GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רויטל סויד: קודם כל, צריך להבין שדרום תל אביב – ולא היינו צריכים סיור של המחנה הציוני אותו עשינו כי אנחנו מכירים את זה כבר שנים רבות – צריך להכריז עליו כאזור מוכה אסון.
רויטל סויד: אי אפשר לחיות שם.
רויטל סויד: אף אחד מאתנו לא היה יכול לחיות שם דקה אחת.
רויטל סויד: צעירים לא יכולים ללכת ברחובות.
רויטל סויד: אני כבר לא אומרת נערות כי אלה גם נערים.
רויטל סויד: מקרי שוד.
רויטל סויד: מקרי אונס.
רויטל סויד: הטרדות מיניות.
רויטל סויד: קשישים שלא יוצאים מהבית וגניבות.
רויטל סויד: לא יכול להיות שמתקיים כאן היום דיון, מעבר לכך ששר הפנים לא נמצא כאן, ורק תושבי דרום תל אביב נמצאים כאן.
רויטל סויד: לכאורה זאת הייתה צריכה להיות מצוקה של כל מדינת ישראל.
רויטל סויד: איך הגענו למצב שאנחנו כמדינה, שהממשלה, הממשלה הנוכחית, וראש הממשלה בכל הכנסות הקודמות לא טיפל עד היום בכך שתושבי דרום תל אביב לא יהיו אלה שישלמו את המחיר.
רויטל סויד: דודי, מה שהוועדה כן יכולה לעשות.
רויטל סויד: הוועדה יכולה לעשות דבר מאוד מאוד מסוים.
רויטל סויד: הוועדה יכולה לגרום לכך שכל הבקשות שהוגשו של מבקשי המקלט, ועד היום אף אחד לא מטפל בהן – לא באמת מתכנס בית הדין, לא באמת נשמעות הבקשות, לא באמת מתקיים הליך כמו שצריך – הוועדה תצא עם קול קורא, ולוועדה ולך יש את הכוח לעשות את זה.
רויטל סויד: קול קורא לכך שכל מי שנמצא כאן, בין כמסתנן, בין כמבקש מקלט, כל מי שנמצא כאן ואין לו אזרחות ישראלית, יעבור דרך שערי בתי הדין תוך פרק זמן קצוב כדי שידעו שמי שמבקש מלקט, יימצא לו פתרון, ומי שהוא מסתנן, לא ישהה יותר בארץ.
<עובד חוגי: ואלה שלא ביקשו?
רויטל סויד: אז הם מסתננים.
<עובד חוגי: אז צריך להוציא אותם.
דוד אמסלם: עובד, צא מהמעגל.
דוד אמסלם: לך אחורה.
רויטל סויד: מי שלא מבקש מקלט, הוא מסתנן ואין לו מקום כאן.
דוד אמסלם: חברת הכנסת מרב מיכאלי.
דוד אמסלם: אני תחמתי את הדיון כך שבשעה 10:00 נעבור לשמוע את בן עמי.
דוד אמסלם: הדיון מתקיים עד שעה 10:30 ומפאת כבודכם אני נותן לכם דקה להערה, אבל אני רוצה לשמוע את אנשי המקצוע.
<קריאה: מה עם אלה שנרשמו לדיבו?
דוד אמסלם: לא כל מי שנרשם, אני אתן לו לדבר.
<קריאה: באנו באופן מיוחד.
<בני פרץ: אדוני היושב ראש, אתה יודע שהנושא הזה הוא נושא של נדל"ן.
<בני פרץ: הנדל"ן עומד שם מול עיני תאוות הבצע.
דוד אמסלם: בני, קום וצא החוצה.
<בני פרץ: אני אצא החוצה אבל לי לא נתת את רשות הדיבור להגיד לך איך זה יושב בדרום תל אביב, לי כפנתרים שחורים שעשינו מספיק שם וראינו מה קורה.
דוד אמסלם: צא החוצה.
<בני פרץ: מדובר בנדל"ן.
<בני פרץ: רוצים לדחוק את התושבים החוצה כדי לזכות בנדל"ן.
<בני פרץ: אחר כך הם יעבירו אותם לחוץ לארץ.
מרב מיכאלי: אדוני היושב ראש, אם מה שאמר בדרכו החוצה בני נכון, גם זה נוגע למדיניות הממשלה.
מרב מיכאלי: אם אלה הקנוניות שמתנהלות בין אנשי נדל"ן שמחכים לכך.
דוד אמסלם: זאת ההערה?
מרב מיכאלי: אני יצאתי כי באמת קשה לי ברמה הרגשית הכי בסיסית וכואב לי לשבת כאן.
מרב מיכאלי: מאז שאני בכנסת זה כמו טקס קבוע שמתקיים פעם בכמה חודשים.
מרב מיכאלי: המצוקה של התושבות והתושבים היא ממש בלתי נסבלת והיא שוברת לב.
מרב מיכאלי: אני אומרת, למרות שזה לא פופולרי בין התושבות והתושבים, שגם המצוקה של האפריקאים שוברת לב.
מרב מיכאלי: הדבר הזה שזה הטקס אותו אנחנו מקיימות פעם בכמה חודשים ושום דבר לא משתנה ולא נעשה צעד כלשהו, זה מכניס לתחושת מצוקה, תסכול וחוסר אונים, ואם זה שם אותי שם, אני רק יכולה לתאר לי מה זה עושה לתושבות ולתושבים.
