GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי שיינין: אבל אני רק רוצה לומר, יש כאן שאלה והשאלה הבסיסית היא האם יש מחסור בעובדים.
דוד אמסלם: כן, זאת השאלה.
<אורי שיינין: בסוף, לפני שנתיים התקיימו דיונים מאד מעמיקים, אני הייתי חלק מהדיונים האלה בין משרדי החקלאות, גם אסף היה חלק, לבין משרד האוצר, כמו שהוא אומר, גם ברמת השרים.
<אורי שיינין: על פי המתווה היינו צריכים לפחות ל-21,000 עובדים, בדרך ל-18,900.
<אורי שיינין: בפועל התקבלה החלטה לא רק שלא יפחיתו אלא יגדילו את המכסה ב-1,000 ואחרי זה התקבלה עוד החלטה שגם אסף קידם.
<אורי שיינין: שאלת איפה הוא היה, אז הוא היה.
<אורי שיינין: הוא לא עומד בצד לא עושה שום דבר.
<אורי שיינין: וקידמו עוד החלטה שהחלה בעוד - - -
דוד אמסלם: אתה עכשיו מגן עליו ועוזר לו?
<אורי שיינין: לא, אני אומר את האמת.
דוד אמסלם: שניכם לא עשיתם כלום ואתה אומר אתה עוזר לו עכשיו בלא לעשות כלום?
<אסף לוי: 1,500 עובדים, המכסה גדלה.
<אסף לוי: תשאל כמה - - -
דוד אמסלם: טוב, אתם עכשיו מגנים אחד על השני.
<אסף לוי: אדוני יושב הראש, תשאל כמה עובדים בפועל נכנסו כתוצאה מההגדלות של המכסה.
<אסף לוי: התשובה היא אף אחד.
<אסף לוי: להיפך, העובדים בפועל קטנו.
<אסף לוי: זאת אומרת אם יש לנו היום מכסה של - - -
דוד אמסלם: אז א' אני אומר כזה דבר.
דוד אמסלם: אם העובדים קטנו, מה איכפת לך להיכנס למכסה?
דוד אמסלם: תן לו מכסה של 40,000.
<אורי שיינין: ואז מה?
<אורי שיינין: וכשיהיו - - -
דוד אמסלם: דקה, דקה, אני אסביר.
דוד אמסלם: אנחנו דואגים לישראלים פה, לא לעובדים הזרים.
דוד אמסלם: אני לא בא מהזווית של התאילנדי שעוד לא הגיע לפה.
דוד אמסלם: הוא לא מעניין אותי.
דוד אמסלם: אבל אם הקליינטים, ודרך אגב, מי שהעלה את הנושא הזה לדיון, לא אני, בא דובי והוא ישב איתי לפני מספר חודשים והוא דחף את הנושא.
דוד אמסלם: אני לא ידעתי עליו בכלל.
דוד אמסלם: עכשיו, באו החקלאים, הם בעצם האנשים שמגדירים מה הם צריכים, כפוף לזה משרד החקלאות בודק אותם ובודק שהכל בסדר.
דוד אמסלם: אבל אני לא רואה, ומילא בזמנו, כשהיה איזה שהוא היגיון שחשבתם שיבואו ישראלים לענף, יעבדו, אז אמרנו אתה יודע מה, אולי צודק, נביא חיילים, ניתן להם תמריץ איזה חצי שנה, תישארו בחקלאות, אולי ייטמעו בחקלאות.
דוד אמסלם: עוברת שנה, שנתיים, שלוש, שבע, עשר, אתם רואים, כלום לא קורה.
<אורי שיינין: אני לא מסכים.
<אורי שיינין: הנתונים לא מראים את מה שכבודו אומר.
דוד אמסלם: מה הנתונים מראים?
<אורי שיינין: הנתונים מראים ההיפך.
<אורי שיינין: הנתונים מראים ש - - -
דוד אמסלם: אתה מראה לי נתון של 1,500 איש - - -
<אסף לוי: לא, אני מראה נתון שיש 40,000 מועסקים ישראלים.
חמד עמאר: כמה ישראלים מועסקים בחקלאות?
<אסף לוי: 40,000, מתוכם 24,000 שכירים שמחלוקים בערך 8-9 מהאוכלוסייה הערבית והיתר יהודים.
<אסף לוי: זה הנתונים.
דוד אמסלם: כמה צריך?
<אסף לוי: אני לא יודע לענות כמה צריך.
דוד אמסלם: אבל הוא אומר עכשיו.
דוד אמסלם: לפי החשבון הזה דובי אומר שצריך 60,000.
<אסף לוי: יכול להיות.
<אסף לוי: כרגע אני יודע שיש מכסה פנויה והיא לא ממומשת.
