ת.ב.ע.
<אביעד כספי: בתוקף, אדמות מדינה שעברו קו כחול, יחד עם זאת, מעולם לא הוסדרו בתכנית מיתאר כפי שבוצע, למשל, מספר קילומטרים מערבה משם, בשילה, זה הסטטוס המקרקעיני והתכנוני של המקום.
אורן אסף חזן: רק שאלה קטנה, אנחנו מדברים על אדמות מדינה.
אורן אסף חזן: רק לוודא.
<אביעד כספי: אדמות מדינה קו כחול ישן.
אורן אסף חזן: אבל אדמות מדינה.
<אביעד כספי: אדמות מדינה.
אורן אסף חזן: למה אתה מחייך?
<מורג קייזלר: יש עוד הרבה היבטים של - - -
<אביעד כספי: באופן קבוע אני מחייך.
<אביעד כספי: אם יש בעיה שאני מחייך אני אפסיק לחייך.
<אביעד כספי: זה גם סביר.
אורן אסף חזן: זה הפך את השיחה להרבה יותר נעימה.
דוד אמסלם: אורן, אורן.
אורן אסף חזן: לא, לא נגדו.
דוד אמסלם: לא צריך, אנחנו לא בעסקי חיוך למבוגרים, זה לא הנושא.
דוד אמסלם: בעצם אתה אומר שיש, כהנחיה, כתפיסת עולם, בשטח פלילי ביהודה ושומרון, מיבנים מוצאים, כל הריסה שלהם מתבצעת על בסיס צווים מינהליים.
<אביעד כספי: לשתי האוכלוסיות התשובה היא כן.
דוד אמסלם: גם לערבים וגם ליהודים?
<אביעד כספי: כן.
<עדי נוי: למעט החלטה של בג"ץ.
אורן אסף חזן: למעט החלטה של בג"ץ.
<אביעד כספי: בג"ץ זה בג"ץ.
דוד אמסלם: יש בג"ץ ויש כל השאר.
<אביעד כספי: בדיוק.
דוד אמסלם: במקרה דנן אני מבין שהיה מדובר על מבנה יביל.
<אביעד כספי: כן, ארבעה מבנים - - -
דוד אמסלם: אז למה להרוס?
<אביעד כספי: שחוברו יחדיו.
דוד אמסלם: אז למה להרוס אם אפשר להוביל?
<אביעד כספי: קודם כל, הסברתי מלכתחילה, שביקר נציג יחידת פיקוח במקום, חוברו התשתיות לקרקע, הן באמצעות ריתוך והן חיבור תשתיות, ולא ניתן היה להרים אותן.
<אביעד כספי: אחת הבחינות שנעשו קודם טרום ההריסה - - -
דוד אמסלם: שניה, יש לי רק שאלה קטנה, ברשותך, אביעד.
דוד אמסלם: אתה מדבר עם בן אדם שעסק בתשתיות כל חייו, דיסק קטן, רבע שעה עבודה ואתה מנתק אותם.
<אביעד כספי: אז זה לא "דיסק קטן רבע שעה".
<אביעד כספי: הם חוברו יחדיו בריתוך משמעותי כל ארבעת היבילים האלה.
<אביעד כספי: נעשתה בהם עבודה, במספר חודשים שנשארו במקום.
<אביעד כספי: אמרתי, הם הונחו שם ב"שמחת תורה", ערב "שמחת תורה" של שנת 2013, במהלך החודשים האלה, עד ההריסה, קרי, החמישי לפברואר 2014, בוצעו שם עבודות של חיבור התשתיות בצורה כזאת, שעל פי כלל אנשי המקצוע שהיו בשטח טרום ההריסה, קבעו שלא ניתן ואי אפשר לבצע את זה עם פירוק של היבילים ולכן בוצעה ההריסה, לא הייתה פה שום מוטיבציה לבצע הריסה.
דוד אמסלם: לא, לא, לא, אֲת, אני אתן לָך.
<אביעד כספי: לגבי הסיפור, שאלת שאלה, אני אענה ברשותך, אחת השאלות הייתה האם היו תצפיות על הבית - - -
דוד אמסלם: לא, לא, לא, אני לא שם.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של הפינוי, בוא נניח שהחלטתם שאין ברירה ומבנים כאלה אי אפשר לפרק אותם ולהוביל אותם אלא הורסים אותם.
דוד אמסלם: יש תכולה בתוך הבית אז למה לא נכון יותר לפנות את התכולה בצורה מסודרת, גם אם הבעלים לא רוצים לפנות ולהתפנות?
<אביעד כספי: התשובה היא שבכל פעילות שכזו, של מערכת מבנים שבהם יש תכולה, יש לנו קבלן שאנחנו מביאים לטובת פינוי ההריסות, שלוקח את כל הציוד שאינו מחובר למבנה, אם זה ארונות מטבח שמחוברים - - -
דוד אמסלם: לא, לא מדברים על משהו שהוא חלק מהמבנה.
<אביעד כספי: כמו פסנתר, כמו שולחן אוכל, כמו כסאות וכמו דברים כאלה, אנחנו לא עושים 'איפה ואיפה', אנחנו מוציאים את זה החוצה בצורה סדורה, ככל הניתן בצורה סדורה, ושמים את זה בסמוך למבנה.