מרב מיכאלי: המחנה הציוני העלה הצעת חוק.
מרב מיכאלי: היו לזה הרבה התנגדויות, גם מצד התושבים, אבל לפחות זאת הייתה תכנית פעולה קונקרטית במרכזה עמדה הקמת רשות שתטפל בדרום תל אביב.
מרב מיכאלי: אני חושבת שגם אם הממשלה רוצה להציע אלטרנטיבה, הגיעה הזמן שהיא תציע משהו.
יעל גרמן: אני חושבת שהבעיה שלנו היא בדיוק לשמה התכנסנו כאן.
יעל גרמן: אין מדיניות לממשלה.
יעל גרמן: אני סבורה שיש מדיניות שהיא מוסתרת, מדיניות כזו שבאה ואומרת בואו נזניח את הנושא, בואו נסתיר אותו ואז אולי הוא ייעלם, אבל כולנו יודעים שהוא לא ייעלם.
יעל גרמן: להערכתי הפתרון של בעיית הפליטים הוא גם הפתרון של בעיית התושבים.
יעל גרמן: אם אנחנו נדע לפזר אותם, לתת להם עבודה, לתת להם זכויות, הרי הם לא יסתובבו בתוך דרום תל אביב, בתוך שלושת השכונות, וייצרו את המצב הבלתי נסבל.
דוד אמסלם: חבר הכנסת עמר בר-לב.
עמר בר-לב: אני מוותר על הדקה שלי למען התושבים.
עמר בר-לב: באנו לשמוע אותם ואני מבקש שנשמע אותם.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה עכשיו לשמוע את אמנון בן עמי.
דוד אמסלם: קודם כל, אמרתי לגבי השר.
דוד אמסלם: אנחנו תכננו שהשר יגיע.
דוד אמסלם: שמעתי כאן שמכפישים אותו ולא יעלה על הדעת וכולי, זה בסדר, אבל אמרתי שמסיבות אישיות הוא לא יכול היה להגיע.
דוד אמסלם: הוא פירט בפני ואני חושב שהוא באמת השתדל לבוא וזה היה מתואם אתו.
דוד אמסלם: זה היה בשביל העובדות.
<קריאה: חבר הכנסת בר-לב ויתר על הזמן שלו ונתן לנו.
<קריאה: זה פשוט ביזיון, לא לתת לנו לדבר.
<קריאה: מה הסיבה לבוא מתל אביב לכאן ולא לדבר?
דוד אמסלם: תוציא אותה.
<קריאה: חבר הכנסת בר-לב ביקש לוותר על התור שלו כדי שתהיה לנו זכות לדבר.
<קריאה: גועל נפש.
<אמנון בן עמי: בוקר טוב אדוני היושב ראש, חברי הכנסת וכל מי שנמצא כאן.
<אמנון בן עמי: הסוגיה של ההתמודדות עם ההסתננות שמלווה אותנו בשנים האחרונות, חשוב לי מאוד לציין בפתיחת דברי, היא סוגיה שנתונה לרבים מהגופים בממשלת ישראל.
<אמנון בן עמי: נשמעו כאן אמירות כאילו שר הפנים לבדו יכול להתמודד עם התופעה, לפתור אותה אבל הוא לא עושה כך, אלא שמעורבים בהתמודדות עם תופעת ההסתננות משרד ראש הממשלה, משרד המשפטים, משרד האוצר, עיריית תל אביב, משרד הבריאות, משרד הרווחה, המשרד לביטחון פנים, כאשר לכל המשרדים האלה - אני לא רואה את כל הנציגים כאן - השפעה על התמודדות עם תופעת ההסתננות.
<אמנון בן עמי: אין ביכולת שר הפנים לפתור את הסוגיה הזאת לבד, את הבעיה שעדיין ניצבת לפתחה של מדינת ישראל.
<אמנון בן עמי: אני עובד עם שר הפנים מספר חודשים והטענות שהוא לא מטפל, הן פשוט כזב.
<אמנון בן עמי: נכון, יכול להיות שהוא לא מיחצן את זה בתקשורת.
<אמנון בן עמי: נאמרו כאן אמירות על הגדלת חולות - השר פנה לגבי הגדלת חולות.
<אמנון בן עמי: יש בעיות תקציביות עם תקציבי יציאה מרצון – השר מטפל בזה.
דוד אמסלם: אמנון, הזמן קצר כי בשעה 10:30 אני חייב לנעול את הדיון.
<אמנון בן עמי: נתת לי עשר דקות.
דוד אמסלם: עזוב את השר ותעבור למדיניות.
<אמנון בן עמי: חשוב שהתושבים ידעו וחשוב שחברי הכנסת ידעו שזאת עבודה כלל ממשלתית.
<אמנון בן עמי: ברשותכם, אני מבקש לתת לי שתי דקות.
<אמנון בן עמי: המצב הוא קשה.
<אמנון בן עמי: גם אם היו כאן, לא ארבעים אלף מסתננים אלא 10,000 מסתננים, תושבי דרום תל אביב בהרגשה שלהם צודקים לחלוטין כי הם מרוכזים אצלם.
<אמנון בן עמי: באילת היו 6,500 מסתננים והיו יש אלפיים.
<אמנון בן עמי: כל מי שהבניין שלו מלא במסתננים, הוא במצוקה ואני לא אומר שלא.