<אסף לוי: אם יש עכשיו - - -
דוד אמסלם: אבל עוד מעט אני אסביר למה היא לא ממומשת, אבל קודם כל אם היא לא ממומשת, אז מה איכפת לך?
<אברהם דניאל: היא גם מחולקת לא נכון.
<אסף לוי: יכול להיות שהיא מחולקת לא נכון.
דוד אמסלם: שנייה, אל תפריע לי.
דוד אמסלם: בגלל זה רציתי שתעשו את עבודת המטה.
דוד אמסלם: אני נאלץ כאן בוועדה, אני מספר לך, אני נאלץ ואם הייתי יודע, הייתי עושה אצלכם ישיבת מטה אצלי, מזמין אותך, אותך, אותך, אצלי.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני עושה את זה מדי פעם.
דוד אמסלם: אבל אני מוצא את עצמי - - -
<אורי שיינין: אנחנו דווקא היחידים ש - - -
דוד אמסלם: אתמול בלילה.
דוד אמסלם: עוד לא הספקתי לקרוא את זה.
דוד אמסלם: אני עכשיו קורא את זה תוך כדי.
<אורי שיינין: אני העדפתי שהעבודה תישלח - - -
דוד אמסלם: הצגת עמדה בנושא של המחירים, אבל אני אומר כרגע אני מבקש, אני אגיד את זה בדיון, זה בדיוק מה שהייתם צריכים לעשות לפני הדיון הזה.
דוד אמסלם: ואז אני יודע מהחקלאים, אני גם יודע איפה נקודות המחלוקת.
דוד אמסלם: כרגע לא עשיתם שום דיון.
דוד אמסלם: כתבת לי איזה שהוא מכתב, כשאני ביקשתי לעשות עבודת מטה, לא מכתב ממך.
דוד אמסלם: לא ציפיתי לקבל את המכתב.
<אורי שיינין: המכתב הזה הוא תוצר של דיונים, אבל בסדר.
<קריאה: עם - - - -
<אורי שיינין: לא, גם עם משרד ראש הממשלה וגם רשות האוכלוסין קבעו את עמדתם - - -
דוד אמסלם: אבשלום, בבקשה.
אבשלום וילן: אדוני יושב הראש, הבעיה העיקרית שלנו היא לא המספר של ה-25,000, הבעיה היא הגישה.
אבשלום וילן: אנחנו כבר לפני מספר שנים, עם מנכ"ל משרד החקלאות, ניסינו לדחוף את העובדים העונתיים.
אבשלום וילן: ואז אם יש לך היום באמת את המספר של 25,000 עובדים מלאים ואתה יכול להשלים בעונתיים שחוזרים אחרי כמה חודשים ושנה אחרי זה באים אם צריך, אתה פותר את הבעיה בצורה הרבה יותר נכונה, מדויקת, ומקטין את העלויות של החקלאים בצורה משמעותית.
אבשלום וילן: את כל המכשולים שבעולם ממשלת ישראל שמה לפתרון הזה, למרות שמנכ"ל משרד החקלאות, יוסי ישי, היה האיש שהוביל את זה, חזר גם מאירופה ואמר זה הפתרון הנכון.
אבשלום וילן: מה הבעיה שלנו?
אבשלום וילן: אתה לא נכנסת לזה, אבל כל האגרות, כל העלויות - - -
אבשלום וילן: אבל אנחנו מסתכלים על ההתמודדות.
אבשלום וילן: עובד זר עולה לחקלאי סביב 1,800 דולר ל - - -
דוד אמסלם: אבשלום, הכל כאן, הנתונים.
אבשלום וילן: מילה אחרונה, אני מסיים.
אבשלום וילן: אם היינו הולכים לעונתיים ולא היו שמים לנו המשרדים את הררי הכסף והאגרות שצריך כדי להביא עונתי - - -
דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו נתייחס.
אבשלום וילן: זה הפתרון הנכון.
אבשלום וילן: לשם צריך לדחוף ולא לקבועים, כי הקבועים עם יקרים.
אבשלום וילן: עונתיים יותר זולים, יותר נכונים, הממשלה שמה מכשולים במתכוון כדי לא לאפשר את זה.
דוד אמסלם: דובי.
<דובי אמיתי: אני רק רוצה לומר לפרוטוקול, שיהיה ברור.
<דובי אמיתי: כתוצאה ממחסור - - -
דוד אמסלם: דרך אגב אני רוצה להגיד לך משהו, כל מה שנאמר פה זה לפרוטוקול.
<דובי אמיתי: כן, אבל אני רוצה שזה יהיה מודגש בבקשה.
דוד אמסלם: אז שים בפרוטוקול קו אדום.
<דובי אמיתי: אדום.