אורן אסף חזן: מה קרה במקרה הספציפי הזה שהתכולה לא פונתה?
<אביעד כספי: אותו הדבר, בוצע - - -
אורן אסף חזן: לא ,לא, לא פונתה התכולה.
<אביעד כספי: מה שהיה אפשר, התכולה כן פונתה מהבית.
<אביעד כספי: יש לנו גם תיעוד על הנושא הזה.
אורן אסף חזן: כל התכולה פונתה מהבית?
אורן אסף חזן: האם אתה חתום על מה שאתה אומר?
<אביעד כספי: שוב, אמרתי, חבר הכנסת חזן, למעט כל מה שקשור למחוברים פונה מהבית.
<אביעד כספי: מה שקשור למחוברים, קרי, מה שמחובר לארונות.
דוד אמסלם: בסדר, אביעד, שניה, ברשותך, בוא נשמע את שגיא.
דוד אמסלם: דרך אגב, שגיא, כשאני קובע דיון בפעם הבאה אתה קם בשעה חמש בבוקר, כי אני לא מעכב.
דוד אמסלם: אל תעזור לו, חזן, אל תעזור לו, אני מחכה לך פה עשרים דקות אז בוא תתקדם.
דוד אמסלם: זו הערה לחיים.
<שגיא קייזלר: אל"ף, סליחה על האיחור.
<שגיא קייזלר: אשתי תציג את זה, אני רק אומר משהו קטן, מדברים על אלימות שהייתה שם ביום ההנחה של הבית, ביום שבו גם נכנסנו לגור, חצי שנה לפני ההריסה, שלחנו, הלכנו לבדוק איזו אלימות הייתה, כי אני הייתי שם ולא הייתה אלימות, היו סרטונים - - -
דוד אמסלם: לא, לא, אני לא שם, לא, לא, לא.
דוד אמסלם: שגיא, לא.
דוד אמסלם: אני לא, אני לא בסוגיית האלימות או מה היה לפני, אני בא כרגע רק לעניין הבית.
דוד אמסלם: אתה תענה לי, אתם ריתכתם, האם אפשר היה להזיז את הבית?
<שגיא קייזלר: ודאי.
דוד אמסלם: אתם ריתכתם אותו בצורה כזאת שאי אפשר היה להפריד אותו?
<שגיא קייזלר: הבית היה מרותך ואין שום בעיה, אפשר להביא על זה כל חוות דעת, כל קבלן שנבקש ממנו יגיד שלא הייתה שום בעיה להוביל את הבית.
<שגיא קייזלר: אני לא יודע אם זה לוקח רבע שעה או עשרים דקות אבל אין שום בעיה.
דוד אמסלם: לא מדובר בעבודה של ימים.
<שגיא קייזלר: לא, ודאי שלא.
דוד אמסלם: התכולה של הבית, פונתה?
<מורג קייזלר: חלקית.
<שגיא קייזלר: התחיל הליך של פינוי, גם הוא לא מסודר לפי הנהלים, כמו - - -
<מורג קייזלר: הכול נזרק בחוץ.
<שגיא קייזלר: שאנחנו מכירים אלא נזרק בחוץ, בתוך האדמה, בתוך בוץ.
<מורג קייזלר: היה גשם.
<שגיא קייזלר: זה אחד.
<שגיא קייזלר: שניים, ברגע שהגיע סגן ראש המועצה למקום, זה גם כתוב בפרוטוקול של הפעם הקודמת, הוא אמר שם - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא הוזמן לדיון ולא בא, רק - - - תדע.
<שגיא קייזלר: אני יודע, הוא לא מרגיש טוב.
<שגיא קייזלר: בכל מקרה, מתועד בפעם שעברה בפרוטוקול שיושב ראש הועדה שואל אותו מה היה והוא מספר, שהוא בא למפקד הכוחות ואמר לו שיש להם בן אדם שהוא כבר על מדרגות הבג"ץ, היום הוא כבר חבר כנסת - - - איך שהוא אמר את זה התחילו פתאום, התנפלו על הבית, אין דרך אחרת לתאר את זה, שלושה טרקטורים והרסו שם את כל התכולה, על התכולה, על בגדים.
<שגיא קייזלר: הגיעו אחרי זה כמה חברי כנסת, חבר הכנסת לשעבר - - - הגיע מי שהיום הוא שר יריב לוין, כולם ראו איך היה נראה הציוד ואיך היה נראה הבית.
דוד אמסלם: מה אתה אומר, אביעד?
דוד אמסלם: יש פה ויכוח על העובדות, אני מבין.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם פיניתם, באמת, עכשיו, אני שואל שאלה עקרונית, אתה אומר שפיניתם את הציוד, הם טוענים שחלקית אבל, בוא נעבור לצורה, האם אתם באמת השארתם את זה בחוץ על הבוץ?
<אביעד כספי: השארנו את זה בחוץ.
<אביעד כספי: כך אנחנו נוהגים.