<אמנון בן עמי: למדינת ישראל חדרו כ-65 אלף מסתננים.
<אמנון בן עמי: הם נספרו בגבול כך שזה לא אומדן אלא זה מספר.
<אמנון בן עמי: היום יש כארבעים אלף לא כולל לידות.
<אמנון בן עמי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, בדרום תל אביב יש זרים נוספים מעבר למסתננים אבל אנחנו דנים בסוגיה של המסתננים.
דב חנין: יש לכם הערכה מספרית?
דוד אמסלם: לא לשאול.
<אמנון בן עמי: אני רוצה לומר חד משמעית שגם בנושא מסתננים וגם בנושא שוהים בלתי חוקיים אחרים, ושתי הקבוצות הנוספות העיקריות הם עובדים זרים שאשרתם פגה ותיירים כאשר ממשלת ישראל מחליטה לפטור מדינות מאשרה.
<אמנון בן עמי: מי שלא מבין שיש לזה תופעה נלווית כאשר מגיעים ללא אשרה למדינת ישראל, גם במטרה לעבוד, להישאר בה ולעבוד ולא רק למטרת תיירות, כאשר אנחנו מביעים את התנגדותנו – תוקפים אותנו ואומרים שאנחנו פוגעים בתיירות של המדינה ובכלכלה.
דוד אמסלם: יש לי רעיון כדי לקדם אותנו.
דוד אמסלם: אני קבעתי את הדיון על דרום תל אביב.
דוד אמסלם: אני לא בא כרגע לדבר על כל הדברים ועל השוהים הבלתי חוקיים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על המסתננים בדרום תל אביב.
דוד אמסלם: מה שמעניין אותי כרגע, זה רק דרום תל אביב.
דוד אמסלם: כמה לדעתך מסתננים נמצאים היום בדרום תל אביב?
<אמנון בן עמי: האומדנים שלנו מדברים על תל אביב, כ-17 אלף.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני שואל אותו.
דוד אמסלם: גם אם הוא טועה, עזבו.
<קריאה: כולל גם תיירים.
<אמנון בן עמי: מסתננים.
דוד אמסלם: אני אמקד את העניין.
דוד אמסלם: אנחנו עשינו את סיור הוועדה והייתה גברת אחת שאם אני יכול לתמצת את הכול, זה העניין.
דוד אמסלם: אישה מדהימה, אישה אצילית, מאז לא ראיתי אותה, בשם סופיה.
<קריאה: היא כאן.
דוד אמסלם: שלום לך סופי.
דוד אמסלם: היא לקחה אותי לבניין שלה.
דוד אמסלם: היא אמרה לי שהיא עלתה לארץ בשנת 1952, באה לארץ ישראל שלנו, והיום היא נמצאת בארץ זרה, לא שלה.
דוד אמסלם: היא אמרה שהיא לא יוצאת, היא לא יכולה לצאת, הילדים שלה לא מבקרים אותה.
דוד אמסלם: הסתובבנו עוד כמה מטרים, כל מערכות הביוב קורסות מהכמות.
דוד אמסלם: האזור הזה אפילו לא יכול להכיל את הכמויות האלה.
דוד אמסלם: אני שואל כרגע מבחינת הפתרון.
דוד אמסלם: כרגע זה הדיון.
דוד אמסלם: תגיד לי מה המדיניות שלכם.
דוד אמסלם: אני רואה אתכם כאבן הראש.
דוד אמסלם: נכון שלא רק אתם נמצאים בלופ.
דוד אמסלם: כמעט כל בעיה שלי כאן
דוד אמסלם: מתמקדת בעוד משרדים אבל בסוף יש את המשרד הראשי שהנושא חונה אצלו.
דוד אמסלם: מה המדיניות שלכם בנושא הזה של פתרון הבעיה?
<אמנון בן עמי: כמו ששאלת, המדיניות שלנו קודם כל הייתה התמודדות עם הבלימה של הכניסה ואכן הכניסה נבלמה.
<אמנון בן עמי: זה הישג ראשון.
עמר בר-לב: היא נבלמה בגלל הגדר.
<אמנון בן עמי: אין לי זמן להרחיב, אבל היו תיקוני חקיקה.
עמר בר-לב: הישג יפה של משרד הפנים.
<אמנון בן עמי: מי שדחף לבניית הגדר, בהחלט היה משרד הפנים.
עמר בר-לב: בממשלה הקודמת קודמת.
<אמנון בן עמי: שואלים על הפעילות של רשות האוכלוסין.
<אמנון בן עמי: דבר נוסף, היו 65 אלף והיום יש כארבעים אלף.
<אמנון בן עמי: אני לא מדבר על הזרים האחרים.
<אמנון בן עמי: דבר נוסף, דיברו על בקשות מקלט.
<אמנון בן עמי: שר הפנים הנוכחי הקים ועדה נוספת לבדיקת בקשות מקלט כדי לזרז.
<אמנון בן עמי: אכן נשאלה קודם שאלה.
<אמנון בן עמי: הוגשו 13 אלף ונבדקו כבר 5,000.
<אמנון בן עמי: מי שלא מקבל מעמד פליט, הוא יוצא?
<אמנון בן עמי: כי לסודן ולאריתריאה אנחנו לא יכולים להרחיק בכוח.
<אמנון בן עמי: זאת לא ההחלטה שלנו.
<שפי פז: כי זה תקוע בבית משפט.