<דובי אמיתי: כתוצאה ממחסור בידיים עובדות, חלק גדול מהתוצרת, מהפירות וחלק גדול מהירקות, לא מגיעים לשווקים.
<דובי אמיתי: זה מעלה את המחירים, זה מעלה באופן דרסטי את המחירים ואת האחריות האוצר צריך לשלם.
<דובי אמיתי: האוצר.
<דובי אמיתי: אנחנו לא מצליחים לספק תוצרת.
<דובי אמיתי: המחירים מאד גבוהים ולעומת זאת מצד שני, הפתרון הטוב של האוצר, בשביל לכסות על המחדל הזה, פותחים את הייבוא ומורידים מכסים.
<דובי אמיתי: זו שערורייה.
<דובי אמיתי: אנחנו עומדים על כך, פעם אחת, בין אם זה יהיה פתרון של זמנים ובין אם זה יהיה פתרון של העלאת המכסה ל-40,000, כפי שמשרד החקלאות מציין והודיע את זה גם כאן.
<דובי אמיתי: לחקלאות דרושים היום עובדים – 40,000 עובדים.
<דובי אמיתי: אנחנו עובדים היום על פחות מ-25,000.
דוד אמסלם: 40,000 עובדים חוץ מה - - -
<דובי אמיתי: חוץ מהמסביב.
דוד אמסלם: מה שהוא אומר.
דוד אמסלם: הוא הרי מציין כבר היום שיש 45,000.
<דובי אמיתי: לא, הוא מציין שיש 45,000 שמחולקים – 25,000 - - -
דוד אמסלם: אז בוא נהיה יותר מדויקים.
דוד אמסלם: יש 45,000.
דוד אמסלם: 25,000 הם?
<דובי אמיתי: 25,000 הם עובדים זרים.
<דובי אמיתי: לשיטתו, מעבר לזה זה עובדים ישראלים ואנחנו באים ואומרים, אם אני אלך לשיטתו, אנחנו מדברים היום על 75,000 עובדים שחסרים, לשיטתו.
<דובי אמיתי: אני יודע את זה - - -
<קריאה: יש עוד 10,000 פלסטינאים.
<דובי אמיתי: הם מכירים את המספרים לא פחות טוב ממני.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק רוצה לומר וכך אני מחזק את מה שאמר דובי.
דוד אמסלם: בחודש שעבר אני הייתי בסיור, אני ראיתי פרי על הרצפה, שאלתי למה – אמרו היה חום, לא היה מי שיקטוף את זה.
דוד אמסלם: סתם אני מספר לכם.
דוד אמסלם: בחודש שעבר היינו בסיור בצפון בנושא של המטעים.
דוד אמסלם: בבקשה מיקי.
מיקי לוי: הערת ביניים, כי אני משליך את זה על כל נושא משבר הדיור.
מיקי לוי: שר האוצר ידע לחתום על צו ולהביא במיידי אפשרות ל-45,000 עובדים זרים לעבודות הבניין.
מיקי לוי: אני שואל את עצמי, הפרי על הרצפה, למה אי אפשר לעשות את זה, ואנחנו שומעים בפסח שזה בסדר אולי, שפתחו את היבוא לעגבניות כדי להוריד את המחירים.
מיקי לוי: פתחו את היבוא לתפוחי אדמה כדי להוריד את המחירים, כשהם מפסידים והפרי שלהם נרקב או באדמה או על העצים.
מיקי לוי: אז למה אי אפשר?
מיקי לוי: אני לא מבין בחקלאות.
מיקי לוי: באתי לכאן מכיוון שיישובי הבקעה התיכונה קרובים לליבי.
<דובי אמיתי: הערבה.
מיקי לוי: הערבה התיכונה.
<קריאה: גם הבקעה.
<קריאה: לא לקפח אף אחד.
מיקי לוי: גם הבקעה.
מיקי לוי: אני מיינדד בקעה גם כאן.
מיקי לוי: ואני ראיתי גם חממות שם.
מיקי לוי: הכל נפל על הרצפה.
מיקי לוי: אדוני יושב הראש, הפרי רקוב על הרצפה, המלונים, פשוט כואב הלב.
מיקי לוי: אני לא מבין למה אפשר לפתוח ולייבא עובדים זרים עבור עבודות בניין ואי אפשר לעשות את זה עבור החקלאות, שזה אתמול, לא מחר בבוקר.
מיקי לוי: שלשום.
מיקי לוי: זה קטסטרופה ואני חושב שזו איזו שהיא חוסר אחריות של ההתנהלות אולי של כולנו, שאנחנו לא צועקים מספיק.
דוד אמסלם: תודה חבר הכנסת מיקי לוי.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון.