<אביעד כספי: זאת אומרת שזה הנוהל שנוהגים.
דוד אמסלם: שֶמָה?
<אביעד כספי: להשאיר, את כל הציוד שאנחנו מוציאים מהבית, אנחנו מוציאים אותו בצורה סדורה, אם אפשר בארגזים ואם אפשר אז לשים אותו בצורה סדורה בחוץ.
<אביעד כספי: אנחנו לא שמים אותו בשום מקום אחר, אין לנו גם איפה לשים אותו.
אורן אסף חזן: אמרת שלקחתם קבלן, לא?
<אביעד כספי: הקבלן מבצע את הפינוי מהבית.
<אביעד כספי: הוא לא - - -
דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה, אביעד, עזוב, אני עכשיו בא - - -
<אביעד כספי: לקחנו קבלן - - - באמצעות קבלן.
דוד אמסלם: בוא שניה נתנתק מזה.
דוד אמסלם: האם אתה לא חושב שאם אתם מפנים בית, לא משנה כרגע איזה בית ולמה, לתכולה של בית לפחות, צריך לקחת את הקבלן, בעצם, במה שנקרא בהנחיות המכרז שאתה מבקש, בהצעת המחיר, להגיד לו: תביא איזה קונטיינר קטן, שים את הקונסולות אבל תדע שיש משפחה, לאחר עגמת הנפש, ולא משנה כרגע צודקים או לא צודקים, הרי בוודאי שיש פה פינוי של בית, אז זה כדי שיישמר הציוד ולא כמו שאני שומע פה שגם היה גשם ויש שם בוץ, יכול להיות שגם הטמנתם את זה בתוך הבוץ בחוץ.
אורן אסף חזן: במקרה הכי קיצוני אפשר גם לחייב, אתה יודע ואחרי זה תתחשבנו איתם.
דוד אמסלם: ההתחשבנות הכספית אני לא נכנס אליה כרגע אבל, האם אתה לא חושב שאתם צריכים להסדיר את הספור הזה בפנימי אצלכם, באיזה נוהל או החלטה?
<אביעד כספי: אני סבור שתמיד אפשר לעשות טוב יותר והשאלות הן מה עומד מול זה.
<אביעד כספי: יש פה אילוצים שהם גם אילוצים מבצעיים, כשאתה עושה פינוי שכזה, שאין זמן בשטח כדי להעמיד מכולה במקום.
<אביעד כספי: עכשיו, מה שאני עושה לישראלים אני מחוייב לעשות גם לאוכלוסיה השנייה.
דוד אמסלם: בוודאי ודרך אגב, לכל אוכלוסייה, לא קשור.
<אביעד כספי: סליחה?
דוד אמסלם: אני מדבר על כל אוכלוסייה, גם ערבי שמפנים אותו לא צריך שיזרקו לו את הבגדים בחוץ, בבוץ.
<אביעד כספי: להביא דבר כזה ולעשות את הפינוי עם שיקולים מבצעיים ואנחנו צריכים לעשות את זה במהירות האפשרית, כך אנחנו מתבקשים, לעשות כל פינוי במהירות האפשרית שאפשר - - -
אורן אסף חזן: האם היה איזה סיכון בפינוי הנוכחי שאנחנו מדברים עליו?
אורן אסף חזן: אני שואל באמת.
<אביעד כספי: העסקנו פה, כמו שכאן אומרים, העסקנו פה לא מעט שוטרים, שוטרי מג"ב וחיילים שהיו באירוע הזה, מה זאת אומרת?
אורן אסף חזן: אבל לא הייתה התפרעות או משהו כזה.
<אביעד כספי: לא אמרתי שהייתה התפרעות, אמרתי שהעסקנו מאות שוטרים.
דוד אמסלם: דרך אגב, האם הייתה אופציה, כשפניתם אליהם, כשהייתם כבר שם, לתת לאנשים, שאולי הם בעצמם יוציאו?
<אביעד כספי: קודם כל, האחריות על כל פינוי, בראש ובראשונה היא על המחזיק, מר קייזלר היה בְּוועדה במהלך חודש אוקטובר, האם אוקטובר זה היה, שגיא, שהיית?
<אביעד כספי: ב-20 באוקטובר?
<שגיא קייזלר: אם לא נכנסים לקטע של האלימות אז לא ניכנס כרגע גם לקטע של הוועדה כי - - -
<אביעד כספי: ברשותך, לא, שניה - - -
<שגיא קייזלר: כי זו קנוניה בגרוש.
<אביעד כספי: צר לי, זה מתחיל - - -
<שגיא קייזלר: צר גם לי.
<שגיא קייזלר: יש באיזור - - -
דוד אמסלם: שגיא, שגיא, שניה, שניה, שניה, שניה, לא, שגיא, לא, לא, עוד מעט אני אתן לך, בוא נשמע.
<אביעד כספי: זה מתחיל בסופו של דבר מזה שנבנה פה בית בצורה לא חוקית, ללא היתר בנייה.
אורן אסף חזן: כמו תשעים אחוז מן המבנים, בוא לא ניתמם.
דוד אמסלם: לא, לא, חזן.