<שפי פז: אני מסבירה לך למה.
דוד אמסלם: אני לא מבין את העניין.
דוד אמסלם: יש מעמד פליט ואיזה מעמד יש לו?
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את סוגי ההגדרות.
<אמנון בן עמי: הסודנים והאריתריאים שהם הרכיב העיקרי בתופעת ההסתננות, למעשה אנחנו לא יכולים לגרש אותם למדינות המקור.
<אמנון בן עמי: כלומר, אין לנו בעיה של אכיפה – דיברו על אכיפה – אבל לאריתריאה לא מחזירים כמדיניות עולמית ובשל בעיות של זכויות אדם, ולסודן בשל היעדר קשרים דיפלומטיים.
<אמנון בן עמי: אני עובד על פי הנחיות של בג"ץ ועל פי הנחיות של משרד המשפטים.
<אמנון בן עמי: הוגשו לא מעט תיקוני חקיקה בנושא חוק ההסתננות הידוע.
<אמנון בן עמי: בג"ץ ביטל, דחה, הקל ואנחנו עובדים על פי זה.
<אמנון בן עמי: הקמנו את מרכז השהייה חולות.
<אמנון בן עמי: אמר חבר הכנסת חנין שלא היה צריך אותו, אבל היה צריך אותו ועוד איך.
<אמנון בן עמי: יש בו 3,300 והוא מלא.
<אמנון בן עמי: שר הפנים פנה בבקשה להגדלה מכיוון שכל מקום נוסף שאנחנו מוציאים ממרכזי הערים לשם, זאת הקלה על האוכלוסייה.
<אמנון בן עמי: לכן אנחנו ממתינים לתשובה של הגורמים המוסמכים האם יגדילו לנו את חולות, כן או לא.
<אמנון בן עמי: דבר נוסף, סיוע ביציאה למדינה שלישית או למדינת המקום.
<אמנון בן עמי: דחפנו כדי שהמסתננים שהגיעו לכאן יקבלו מענק של 3,500 דולר פלוס כרטיס טיסה למי שיאות לעזוב מרצונו.
<אמנון בן עמי: בשלוש השנים האחרונות כ-15 אלף עזבו מרצונם למדינות המקור או למדינה שלישית.
<אמנון בן עמי: כלומר, הבעיה לא פתורה.
<אמנון בן עמי: יש התמתנות.
<אמנון בן עמי: אני חוזר ואומר, חבריי מדרום תל אביב, אני בטוח ומבין שכל מי שהבניין שלו מאוכלס כולו וכל מי שרואה בחצרות שלו – ואמרתי, שלא ישלו אתכם, אין פתרון קסם ואין פתרון שייקח חצי שנה.
<אמנון בן עמי: ממשלת ישראל לא יכולה לגרש בכוח.
<אמנון בן עמי: למה דרום תל אביב?
<אמנון בן עמי: נאמר כאן שנתנו כרטיס לדרום תל אביב.
<שפי פז: גרשו למצרים.
<אמנון בן עמי: תני לי לענות.
<אמנון בן עמי: לא נותנים כרטיס לדרום תל אביב.
<אמנון בן עמי: נותנים כרטיס לבאר שבע וכל אחד נוסע להיכן שהוא רוצה.
<אמנון בן עמי: סביר להניח שהמקבץ הגדול – לא סביר להניח אלא זה כך – הוא בתל אביב, שם מקומות התעסוקה, שם מעסיקים, שם היצע הדירות כנראה יותר רחב ואל הנקודות האלה צריך ללכת.
<אמנון בן עמי: חבל שלא יושב כאן נציג של עיריית תל אביב שהיא צריך להיות כאן.
דוד אמסלם: אני לא יכול לסכם את כל הדיון כי זה דיון של לפחות שבוע.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול שאלה ואני רוצה להתמקד.
דוד אמסלם: בכפוף לכל מה שאמרת, בכפוף לכך שבאמת יש מגמה של צמצום בארץ והכול טוב ויפה ומצוין.
דוד אמסלם: בכפוף למגבלות החוקיות שציינת אותן, ואני כרגע לא נכנס אליהן, אתה מבין לבד שכל בר דעת מבין שהוא עושה סיור בדרום תל אביב, באזור הספציפי – דרך אגב, זה תא שטח מאוד קטן – זה מרוכז במספר רחובות.
דוד אמסלם: האם יש לכם מדיניות לפתור את הבעיה של דרום תל אביב?
דוד אמסלם: בהנחת עבודה שלא מוציאים אותם עכשיו לסודן אבל כרגע הריכוז הוא כאן והשאלה היא מה עושים עם החבר'ה.
<אמנון בן עמי: גם בעבר, עת ניסינו לעשות הגבלת אזורים, נתקלנו בקשיים משפטיים.
<אמנון בן עמי: יושבים כאן היועצים המשפטיים.
דוד אמסלם: למה לעובדים בסיעוד אתם עושים הגבלת אזורים בחולון?
<אמנון בן עמי: דרך אגב, בדיוק מהסיבות האלה.
<אמנון בן עמי: נתקלנו בבעיות.
<אמנון בן עמי: נתקלנו בתופעה שראשי הערים מהפריפריה הקימו קול זעקה שכל תוספת עליהם של אוכלוסייה חלשה תביא לקריסתם.
<אמנון בן עמי: קיבלנו הגבלות משפטיות שאנחנו לא יכולים למנוע תנועת אנשים.