אכרם חסון: ללא כל ספק, אדוני יושב הראש, מדינת ישראל תמיד התגאתה בחקלאים ובחקלאות שלנו, אבל לצערי הרב בתקופה האחרונה אנחנו רואים שיש משבר גדול מאד ואנחנו צריכים לברר מה המדיניות של ממשלת ישראל בנושא החקלאות.
אכרם חסון: יש שר חקלאות שהוא אומר שהוא קשוב והוא מכיר.
אכרם חסון: אני דיברתי איתו פעמיים שלוש בעבר.
אכרם חסון: צריך להביא אותו לכאן, עם כל הצוות הבכיר ולראות מה קורה.
אכרם חסון: כי אנחנו רואים שהחקלאים מושפעים ממזג האוויר, מושפעים מהמצב הביטחוני, מושפעים ממחירי המים, מושפעים ממחירי התיווך ואת אף אחד זה לא מעניין.
אכרם חסון: אנחנו אחר כך באים אליהם בטענות.
אכרם חסון: חלק גדול מהם בא אלינו לפני שבועיים ואנחנו דנו בנושא האגרות ובנושא העיקולים שיש עליהם וצריך להוריד את האגרות.
אכרם חסון: ואז מועצת הצמחים התנגדה ואמרה זה לא הולך.
אכרם חסון: אנחנו נופלים בין הכיסאות.
אכרם חסון: מצד אחד ליבנו עם החקלאות ועם החקלאים, לא מתוך משוא פנים ולא מתוך התחנפות חס וחלילה.
אכרם חסון: אבל הנושא הזה כואב.
אכרם חסון: אני בדקתי את החקלאים הדרוזים ברמת הגולן.
אכרם חסון: שלוש שנים מפסידים מנושא התפוחים.
אכרם חסון: גם בדקתי אותם, הם היחידים בכל רמת הגולן שמקבלים עבור קוב מים שקל וחצי יותר מכל חקלאי באזור שם.
אכרם חסון: גם יש איפה ואיפה בתוך זה.
אכרם חסון: אני אומר לך, סלט אחד גדול כזה, לא מכבד אותנו כישראלים, לא מכבד אותנו כחברי כנסת ולא מכבדים אותנו כמוסד שבאמת מתגאה בחקלאות ואנחנו רוצים להתגאות ולעזור להם.
אכרם חסון: לכן אני מציע שאנחנו נעשה דיון מעמיק ונביא את כולם לכאן.
איתן ברושי: אכרם חסון, תתחיל בדיון בסיעה עם שר האוצר.
אכרם חסון: שר האוצר - - -
דוד אמסלם: ברושי, קיבלת זכות דיבור?
דוד אמסלם: ברושי עזוב.
דוד אמסלם: קיבלת זכות דיבור?
איתן ברושי: ממי?
דוד אמסלם: ממני, מה זה ממי?
אכרם חסון: ברושי, אני רוצה להגיד לך שאני לא איש סיסמאות.
אכרם חסון: אני מוכר שאני איש שטח ואני איש עמך ואני תומך באנשים כפי שתמכתי שם.
אכרם חסון: אני בנושא הזית כשפנו אלי, פניתי לשר והוא פתר את הבעיה בייבוא השמן - - -
דוד אמסלם: חברה, אני לא נכנס לפוליטיקה, עזוב אותך.
דוד אמסלם: אתה רוצה לעזור לחקלאים.
דוד אמסלם: אתה רוצה פוליטיקה או חקלאות?
אכרם חסון: ואני רוצה להגיד לך, להיפך, זה השר החברתי אולי בין הבודדים שיש לו שמונה אחים, יודע מה זה עוני, יודע איך החברה מרגישים, אבל מצד שני הוא לא רוצה שימכרו מחיר עגבניות בפסח ב-12 שקלים.
אכרם חסון: לכן השנה היו המחירים סבירים ועם ישראל גם זכה.
אכרם חסון: השאלה על חשבון מי ואיך.
אכרם חסון: אנחנו צריכים לבדוק ולשמוע את כולם.
דוד אמסלם: עמאר, בבקשה.
חמד עמאר: תשמע, אדוני יושב הראש, אני יושב כאן, אני חדש בוועדת הפנים ולא הייתי בדיון הקודם, אבל אם דיון התקיים ב-20 בינואר ואנחנו היום כמעט חצי שנה אחרי ואתה יושב כאן ויושב עם המשרדים, חקלאות, פנים, אוצר ומתברר אפילו שאתה ביקשת בעצמך שיקיימו דיון עם החקלאים ובכלל לא התייחסו לזה ולא קיימו שום דיון.
חמד עמאר: אני חושב שזה זלזול בוועדה ולא מכבד את הכנסת.