אורן אסף חזן: זה לא נכון להגיד - - -
<אביעד כספי: אני לא מקבל את זה.
דוד אמסלם: אורן, אורן, שניה, שניה, אורן, אני אתן לך את זכות הדיבור עוד מעט אבל, 'בגדול', על זה אין מחלוקת.
דוד אמסלם: אנחנו, רק שניה, שניה - - -
<אביעד כספי: אתה דורש מאותו בן אדם - - -
דוד אמסלם: לא, לא, אני רוצה לתחום את הדיון, אביעד, אם ניבנָה בית בלתי חוקי לפי תפיסת עולמי, אם זה החוק אז צריך להרוס אותו?
דוד אמסלם: אני בא ממקום אחר ודרך אגב, אני כאן לא עושה אבחנה בין ערבים, יהודים, צ'רקסים או נוצרים, זה לא מעניין אותי.
דוד אמסלם: אם משפחה אז אל"ף, אם הבית, לטעמי, אם אפשר להוביל אותו, אם הוא יביל, אז חבל להרוס סתם, כהוצאה, מישהו רכש אותו, לא מענישים אותו.
דוד אמסלם: הרי לא אומרים לו: תשמע, בגלל שבאת, עשית משהו אז עכשיו אנחנו נעניש אותך.
דוד אמסלם: מדינת ישראל יודעת לתבוע אנשים על נזקים שעשו לה וכו', צריך לשלוח לו אחרי זה חשבון: אדוני, עלה לנו להוביל את זה במשאית כך וכך, אין בעיה, אני לא נכנס לזה אבל, אני חושב שבסופו של ענין, כשבאים לפנות, וזה אירוע דרמטי מבחינת המשפחה, עזוב כרגע 'חוקי לא חוקי', החלטתם once לפנות את הבית אבל, יש פה קצת רגישות, יש משפחה, ודרך אגב, יש ילדים.
<מורג קייזלר: חמישה ילדים שחזרו - - -
דוד אמסלם: הם לא קשורים כל כך להורים במובן הזה הרגשי, יש להם את המשחקים שלהם, יש להם את הבגדים ועכשיו, אני אומר את זה באמת, אני רואה את זה כדבר אנושי, לא קשור לאוכלוסייה, להיפך, אולי אצל הערבים אתם מפנים יותר ואתם צריכים לתת את הדעת על זה, בכמה לירות, אני אומר לך, באיזה נוהל קטן, זה לא נוהל, זה משהו פנימי ביניכם שאתם מסכמים.
דוד אמסלם: אני אספר לך משהו, יום אחד איזה מישהו, אני עבדתי בעירית ירושלים הרבה שנים.
דוד אמסלם: בא מאן דהוא יום אחד, במרכז העיר, השתלט לנו על איזה חנות, פתח לעצמו חנות, הזמין שתיה, "במבות", מה שאתה לא רוצה.
דוד אמסלם: אנחנו מנהלים אתו משא ומתן והבן אדם לא רוצה, רצינו לקחת את המקום ולעקור את הפולשים.
דוד אמסלם: הבאתי מכולה, פיניתי לו את הוויסקים, הכול מסודר, לקחתי את זה לאיזשהו מקום, התקשרתי אליו, אמרתי לו: תשמע, כל הציוד שלך נמצא בצורה מסודרת.
דוד אמסלם: נשמע לי מאוד הגיוני.
דוד אמסלם: חראם.
דוד אמסלם: מה עוד שיש משפחה, יש ילדים, יש דברים סנטימנטליים שאין להם ערך של כסף, זה לא קטע של כסף, עכשיו, עזוב את התשובות הרשמיות, באמת, עזוב, 'פינינו', 'יש לנו נוהל', 'בחוץ', 'לא בחוץ', אני יודע מה זה 'בחוץ', יש 'בחוץ' – אתה יודע לפעמים, אני בפסח, מוציא את הדברים החוצה לנקות את הבית, בסדר, יש 'בחוץ' כזה ויש 'בחוץ' שיורד גשם זלעפות ואני מוציא את התמונה ועם הגשם היא נהרסת, זה גם 'בחוץ'.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, יש פה איזה משהו אנושי, שמשפחה, בסופו של עניין, לא מענישים אותה, מענישים משפחה רק במקרה אחר, זאת אומרת, אפשר להטיל עליהם סנקציה באמצעות בית משפט, לא באמצעות איזושהי פעולה, ש"הם התחצפו", "דיברו לא יפה", "אמרו משהו", "עיצבנו אותנו", "בשביל זה אנחנו אורזים".
דוד אמסלם: אז נכון, אפשר להעתיק אותו ואין פה דברים מבצעיים.
דוד אמסלם: עזוב, אנחנו לא נמצאים עכשיו בדרום לבנון, שיורים עלינו החיזבאללה מכל הכיוונים.
דוד אמסלם: לדעתי, בואו תקחו את זה למקום טוב.
דוד אמסלם: גם אם קרה פה איזה משהו שהוא לא תקין, הרי אני לא פה במסגרת ועדת חקירה, אני במסגרת של 'בוא נפיק לקחים קדימה', שבסופו של ענין בואו תשבו אצלכם בצבא פנימה, תעשו איזה דיון ובסופו של דבר תבנו איזשהו נוהל יותר אנושי, לקטע של פינויים כשמדובר במשפחות.