<אמנון בן עמי: אנחנו מתמודדים עם אילוצים.
דוד אמסלם: היה דיון כזה ויש פרוטוקול של דיון כזה שאני יכול לראות אותו?
דוד אמסלם: יש פרוטוקול של דיון שהתבצע אצלכם או במשרד אחר – לדעתי זה חונה אצלכם – לגבי דרום תל אביב ומה הפתרונות לתושבים בדרום תל אביב, בהנחת עבודה שכרגע הפתרון הארצי של המסתננים הוא בלתי פתיר?
דוד אמסלם: מה עושים עם החבר'ה האלה?
דוד אמסלם: יש פרוטוקול כזה שאני יכול לקרוא ולומר שדנו בנושאים וביקשתם לעשות הגבלה ולא אישרו כי החוק לא מאשר?
דוד אמסלם: שרציתם לשלוח אותם למספר ערים אחרות בארץ אבל לא מאושר?
דוד אמסלם: מה קורה בנושא של התעסוקה להם?
דוד אמסלם: הוא לא יכול לעבוד אבל הוא עובד, אז אולי נשלוט על האירוע אנחנו ונחליט לאן אנחנו שולחים אותו.
דוד אמסלם: נעשה איזשהו דיון בנושאים האלה ואני יכול לראות פרוטוקולים על כך?
<אמנון בן עמי: אני אשמח להעביר לך את כל החומרים.
<אמנון בן עמי: אני רק אומר לך שבעקבות פסיקת בג"ץ לגבי השחרור מחולות, נתנו להם הפניה לא לתל אביב ולא לאילת שאלה שני מוקדים גדולים.
<אמנון בן עמי: אמרנו להם שהם לא הולכים לא לתל אביב ולא לאילת.
דוד אמסלם: לחדשים.
<אמנון בן עמי: אם אני לא טועה, לפני כשנה, לקיימים.
<אמנון בן עמי: היינו חייבים לשחרר מחולות את כולם.
<אמנון בן עמי: אם כן, הלכנו בכיוון הזה אבל עדיין יש את אלה שנמצאים בתוך תל אביב.
דוד אמסלם: למה אתם לא מזמינים אותם גם לחולות?
<אמנון בן עמי: אין לנו מקום בחולות.
דוד אמסלם: אני הבנתי שבעצם אתה מעביר אותם דרך חולות ומשם אתה מתחיל לווסת ארצי.
<אמנון בן עמי: חולות הוא לא לוויסות ארצי.
<אמנון בן עמי: קבענו קריטריונים.
דוד אמסלם: הבן אדם נכנס לחולות ואתה אומר שכשהוא יוצא, אתה אומר לו לא לתל אביב ואתה מווסת אותו כשהוא יוצא.
<אמנון בן עמי: כן, אבל המספר הקריטי עדיין נותר כי בחולות אין הרבה מקומות.
דוד אמסלם: בגדול למה אתם לא מזמינים את האנשים אליכם ומתחילים לווסת אותם?
דוד אמסלם: זה רק חלק מהעניין, זה רק נושא אחד.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לנושא התעסוקה, אני לא נכנס לשאר האלמנטים האחרים שקשורים בעניין, שיכול להיות שגם הם דורשים פריסה כזאת או אחרת, אבל תראה, אני עושה את הדיון הזה לא כדיון מקצועי.
דוד אמסלם: אני לא יכול, אין לי את הכלים כרגע מבחינת הזמן כי אם אני הייתי צריך לעשות דיון מקצועי, אני הייתי מזמין את אנשי המקצוע ולשבת יכול להיות שבוע, אבל בסוף מייצר איזשהו משהו.
דוד אמסלם: או שאני מרים דגל לבן ואומר שאין לי מה לעשות ואני מודיע לחבר'ה שאין לי מה לעשות או שאני מתחיל להוביל פתרון אמיתי.
דוד אמסלם: כרגע מה שקורה – סופיה לא יוצאת לי מהראש כי היא במצוקה.
דוד אמסלם: אני רואה שם את אימא שלי ואני משתגע.
דוד אמסלם: מה אתה רוצה שנגיד לה?
דוד אמסלם: היא לא עשתה כלום.
<אמנון בן עמי: אדוני, מכיוון שאתה אומר לסיים את הישיבה, אני כן רוצה שתשמע כיוון שאנחנו מובילים שהוא עדיין נתון לאישור בג"ץ לגבי היציאה.
<אמנון בן עמי: דניאל, אולי תאמר מספר משפטים לגבי היציאה למדינה שלישית כי זה כיוון עבודה עיקרי שלנו.
<דניאל סלומון: לגבי פרויקט המדינה השלישית.
<דניאל סלומון: כידוע למדינת ישראל יש הסדרים מול שתי מדיניות שלישיות שאנחנו מנועים מלהזכיר את שמן.
<דניאל סלומון: לכן בעניין הזה התקיימו גם דיונים חסויים.
<דניאל סלומון: בסופו של דבר הפרויקט של המדינה היה כזה שבשלב ראשון אנשים יצאו מרצונם, במקביל ליציאה שלהם למדינות המקור.