חמד עמאר: וכשאתה שומע את האוצר אומר לך יש לי 1,500 חיילים עובדים בחקלאות ולפי הנתונים שלי כעבודה מועדפת, אנחנו מדברים על 1,500 כשהחקלאים מדברים על 20,000 עובדים חסרים.
חמד עמאר: אני חושב שהאוצר כאן צריך לקחת את הנושא בידיים.
חמד עמאר: כמו שהוא אמר, יש את העובדים העונתיים.
חמד עמאר: לבוא ולדעת, יש לי עכשיו מלפפונים, אני צריך את הקוטפים של המלפפונים ואני יודע מה זה לקטוף מלפפונים.
חמד עמאר: אני בטוח שהאוצר לא יודע מה זה לקטוף מלפפונים.
חמד עמאר: אני לא חושב שהרבה ישראלים רצים לשם לקטוף מלפפונים, עם כל הקושי של קטיפת מלפפונים.
חמד עמאר: לכן יש את הנושא של העובדים העונתיים, שצריך לבוא ולפתור ומה ששמענו מהחקלאים שזה יפתור לנו את הבעיה ורוב הבעיה, ולפתור את הבעיה, להביא לאוצר את הנושא הזה אחת ולתמיד.
חמד עמאר: זה חקלאות.
חמד עמאר: אתה לא יכול להגיד זה לא בתחום אחריותי, זה בתחום אחריות של האוצר.
חמד עמאר: אתה כאחראי על הנושא, אתה צריך ללכת לאוצר, ללחוץ על האוצר, להפעיל את השר שלך עם האוצר ולהגיע לתוצאה.
חמד עמאר: זה התפקיד שלך ואתה חייב למלא את התפקיד שלך.
דוד אמסלם: חבר הכנסת איל בן ראובן.
איל בן ראובן: טוב, אני שומע כאן את הדיון.
איל בן ראובן: אני לא חבר בוועדה.
דוד אמסלם: מותר לך, זה בסדר.
איל בן ראובן: אבל הנושא הוא מאד מאד חשוב לי.
איל בן ראובן: אני יכול לומר לך שהיות ואני לא חבר בוועדה, אז אני אתמול בערב וגם הבוקר עשיתי כמה שיחות עם חקלאים, כדי לראות מה קורה בשטח ויש לי הרבה חברים מהסקטור הזה.
איל בן ראובן: והמספרים.
איל בן ראובן: והמצב בשטח הוא קטסטרופאלי.
איל בן ראובן: אנשים זולגי דמעות ואני מוכרח להגיד די מיואשים.
איל בן ראובן: אנשים שדיברו איתי הבוקר אומרים תשמע, אנחנו כבר לא יודעים למי לפנות.
איל בן ראובן: אולי למעלה.
איל בן ראובן: אולי הוא יעזור.
דוד אמסלם: למעלה זה תמיד טוב.
איל בן ראובן: כן, תמיד טוב.
איל בן ראובן: ואני אומר את זה פה בצער, כי אנחנו שומעים פה דברים שלא יעלו על הדעת.
איל בן ראובן: לא יעלו על הדעת פשוט.
איל בן ראובן: חקלאים אומרים הפירות על הארץ ואנחנו מדברים פה על מספרים.
איל בן ראובן: מה הסיפור?
איל בן ראובן: הרי עוד מעט נדבר בטח על הנושא של האגרות ועל הכסף.
איל בן ראובן: והכסף שאנחנו משלמים על הדבר הזה הוא כל כך גבוה.
איל בן ראובן: זה הרי טוב למדינה, תביאו עוד.
איל בן ראובן: מה הבעיה?
איל בן ראובן: ההיגיון לא תופס את העניין.
איל בן ראובן: אני אומר את זה לך פה, כי יכול להיות שאנחנו, ובואו אנחנו לא נתייאש.
איל בן ראובן: יכול להיות שצריכה לצאת מפה קריאה ואמירה מאד ברורה.
איל בן ראובן: דובי אומר 20,000 אנשים, צריכים להביא אנשים, אז בואו נדאג ל-20,000 אנשים.
איל בן ראובן: כל החישובים והמספרים האלה הם מוציאים אותנו, אתה יודע, אתה יכול להתבלבל מזה.
איל בן ראובן: מוכרחים ללכת פה ולעשות מעשה.
איל בן ראובן: מעשה, כי אנחנו מדברים פה על תהליכים.
איל בן ראובן: תהליכי עבודת מטה.
איל בן ראובן: החקלאים קמים בבוקר לעבודה והמחירים בשוק הם למחר בבוקר, לחגים, לכל זה.
איל בן ראובן: לכן אנחנו מוכרחים פה לצאת עם קריאה של אמירות מאד בהירות וברורות - זה מה אנחנו צריכים, זה מה אנחנו דורשים ואם צריך, ששר האוצר יבוא הנה וייתן תשובות.