דוד אמסלם: אני חושב שזה יותר נכון.
דוד אמסלם: דרך אגב, כמו שאמר אורן ואני מסכים אתו, גם אם משפחה לא רוצה להתפנות אז זה לא אומר שאם אתם עשיתם את זה כך ויש עלות לפינוי, לא מחייבים אותה בפינוי.
דוד אמסלם: אני רק אחדש לך דבר קטן שקורה במדינת ישראל היום, אדם שנשרף לו הבית ושלחו לו כבאית, שולחים לו גם חשבון אז לכן אני אומר, אני לא בא מהצד הכספי, אני בא מהצד האנושי.
דוד אמסלם: תזכרו, משפחה כזו יש לה ילדים, הילדים הם בטראומה, יש להם את הדברים האישיים שלהם, ילדים קטנים, כמו שאמרתי, יש להם את המשחקים, יש להם את התמונות, יש להם את הפינה שלהם, צריך לעשות את זה עם הרבה רגישות, גם אם זה היה מבצעי, דרך אגב וגם אם צריך להביא לשם עוד משהו, אבל בסוף יש משפחה וגם אם הם לא פעלו לפי החוק, אני אומר, הקטע של הפינוי לטעמי צריך להיות יותר רגיש, יותר חמלתי גם אם הוא עיצבן אותך או אותם, גם אם הוא לא התנהג יפה בוועדה, זה לא קשור, תזכור תמיד, בכלל, במשפחה, יש הורים ויש ילדים - - -
<אביעד כספי: נכון.
<אביעד כספי: הוא לא נתן לו אפשרות לפנות.
דוד אמסלם: אתה אומר שבסופו של דבר, אתם הוצאתם לו איזשהו צו וגם אחרי הקטע הזה אתם צריכים לתת להם את האופציה לפנות בעצמם את הציוד שלהם אם הם רוצים.
דוד אמסלם: כמו בכל דבר, תשמע, תחשוב, אני תמיד אומר - - -
<מורג קייזלר: ארוחת צהריים - - -
דוד אמסלם: אמת המידה שלי בעניין, בכל נושא שאני אומר, גם פה בכנסת, אני אומר לכל דבר, תחשוב שזה הבית שלך או של האחים שלך או של ההורים שלך, תנהג אותו דבר.
<אביעד כספי: יושב ראש הוועדה, אתה לא סבור לרגע שמישהו מקציני המינהל האזרחי מאוגדת איו"ש בפיקוד המרכז לא פועל בשיקול דעת, מתוך זה שהוא מסתכל, כמה שהוא יכול, בכך שהוא יפגע כמה שפחות באנשים.
אורן אסף חזן: אז איך אתה מסביר את מה שהיא רק עכשיו אמרה, שהייתה ארוחת צהרים לילדים - - -
<מורג קייזלר: פרקו לי את היד לצורך העניין.
דוד אמסלם: אני אתן לך, אני אתן לך, שאלה אחרונה.
דוד אמסלם: אביעד, תשמע, אני אומר לך משהו - - -
<אביעד כספי: סליחה, שניה, אמרת דברים שקשורים לעניין של להסתכל לאנשים - - -
אורן אסף חזן: אתה היית בפינוי?
דוד אמסלם: שניה, שניה, לא, לא, לא, לא להפריע לו.
<אביעד כספי: אני אענה על הכול.
אורן אסף חזן: היה שם - - -
דוד אמסלם: לא, אורן, אורן, אורן.
דוד אמסלם: הוא לא בוועדת חקירה פה.
אורן אסף חזן: חלילה, רק השאלות - - -
דוד אמסלם: אני רוצה, אביעד, אביעד.
<אביעד כספי: מבטיח לענות על הכול, כן.
דוד אמסלם: תקשיב, אני עשיתי את הדיון הזה, אני עשיתי את הדיון הזה, הרי חלאס, הבית נהרס ואני באמת עשיתי את הדיון הזה כדי לצאת קדימה למקום טוב.
אורן אסף חזן: אמרו את זה גם בדיון - - -
דוד אמסלם: לקחת את מה שהיה.
דוד אמסלם: כבר גמרנו.
דוד אמסלם: את הנעשה אין להשיב.
<מורג קייזלר: את הנעשה אין להשיב אבל צריך לעזור להם.
דוד אמסלם: אני אומר, אל תתחפר, עזוב, אל תלך לשם.
<אביעד כספי: אני לא - - -
דוד אמסלם: אני אומר, 'בגדול', תראה, אני אגיד לך, כל גוף במדינת ישראל בסך הכול קם בבוקר, רוצה לעשות טוב אבל מה לעשות, הרבה פעמים יש תקלות בהרבה נושאים.