<דניאל סלומון: חלק בחרו לצאת עם קבלת אותו מענק ביציאה למדינות השלישיות ובסופו של דבר המדינה עברה לשלב ב', אפשר לקרוא לזה כך, כאשר היא אמרה שאנשים שיכולים לצאת לאותן מדינות ויבחרו שלא לשתף פעולה עם המהלך, יצטרכו לשבת במשמורת, במתקן סהרונים שהוזכר כאן קודם לכן, עד שיחליטו לצאת.
<דניאל סלומון: המהלך הזה נתקף והעתירה הזאת נדונה בבית המשפט לעניינים מינהליים בבאר שבע.
<דניאל סלומון: בסופו של דבר העתירה נדחתה וכפי שהוזכר כאן קודם הוגש ערעור לבית המשפט העליון.
<דניאל סלומון: התקיים דיון ראשון בבית המשפט העליון לגבי המתווה.
<דניאל סלומון: המדינה הציגה – רוב הדיון היה חסוי – את המתווה ונשלחה לעשות שיעורי בית מסוימים כדי לעדכן לגבי המתווה באופן כולל בפני בית המשפט.
<דניאל סלומון: בסופו של דבר הדיון הזה נקבע לדיון המשך באוקטובר אבל בשלב הזה אין מניעה מבחינה משפטית, כלומר, אין מניעה להמשיך וליישם את המתווה.
<דניאל סלומון: אני יכול לומר שבסך הכול עד היום יצאו כ-3,000 אנשים במסגרת המתווה הזה למדינות השלישיות.
<אמנון בן עמי: אני חוזר ואומר שאפשר להעלות הרבה רעיונות ואנחנו בהחלט נבחן כל רעיון.
<אמנון בן עמי: אני אומר שהיציאה למדינה שלישית, לדעתנו זה המסלול שיביא לתוצאות הכי טובות.
<אמנון בן עמי: אנחנו מאמינים שבית המשפט, כמו שאמר דניאל, שלא עצר אותנו בשלב הזה, אנחנו מקווים מאוד שבאוקטובר יאפשר לנו להמשיך לעבוד במתווה הזה.
<אמנון בן עמי: אנחנו משוכנעים שהמסלול של יציאה מרצון למדינה שלישית או יציאה למדינה שלישית שלא מרצון, זאת הדרך הנכונה להתמודד עם העניין.
<אמנון בן עמי: זה הנתיב העיקרי.
<אמנון בן עמי: זה לא שיש עוד דברים.
<אמנון בן עמי: יש עוד דברים כמו פיקדונות ואמרתם הרבה דברים שהם נכונים ואנחנו מטפלים בהם, אבל זה הנתיב העיקרי ודרך אגב, הוא מוכיח את עצמו.
<אמנון בן עמי: נכון שזה לא פתר את כל הבעיה, אבל 15 אלף בשלוש השנים האחרונות, אם נלך בנתיב הזה ולא יתחדש הגל -- -
<קריאה: כמה מתוכם בשנה האחרונה?
<אמנון בן עמי: בשנה האחרונה, עד עכשיו 3,500, בשנת 2016.
<קריאה: 3,500 יצאו בשנת 2016.
<אמנון בן עמי: כן.
<אמנון בן עמי: 3,500.
<אמנון בן עמי: אמרתי, הם מקבלים מענק ומקבלים כרטיס טיסה.
עמר בר-לב: מה לגבי שאלה אחרת שהעלה היושב ראש לגבי כל התשתיות הקורסות בדרום תל אביב כתוצאה מהאכלוס.
עמר בר-לב: גם זה באחריות משרד הפנים והשאלה היא מה אתם עושים.
עמר בר-לב: לא שמענו איזושהי התייחסות לכך.
עמר בר-לב: גם אם נגיד יצאו כל שנה 3,000 אנשים, זה עלול לקחת עשר שנים.
עמר בר-לב: אני לא טוב במתמטיקה, אבל חשבון אני יודע.
<אמנון בן עמי: חבר הכנסת בר-לב, אנחנו מאמינים שהקצב יכול להיות יותר גבוה אם בית המשפט העליון יפסוק.
עמר בר-לב: בסדר, זה ייקח חמש שנים.
<אמנון בן עמי: אכן ההתמודדות עם התופעה, צריך להבין שהיא לא תסתיים בשנה.
<אמנון בן עמי: אתה צודק.
<אמנון בן עמי: לגבי התשתיות, אני באמת לא הכתובת לתשתיות.
<אמנון בן עמי: אמר היושב ראש שיש כאן הרבה גופים כמו עיריית תל אביב שאולי היא תענה לגבי התשתיות.
<אמנון בן עמי: אני לא מופקד על נושא התשתיות.
עמר בר-לב: משרד הפנים, אישורי בנייה, שיפוץ יחד עם עיריית תל אביב.
<אמנון בן עמי: אני לא יכול להיכנס לזה.
<אמנון בן עמי: נקודה אחרונה כי התייחס אליה חבר הכנסת פורר לפני שהלך.
<אמנון בן עמי: אכן נעשית אכיפה משולבת, מינהל אכיפה וזרים שלנו עם עיריית תל אביב, עם ביטוח לאומי ועם מכבה אש ממקדים מאמץ בדרום תל אביב.
<אמנון בן עמי: אני רוצה לומר שנעשו שם מאות פעולות אכיפה.
<אמנון בן עמי: הוגשו כתבי אישום, הוטלו קנסות, אבל תזכרו שבבסיס, אם בסוף התושבים עדיין רואים את האוכלוסייה שם, המצוקה קיימת.