איל בן ראובן: לפי מה שאני מכיר אותו הוא מאד מאד רוצה בזה, אבל כנראה שגם אותו מבלבלים עם המספרים.
איל בן ראובן: כנראה שגם הוא מתבלבל עם המספרים.
איל בן ראובן: ולכן מוכרחים פה מה שנקרא להוציא את העט ולשים את היד ולעשות.
דוד אמסלם: תודה איל.
דוד אמסלם: חבר הכנסת ברושי, בבקשה.
איתן ברושי: בוקר טוב אדוני יושב הראש, חברי בכנסת והחקלאים.
איתן ברושי: לפי דעתי אי אפשר לקיים את הדיון עכשיו על מצב החקלאות.
איתן ברושי: אם אני מבין נכון, יש קשר בין הדברים ואני אומר שאם התוצרת על הרצפה, לא בטוח שרק בגלל העובדים הזרים, אלא בגלל שאולי לא כדאי לקטוף ולשווק אותם במציאות שנוצרה כאן, גם פערי התיווך וגם עלויות הייצור.
איתן ברושי: לכן הדיון הזה מורכב.
איתן ברושי: אבל אם אני מסכם בשורה אחת, לפי דעתי צריך להפסיק להגביל את כמות העובדים הזרים, משום שהעסקתם ומה שמתלווה לזה, מספיק יוצר קושי שלא יהיה פה עודף גדול של עובדים.
איתן ברושי: מצד שני, כשאני בא, והייתי באחיטוב לפני כמה ימים ואני רואה גם שם דברים שנאמרו כאן.
איתן ברושי: ברור שמספר העובדים הזרים, זה לא יכול להיות שזה נתון לשליטת פקידי האוצר לפי איזה חשבון שזה פוגע בהעסקת ישראלים.
איתן ברושי: הוכח שאין קשר בין מספר העובדים הזרים לתעסוקת הישראלים בחקלאות, כי אין ישראלים.
איתן ברושי: עבודה מועדפת בחקלאות זה דבר נכון, ואני הצעתי למשרד האוצר ולממשלה לבטל את העסקת העבודה המועדפת בתחנות הדלק ולהעביר את זה או לחינוך או לחקלאות.
איתן ברושי: זה 25 מיליון שקלים בשנה מהביטוח הלאומי, שמסבסדים 2,500 עובדים בתחנות דלק, שכידוע הם כבר אוטומטיות וזה יותר חלוקת קפה ממשהו אחר ו - - -
דוד אמסלם: למה, עכשיו התחלת לדאוג לאוצר למקורות, או מה?
איתן ברושי: משום שאני חושב - - -
דוד אמסלם: דבר על החקלאים.
דוד אמסלם: עזוב עכשיו תחנות דלק.
איתן ברושי: אז תקשיב, זה יכול לעבוד.
איתן ברושי: העבודה המועדפת הזאת - - -
דוד אמסלם: אל תמצא עכשיו מקורות.
דוד אמסלם: עזוב, דבר על החקלאים.
איתן ברושי: יכולה להגדיל את תקופת העבודה בחקלאות מחצי שנה לשנה ולהגדיל את מספר יוצאי צבא שעובדים בחקלאות, שזו יכולה להיות בהחלט מחשבה נכונה ויש גם הוכחות בשטח שזה מועיל.
איתן ברושי: והדבר השני, להפסיק לקבוע את הגג של העובדים הזרים, אלא לאפשר לחקלאים את החופש במספר העובדים הזרים, כפוף להנחה שזה לא פוגע בהעסקת ישראלים, וכפוף להנחה שאף חקלאי לא ייקח עובדים שהוא לא צריך, כי זה גורם לו להוצאות מיותרות.
איתן ברושי: ולכן לפי דעתי אם יש פה לקח, הוא אחד – לא לקבוע מגבלה.
איתן ברושי: שניים – העסקת העובדים היא מאד קשה, מסורבלת, עם הרבה בירוקרטיה, אין סוף אגרות והיטלים - - -
דוד אמסלם: עוד מעט נדבר על האגרות.
דוד אמסלם: דבר רק על המכסה כרגע.
איתן ברושי: אוקיי, תודה.
דוד אמסלם: בבקשה, מה השם?
<אייל בלום: אייל בלום, ראש המועצה האזורית הערבה התיכונה.
<אייל בלום: הערבה התיכונה, כמו שרובם יודעים, אזור חקלאי.
<אייל בלום: אני רוצה להדגיש במשפט אחד, אין אף אחד במדינת ישראל שבא לעבוד בעבודה החקלאית, שנכנס לשורה והוא עובד בעבודה חקלאית.