דוד אמסלם: לא רק שלך, בהמון, אנחנו עושים פה דיונים בהרבה נושאים שאני משתגע איך עושים אותם, אז בוודאי שקורים, אף אחד לא קם בבוקר ורוצה להרע אבל לפעמים הדינמיקה מובילה לאיזשהו, אתה יודע, אנחנו בני אדם בסוף.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, 'בגדול', בוא תשמע את ההערות, ואני רוצה לפתוח את ההערות פה, תקשיב, ואחרי זה תגיד לי מה עמדתך, לאן אתה רוצה לקחת את זה קדימה בתוך הצבא.
דוד אמסלם: אז בוא נתחיל קודם כל, את יודעת מה, אני אתן לך לדבר.
אורן אסף חזן: משהו קטן לפני.
דוד אמסלם: האישה, בוא נתן לה.
אורן אסף חזן: אני אתן לה, רק שאלה קטנה.
דוד אמסלם: קשה לעצור אותו.
אורן אסף חזן: אתה עוד לא יודע כמה, אתה עוד לא יודע.
אורן אסף חזן: אתה היית נוכח בפינוי הספציפי הזה?
<מורג קייזלר: מי מבין כל אלה שיושבים פה?
אורן אסף חזן: שאני אדע אם השאלות בכלל רלבנטיות, כי אני יודע שלשאלה הראשונה שתהיה לי כשאני אתחיל לדבר לא תהיה לך תשובה, כמו למה, למשל, המינהל, משרד הביטחון או מי מטעמו, מצפצף על הכנסת, כשבוועדה הקודמת הוחלט במפורש, תוך חודש להגיש תחקיר שעד היום לא הגיע, אז לפני שאני מגיע לדברים שלי, רק כדי לדעת, כי סתם לבוא ולהפנות אליך אצבע מאשימה כשאתה לא אשם - - -
דוד אמסלם: אנחנו שאלנו את השאלה הזאת.
אורן אסף חזן: רגע, הגעתי קצת באיחור.
דוד אמסלם: אני שאלתי את השאלה, קיבלתי את התשובה.
דוד אמסלם: תנוח דעתך, בוא תתקדם.
<מורג קייזלר: האם מישהו מביניהם, האם מישהו מכם היה שם?
דוד אמסלם: זה לא קשור, זה הסיפור האישי.
<מורג קייזלר: אני קודם רוצה לדעת אם מישהו היה שם פיזית.
<מורג קייזלר: האם מישהו מכם היה שם פיזית, היה אחראי?
<שגיא קייזלר: זה קשור משמעותית.
<מורג קייזלר: סליחה, אתם לא עונים.
<אביעד כספי: אני אסביר למה - - -
דוד אמסלם: דקה, אורן.
<אביעד כספי: אם אתם רוצים לשאול אז תשאלו - - -
דוד אמסלם: אביעד, אביעד, אביעד, שניה.
<קריאה: אנחנו מנהלים את הדיון.
<שגיא קייזלר: דיון מהיר.
דוד אמסלם: שניה, אביעד, אביעד, שניה.
דוד אמסלם: לא מתנהלים אצלי כך, רק עכשיו, את יודעת, בגלל שאנחנו קצת, אז בואו נתחיל כך, ניתן לגברת להגיד ואת שמה.
<מורג קייזלר: מורג.
<מורג קייזלר: הבית היה שלי, של שגיא ושל חמשת ילדינו.
<מורג קייזלר: אני באמת רוצה לפתוח בזה.
<מורג קייזלר: אנחנו לא אויבים, כולנו משרתים את המדינה, בעלי מתגייס לצבא, עושה מילואים, אני שירתתי שירות לאומי, כולנו רואים בסוף את טובת המדינה.
<מורג קייזלר: אני מרגישה שאנחנו אחד מול השני משני צידי מיתרס וזה ממש לא המצב.
<מורג קייזלר: קשה לי מאוד עם התשובות שענית בגלל שאל"ף, אני לא יודעת אם היית שם והתשובות הן מאוד קרות ולא אמיתיות.
<מורג קייזלר: דבר ראשון, אמרת שבא בן אדם ובדק וראה שאי אפשר היה להתיך את הבית, שאי אפשר היה להרים אותו, לחתוך ולהעביר.
<מורג קייזלר: מתי?
<מורג קייזלר: הגעת בתשע ובתשע וחצי כבר הרסו הכול.
<מורג קייזלר: מתי בדיוק התארגנו על בן אדם שבא ובדק את זה?
<מורג קייזלר: אני מבטיחה לך, אף בן אדם לא בדק את זה.
<מורג קייזלר: דבר שני, אם הבאתם אדם שבדק את הבית ולא הבאתם אדם שידאג לילדים שלי, שיחזרו ויהיה מי שיטפל בהם כי אותי השאירו פרוקת יד, לי פרקו את היד והייתי צריכה לנסוע לבית חולים אז לא ממש היה לי זמן לילדים, היו לי כאבים איומים.
<מורג קייזלר: בעלי היה צריך, מישהו היה צריך להתארגן על כל הציוד הזה שנזרק בחוץ ועל הנזק הגדול שהיה ואני אומרת לך, אני לא יודעת אם יש לך ילדים או לא, זו טראומה שהם ייקחו אותה לכל החיים שלהם, לכל החיים שלהם, כשהם יבנו בית, כשהם יתחתנו, כשהילדים שלהם יתחתנו ובכל מקום שהם ילכו בחיים שלהם הם יפגשו את זה שם.