<אמנון בן עמי: חשוב לראות את כל התמונה.
עמר בר-לב: אולי נשמע את עיריית תל אביב.
דוד אמסלם: עיריית תל אביב ואחריה נציגת משרד הרווחה ונסכם.
<אריק שוע: לגבי התשתיות, אפשר להראות מה נעשה אבל הסיפור המרכזי היום הוא למעשה הלידות.
<אריק שוע: אנחנו מדברים על כאלף לידות בשנה.
<אריק שוע: זה אומר מאמץ אדיר על התשתיות החברתיות כמו מערכת החינוך ומערכת הרווחה.
<קריאה: בריאות.
<אריק שוע: כמובן בריאות.
<אריק שוע: הדבר הזה מייצר מציאות שהיא כמעט בלתי אפשרית שלא ניתן לתמוך בה וזה לא משהו שהוא בכוחה של עיריית תל אביב אלא זה משהו שדורש התערבות כי כאן למעשה הסוגיה.
<אריק שוע: מוציאים את האנשים בכסף כזה או אחר, אבל עדיין אני לא רואה איך מגרשים משפחות ואני לא רואה איך מגרשים ילדים.
<אריק שוע: אני מדבר אתכם על למעלה מ-6,000 ילדים היום, אני מדבר על אלף לידות בשנה, אנחנו מדברים על בנייה של בתי ספר שלא ניתן לבנות אותם, אנחנו מדברים על פעולות שהן באמת מעל לכוחה של עיריית תל אביב.
<אריק שוע: באשר לתשתיות.
<אריק שוע: יש תכנית שהיא באמת עובדת.
<אריק שוע: היא תכנית רב שנתית ורואים תוצאות.
<אריק שוע: רק לגבי העסקים, אם לפני שנתיים היו מאתיים בתי עסק, היום יש פחות מארבעים.
<אריק שוע: יש כאן בהחלט פעילות שהיא משולבת ופעילות אכיפה.
דוד אמסלם: משרד הרווחה, ממש בקצרה.
<יעל בוקאי: אני רוצה לומר שכולם כאן קורבנות, אין כאן הם ואנחנו.
<יעל בוקאי: כולנו באותה סירה וזה מאוד ברור.
<יעל בוקאי: אני מכירה את שני הצדדים במסגרת התפקיד שלי כמפקחת משרד הרווחה.
<יעל בוקאי: אני גם מפקחת על תחום של קורבנות סחר ואני רואה את העוולות האיומות שהם עברו, עוברים וממשיכים לעבור.
<יעל בוקאי: מאידך אני רואה את תופעת הזנות של קטינות.
<יעל בוקאי: אני מודעת לכך שיש עיר, לפחות אחת שאני יודעת שבצורה סיסטמתית מועלות שם נערות ערב ערב על רכב שמעלה את הנערות, נותן להן תמורת מאה שקלים, שופך אותן בדרום תל אביב, את עושות את מה שעושות, חוזרות בערב, ב-4:00 וב-5:00 בבוקר ואחר כבוד מוחזרות על ידי אותו סוחר ובאותה עיר אנחנו הולכים עכשיו להקים מרכז לנפגעות זנות.
דוד אמסלם: המשטרה יודעת על כך?
<יעל בוקאי: המשטרה יודעת על כך.
דוד אמסלם: ומה?
דוד אמסלם: שותים קפה.
<יעל בוקאי: אני לא יודעת.
<קריאה: לשכת הרווחה בשפירים סגורה.
דוד אמסלם: גברתי, לא קיבלת את רשות הדיבור.
<קריאה: אני לא מאמינה שאנחנו מגיעים לסוף הדיון ולא קיבלנו את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: אם לא קיבלת את רשות הדיבור, את לא מדברת.
<יעל בוקאי: זה לגבי הזוויות הרבות שיש לתופעה הזאת.
<יעל בוקאי: כפי שאמרתי, כולם קורבנות.
<יעל בוקאי: הערה נוספת לגבי מי שהציע למנוע מהם לעבוד.
<יעל בוקאי: אם ימנעו מהם לעבוד, רמת העבריינות כאן תעלה לגבהים.
<יעל בוקאי: לכן בואו נחשוב על כל הזוויות ולא רק למנוע מהם בכוח את האפשרות לעבוד.
<יעל בוקאי: משרד הרווחה משקיע 4.2 מיליון שקלים במטרה למזער נזקים.
<יעל בוקאי: הסכום הזה הוא למזעור נזקים.
<יעל בוקאי: בכספים האלה אנחנו מנהלים מרכז יום לקורבנות סחר, מקלטים לקורבנות סחר, הסדרת הגנים הפירטיים שקיימים היום וכולי.
דוד אמסלם: לא צריך להקריא את הרשימה.
דוד אמסלם: רבותיי, ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון.
דוד אמסלם: קודם כל, אני באמת עושה את הדיון הזה, אני אומר דברים טריביאליים, כי אני מכיר את הנושא ואני עוקב אחריו ובאמת יש שם מצב בלתי נסבל.
דוד אמסלם: אני לא מכיר תופעה כזאת במדינת ישראל בריכוזיות ובעוצמה כפי שהיא בדרום תל אביב.
דוד אמסלם: אני כרגע לא בא לטפל בבעיית הפליטים וזה לא הדיון שלנו כרגע ולא בבעיית המסתננים אלא אני מיקדתי את הדיון רק לדרום תל אביב.