<אייל בלום: אין, מלבד העובדים שמגיעים.
דוד אמסלם: אין עובדים ישראלים אתה מתכוון.
<אייל בלום: אין עובדים ושיוכיח לי מספרים כאלה ואחרים שנזרקים פה באוויר.
<אייל בלום: אין מישהו שעובד בתוך ה - --
דוד אמסלם: יכול להיות שהאוצר מפה יודע יותר טוב ממך.
איל בן ראובן: לא, מי מאיתנו שולח את הילדים שלו לעבוד בחקלאות?
<אייל בלום: שנייה, יש תכניות.
דוד אמסלם: כמה עובדים כאלה לדעתך צריך?
דוד אמסלם: חסר?
<אייל בלום: תראה, משרד החקלאות עשה בדיקה ו - - -
דוד אמסלם: לא, לא, אני מדבר איתך עכשיו.
דוד אמסלם: אצלך במושבים כמה חסר?
<אייל בלום: אצלי במושבים חסר כפול ממה שיש היום.
דוד אמסלם: כמה יש היום?
<אייל בלום: היום יש במושבים בסביבות ה-2,500.
<אייל בלום: ודרך אגב, אני מחר בבוקר הייתי מוותר על כל ה-2,500 עובדים זרים שבערבה ומביא ישראלים.
<אייל בלום: ישראלים לא יבואו לעבוד בחקלאות.
דוד אמסלם: הם אומרים שבאים.
דוד אמסלם: כנראה שאתה לא רואה אותם.
דוד אמסלם: יכול להיות שבלילה קוטפים לך ואתה לא יודע ורק התאילנדים ומעמיסים?
<אייל בלום: לא, לא בערבה ולא במרכז הארץ.
<אייל בלום: הם לא יבואו.
דוד אמסלם: הוא רואה ישראלים שם.
<אייל בלום: יש לנו תכניות שהאוצר ומשרד החקלאות מסבסדים להביא סטודנטים ולהביא חיילים משוחררים.
<אייל בלום: התכניות האלה הן נחמדות והם מביאים פה ושם עובדים, עובדים שוליים.
<אייל בלום: אין להם שום משמעות לכוח העבודה החקלאים, לעובדים הישראלים.
<אייל בלום: זה שיהיה ברור.
<מנחם ברקן: אני יושב הראש של החקלאית של הערבה התיכונה.
<מנחם ברקן: שמי חמי ברקן ואני מחזק את ראש המועצה שלי.
<מנחם ברקן: אני בא מהערבה ואני חקלאי בעצמי.
<מנחם ברקן: אני רוצה לחזור אחורה.
<מנחם ברקן: הסיפור הזה, ששכחנו מה זה נקרא מס מעסיקים שהיה לא מזמן.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול אותך שאלה אישית.
דוד אמסלם: אתה חקלאי?
<מנחם ברקן: כן, וודאי.
דוד אמסלם: כמה עובדים כאלה יש לך?
<מנחם ברקן: יש לי מכסה של 6 עובדים.
דוד אמסלם: כמה אתה צריך?
<מנחם ברקן: אני צריך.
<מנחם ברקן: 6 עובדים זו מכסה שנקבעה קודם.
<מנחם ברקן: זה לא מה אני צריך.
<מנחם ברקן: אני צריך בין 8 ל-10 עובדים.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה צריך עוד בין שניים לארבעה עובדים.
דוד אמסלם: ומה הם אומרים לך?
דוד אמסלם: הישראלים יבואו אליך?
<מנחם ברקן: הישראלים לא באים.
<מנחם ברקן: אני יודע מה - - -
דוד אמסלם: יש לך איזה ישראלי שעובד אצלך?
<מנחם ברקן: יש מנהל אחד שהוא - - -
דוד אמסלם: לא, לא מנהל.
דוד אמסלם: קוטף.
דוד אמסלם: קוטף פלפלים.
<מנחם ברקן: לא, אין דבר כזה.
דוד אמסלם: עוד לא המציאו את החיה הזאת אתה אומר.
<מנחם ברקן: ולא יהיה גם.
<מנחם ברקן: ברור לגמרי שלא יהיה.
<אייל בלום: לא יהיה.
<מנחם ברקן: שנים הסיפור הזה חוזר על עצמו.
<מנחם ברקן: לא יהיה.
<מנחם ברקן: האוצר כל פעם מתנער ואומר את הסיפור שלו, שתופסים את המקום של הישראלים בעבודה בחקלאות.
<מנחם ברקן: זה לא נכון.
<מנחם ברקן: עובדתית זה לא נכון.
דוד אמסלם: אם מחר הוא שולח לך משאית על חיילים משוחררים, אתה מעסיק אותם?
<אייל בלום: אני מוכן לעשות כל פיילוט אם האוצר, רק שייקח אחריות על התוצאות.