<מורג קייזלר: אנחנו פוגשים את זה כל יום.
<מורג קייזלר: אז אני לא מאמינה שבאמת היה בן אדם ובדק, לא מאמינה לזה, כי הם באו בשביל להרוס, זו הייתה המטרה, אמר לי הבן אדם, אמרתי לו, בוא תתן לי להגיע לבג"ץ, מגיע לי גם להגיע לבית משפט.
<מורג קייזלר: אתה רוצה להרוס את הבית הזה?
<מורג קייזלר: בוא תן לי הזדמנות להגיש בג"ץ.
<מורג קייזלר: הוא אמר לי: אני באתי להרוס את הבית.
<מורג קייזלר: מי שהיה שם בכוחות.
<מורג קייזלר: אני באתי להרוס את הבית.
<מורג קייזלר: אמרתי לו: ולמה כל האלימות הזאת?
<מורג קייזלר: הרי רק אני ובעלי פה.
<מורג קייזלר: הוא אמר: את לא תתקרבי לבית, את לא תעשי כלום, זה מבחינתי לא המקום שלך.
<מורג קייזלר: את תעופי מפה.
<מורג קייזלר: הוא דיבר אלי מאוד לא יפה.
<מורג קייזלר: אמרתי לו: זה רק עניין, אני עשיתי לך משהו רע?
<מורג קייזלר: אני פגעתי בך?
<מורג קייזלר: אתה קמת בבוקר ואמרת: היום אני בא, לא יודעת, מה, מה חשבת בלילה?
<מורג קייזלר: הוא אמר לי: אני קמתי בבוקר בשביל להרוס את הבית הזה, זה שטח צבאי סגור ואת לא מתקרבת.
<מורג קייזלר: לא ברמה של התייחסות.
<מורג קייזלר: אני בעלת הבית, למה שלא יתייחסו אלי כמו אל בן אדם?
<מורג קייזלר: אמרתי לו: תן לי להוציא, יש לי ילדים שצריכים להגיע, יש לי טיטולים שאני צריכה להוציא, לא היה לי כלום באותו יום, הסבים והסבתות נסעו לקנות, טיטולים, מוצצים, פיג'מות, גרביים, האם זה נורמאלי?
<מורג קייזלר: ככה מתייחסים לבן אדם?
<מורג קייזלר: האם אני עשיתי משהו רע למישהו?
<מורג קייזלר: מעבר לזה, יש ליד הבית שלי, אלף בתים, לא יודעת כמה בתים יש, יש הרבה בתים, יש בנייה - - - "אש קודש", "אחיה" למה הלכתם לבית שלי, שהוא על אדמות מדינה, שהוא בכלל לא באופציה ראשונה של הריסה, באתם אליו והרסתם אותו, למה?
<מורג קייזלר: לא נתת לזה תשובה.
<מורג קייזלר: אמרת: בית לא חוקי.
<מורג קייזלר: מה זה "בית לא חוקי"?
<מורג קייזלר: התשובה הזאת לא מתקבלת בגלל שזו הייתה אכיפה לא שוויונית.
<מורג קייזלר: אם היא הייתה שוויונית לכולם אז מקובל עליי, בניתי בית לא חוקי ובמקום לא חוקי יחד עם עוד מאות אנשים, אני מקבלת עלי את העונש, אני יודעת שאני בונה בית שיכולים לבוא ולהרוס אותו, אני מקבלת צו הריסה, כמו כל החברים שלי שקיבלו צו הריסה, אבל אי אפשר לבוא רק אלי ולהרוס רק את הבית שלי, ורק לפגוע בילדים שלי, את זה אני לא מקבלת.
<מורג קייזלר: למה מישהו שבנה לא חוקי, אחֵר, כן יכול לשבת בבית שלו ולשתות קפה באותו הבוקר ואני צריכה להתמודד עם הריסה.
<מורג קייזלר: לא נתת את התשובה והתשובה שזה לא חוקי לא מתקבלת, תגיד למה הרסת את הבית הזה, הזה, ספציפית הזה, הוא אפילו לא על אדמות של ערבים - - -
דוד אמסלם: גברת קייזלר - - -
<מורג קייזלר: אין ערבי שביקש אותן.
דוד אמסלם: מורג, בואי תקשיבי.
<מורג קייזלר: האם זה - - - לך, התשובות שלו?
דוד אמסלם: בסדר אז אני, אנחנו לא - - -
<מורג קייזלר: שהוא נתן - - -
דוד אמסלם: שניה - - -
<מורג קייזלר: הן מרתיחות אותי כי בסוף אני קמה בבוקר ואני עד היום לא הצלחתי להבין, ואני באמת רוצה תשובה אמיתית, אז תגידו שבעלי עשה לכם משהו רע, פגע בכם, העבודה שלו לא נראית לכם ובאתם ספציפית להעניש אותו, אז זה לא יודעת מה הוא עשה לכם.
<מורג קייזלר: תגידו את זה, פעם אחת שמישהו יגיד את זה בקול רם, אל תתחבאו מאחורי כל התשובות האלה.