דוד אמסלם: אם יש בעיה למדינה, לא חייבים לרכז אותה במקום אחד שהוא כמעט הכי מוחלש במדינת ישראל.
דוד אמסלם: דרך אגב, כמו שאמרתי, הסיפור של סופיה, שכל אחד יחשוב עליו.
דוד אמסלם: כשאני אומר כל אחד, זה מראש הממשלה ודרומה, שכל אחד יחשוב שזאת אימא שלו או סבתא שלו או אחותו ולפי זה יפעל.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש קודם כל משר הפנים, כי אני חושב שזה חונה אצל שר הפנים כאבן ראשית, להקים צוות.
דוד אמסלם: לקיים עבודת מטה.
דוד אמסלם: צריכה להיעשות כאן עבודת מטה מרוכזת ומורכבת.
דוד אמסלם: זה לא דבר פשוט אבל חייבים להתחיל בה.
דוד אמסלם: לדעתי צריך לארגן בצוות הזה או בוועדה הזאת שהוא צריך להקים נציגים מהמשרד לביטחון פנים, ממשרד המשפטים, ממשרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: דרך אגב, זאת בעיה שראש הממשלה צריך להיכנס אליה כי היא בעצם בעיה מאוד מאוד רחבה.
דוד אמסלם: זה לא רק יושב אצל שר הפנים.
<קריאה: בקיסריה לא רואים את דרום תל אביב.
דוד אמסלם: זאת גם חוצפה מה שאמרת.
דוד אמסלם: אנחנו שמענו את דבריך ואתה לא צריך עכשיו להכפיש את כל מי שאתה רוצה.
דב חנין: אבל באמת, מהווילה בקיסריה קשה לראות, אפילו במשקפת.
דוד אמסלם: זה לא יפה מה שאתה עושה עכשיו.
דב חנין: אלה עובדות.
דוד אמסלם: אולי אצלך אלה עובדות.
דוד אמסלם: אולי יש לך בעיה בראייה ואתה צריך משקפת.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של רווחה, עירייה, חינוך, אוצר, בריאות, נציגי תושבים.
דוד אמסלם: אני חושב שבדיון שצריך לעשות צריכות להיות שתי רמות של החלטות כאשר האחת היא ברמת הביניים, מה עושים במיידי, וזה גם בנושא של המסתננים וגם בנושא של התשתיות.
דוד אמסלם: יש לנו פשוט כאוס.
דוד אמסלם: אין שם התנהלות אמיתית.
<קריאה: זה צריך להיות במיידי.
דוד אמסלם: להציב יעדים ברורים מאוד.
דוד אמסלם: כמובן בסופו של עניין להביא את הפתרון הכולל.
דוד אמסלם: אני חושב שמדובר בעבודה מורכבת וקשה, בין הקשות שאני מכיר שצריך לעשות כאן, אבל אם לא ניכנס פנימה, לא נגיע לאף מקום.
דוד אמסלם: אני אקיים דיון נוסף בסוף המושב הזה כדי לקבל איזשהו דיווח ביניים לגבי מה שקורה.
דוד אמסלם: אם באמת השר, שאני מאוד מוקיר ומעריך אותו, כל הדיון הזה היה סביב השתתפותו כאן אבל הוא לא יכול היה להגיע, אם הוא צריך את העזרה שלי בוועדה, אני אשמח מאוד כי אני לא מתכוון לרדת מהנושא הזה עד שנראה כיווני פתרון, גם אם אני אקח את הוועדה כל חודש לשם ואני אעשה רק רעש כי אין לי כלים אופרטיביים לפתור את העניין הזה.
דוד אמסלם: על סדר היום הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 106 והוראת שעה), התשע"ו-2016, בקשה לדיון מחדש של חברי הכנסת דב חנין ויעל כהן-פארן.
דוד אמסלם: באופן בסיסי הם הגישו רביזיה.
דוד אמסלם: אני פותח את הדיון רק כדי לשמוע אותם.
דוד אמסלם: קיימנו דיונים בנושא הזה וקיימנו שלוש ישיבות כאשר זאת הישיבה הרביעית.
דוד אמסלם: חמש דקות לכל אחד ואני מביא את הנושא להצבעה.
דב חנין: אנחנו עוסקים באחד החוקים הבעייתיים הגדולים והמסוכנים ביותר שהגיעו לכנסת בשנים האחרונות.
דב חנין: יש לחוק הזה השלכות וסכנות איומות בתחום הסביבתי, בתחום החברתי, ויש לו משמעויות מאוד קשות מבחינה דמוקרטית ומבחינת סכנות השחיתות שהוא מייצר.
דב חנין: אני אתמקד בארבע בעיות.
דב חנין: הבעיה הראשונה.
דב חנין: בחוק הזה אנחנו קובעים בפעם הראשונה שעסק פרטי יכול להיות תשתית לאומית.
דב חנין: אנחנו שוברים את המסגרת שהממשלה הציעה אותה, לקדם בהליכים מהירים תשתיות לאומיות ואנחנו אומרים שמעכשיו גם עסק פרטי למטרות רווח יכול להיות תשתית לאומית.
דב חנין: זאת פריצה מוחלטת של המסגרת.
דב חנין: הדבר השני.
דב חנין: דובר על מלונות אבל בפועל הרחבנו את זה מעל ומעבר לכל הכיוונים.