<מורג קייזלר: אני לא יכולה לשמוע את זה יותר, כי זה לא נכון להגיד את זה, זה פשוט לא נכון ולהגיד שבאתם לפנות וידעתם מראש שאתם באים לפנות ונערכתם לזה, אפילו לא נערכו לזה –נראה לי– בלילה שלפני, אני יודעת מחיילים, שבאו אליהם בשמונה וחצי בבוקר ואפילו לא אמרו להם מה הם צריכים לעשות.
<מורג קייזלר: זה יצא במקרה כי היו כמה אנשים שאני מכירה.
<מורג קייזלר: לא יכול להיות.
<מורג קייזלר: אני אומרת גם אם אתה מדבר על העתיד, אנחנו הבאנו את הילדים שלנו כי אנחנו באמת מרגישים שזו שליחות, והם מרגישים שזו שליחות, שאסור שזה יקרה לעוד ילדים.
<מורג קייזלר: לא יכול להיות שילדים יגיעו – את הרווחה עיכבו ב"שבות רחל", הרווחה של המועצה לא נתנו לה להתקרב, ברמה כזאת, אף אחד לא נערך לראות מה קורה לילדים האלה.
<מורג קייזלר: אני משלמת להם פסיכולוגים ואני משלמת להם טיפולים ואני משלמת להם תראפיות, מכספי.
<מורג קייזלר: האם מישהו מהמדינה שאל מה זה עשה לילדים, ילדים של מדינת ישראל?
<מורג קייזלר: אלה לא ילדים שחיים בחו"ל.
<מורג קייזלר: הם אזרחי מדינת ישראל, איך יכול להיות שהילדים האלה, האם אתה יכול להסתכל לבת שלי ולתת לה את התשובות האלה?
<מורג קייזלר: אני רוצה תשובה אמיתית, כנה, למה הרסתם את הבית הזה?
<מורג קייזלר: למה קמתם בבוקר ובאתם במגמה של הריסה, היו שם שלשה טרקטורים, למה הבאתם שלושה טרקטורים, אם הבאתם אדם שבדק אם אפשר להעתיק?
<מורג קייזלר: למה לא נתתם לי אפשרות ללכת לבג"ץ?
<מורג קייזלר: למה אף אחד לא טיפל בילדים שלי כשהייתי צריכה לנסוע לבית חולים?
<מורג קייזלר: למה בכלל הפעילו כלפיי אלימות?
<מורג קייזלר: למה אני הייתי האויב באותו היום?
<מורג קייזלר: אני לא הרגתי אף אחד, אני לא פשעתי, אני לא חטאתי, אני בניתי בית כמו כל האנשים שגרים שם ובנו בתים.
<מורג קייזלר: ועל הדברים האלה אני רוצה תשובות.
<מורג קייזלר: לא תשובות כלליות כמו מהו התפקיד של המינהל, לא תשובה שלפיה המינהל הורס בתים במקומות לא חוקיים, כי זו לא תשובה מבחינתי.
<מורג קייזלר: איפה היה צוות רווחה?
<מורג קייזלר: הרי כשמפנים יש צוות הרבה יותר גדול, אין צוות שבא ורק הורס, נכון?
<מורג קייזלר: ואין לכם תשובות אז פעם אחת תגידו את האמת בקול ותנו לנו פתרון מיידי כי לנו היום אין פתרון.
<מורג קייזלר: לי אין כסף לבנות בית.
<מורג קייזלר: אין לי.
<מורג קייזלר: לקחתם את הכול.
<מורג קייזלר: לא נשאר לי שקל לבנות בית מחדש לילדים שלי.
<מורג קייזלר: ואנחנו גרים בקראוון וצפוף לנו וקטן לנו, אני רוצה באמת פיצוי כספי על כל העוול הזה שנעשה, כי הוא נעשה שלא כחוק, אנשי חוק שעשו שלא כחוק ואני רוצה פתרון לנו.
<מורג קייזלר: כן, וגם להסתכל קדימה כי אסור שדברים כאלה יקרו.
<מורג קייזלר: מישהו פה בא והייתה לו מטרה אחת: להרוס וזה מה שהוא ראה, דיברת על אויבים וכן, הם היו אויבים, באותו היום הם התייחסו אלינו כאל אויבים, כאחרוני האזרחים במדינת ישראל ועליי זה לא מקובל, כי אני בכל זאת מגדלת את הילדים שלי לאהבת ארץ ישראל, ולציונות של ארץ ישראל ואנחנו אנשי ארץ ישראל.
<מורג קייזלר: אנחנו אוהבים את המדינה, אין לנו שום בעיה עם המדינה אז אף אחד לא יגיד משהו אחר.
<מורג קייזלר: ואני באמת רוצה פתרון לנו כמשפחה, כי היה פעם ולא יכול להיות ששנתיים המדינה גוררת את זה והיא יודעת שהיא השאירה אותנו חסרי כל ובלי כלום.
<מורג קייזלר: ואני באמת מבקשת, אני יושבת פה ואני אומרת לכם: פעלתם שלא כחוק.