איתן ברושי: יש לכם חיילים משוחררים.
<אייל בלום: לא, אין.
<אייל בלום: זה שולי.
<אייל בלום: יש תכניות שהמדינה מסבסדת של חיילים משוחררים ושל סטודנטים.
<אייל בלום: זה שולי ואין לזה שום משמעות לכוח העבודה.
דוד אמסלם: אתה אומר אי אפשר לבנות על זה את הענף?
דוד אמסלם: עוד חצי שנה בן אדם הולך ואז אתה נתקע עם הפירות.
דוד אמסלם: ועוד לא בא לך הסטודנט.
<אייל בלום: נכון.
<אייל בלום: ואני מוכן לעשות כל פיילוט שהוא כדי להביא ישראלים במקום עובדים זרים בערבה.
<אברהם דניאל: שמי דניאל אברהם, אני יושב ראש ארגון - - -
דוד אמסלם: דובי, אתם רוצים לומר?
דוד אמסלם: אמיר?
<אמיר שניידר: אמיר שניידר, יועץ משפטי של התאחדות האיכרים.
<אמיר שניידר: תראה, רק רצינו לומר בתור אלה שבאמת פנינו, הנענו תהליך יחד עם החקלאים ועם חברי הכנסת, שרק תבינו באיזה מצב החקלאים נמצאים ואנחנו, כמשרדי הממשלה, כשהוועדה נתנה להם והפרוטוקול מולי.
<אמיר שניידר: אתה רצית בהתחלה, היושב ראש רצה לתת חודש.
<אמיר שניידר: אחר כך הארכת לחודשיים.
<אמיר שניידר: חמישה חודשים לא קיבלו תשובה.
<אמיר שניידר: אני רק רוצה שתבינו את התלאות שהחקלאים עוברים, כשהם מתנהלים מול המשרדים האלה.
<אמיר שניידר: והתשובות האלה, שרואים שבשטח פה נותנים לך תשובה אחת, ובשטח החקלאים אומרים שלא, אין ידיים.
<אמיר שניידר: אתה לא יכול להתמודד מול מערכת כזאת, ובגלל זה אנחנו באמת מחפשים את העזרה שלכם.
<אמיר שניידר: לבוא לאנשים, לבנות עסק על חיילים משוחררים שחצי שנה באים והולכים, אתה לא יכול לבנות עסק ארוך טווח.
<אמיר שניידר: אתה לא יכול.
<אמיר שניידר: זה החיים שלך.
<אמיר שניידר: אתה לא יכול להסתמך על אנשים שבאים היום, מחר הולכים.
<אמיר שניידר: אנחנו צריכים פתרון אמיתי והם נמנעים מזה.
<אמיר שניידר: אנחנו מאד מקווים שהפעם אנחנו נוכל לקדם את זה.
<אברהם דניאל: שמי דניאל אברהם, יושב ראש התאחדות החקלאים החדשה באיגוד לשכות המסחר.
<אברהם דניאל: אדוני יושב הראש, האוצר מדבר בכפל לשון ואני אסביר.
<אברהם דניאל: בשנת 2009 הם חתמו על המדרג היורד עם התאחדות חקלאי ישראל, עם אבו וילן.
<אברהם דניאל: בהסכם כתוב שכל שנה נקלוט 300 ישראלים.
<אברהם דניאל: זאת אומרת, אם כל שנה נקלוט 300 ישראלים לתקופה של חמש שנים - זה ההסכם שהיה - זאת אומרת שהם לא מאמינים בכלל בישראלים.
<אברהם דניאל: מי שמדבר על 300 עובדים לשנה, הוא לא מאמין בכלל במה שהוא אומר.
<אברהם דניאל: שניים, בשנת 2012 נתונים כתובים, יש לי אותם.
<אברהם דניאל: קיבלתי אותם ממשרד החקלאות ונתוני הביטוח הלאומי – קלטו 12 עובדים.
<אברהם דניאל: בשנים 2013-2014 קלטו סביב ה-350 עובדים כל שנה.
<אברהם דניאל: שאלתי כמה נשארו – אמרו את זה ניתן לך תשובה.
<אברהם דניאל: אין לנו תשובה לזה.
<אברהם דניאל: זאת אומרת זה לא בהכרח שהם נשארים כאן.
<אברהם דניאל: זה דבר שהוא לא קיים.
<אברהם דניאל: יחד עם זאת, תראה, אני גם מגדל פרחים.
<אברהם דניאל: אני מגדל 400 דונם, אני והילדים שלי.
דוד אמסלם: כמה עובדים יש לך?
<אברהם דניאל: יש לי 33 במכסה.
<אברהם דניאל: אני זקוק לפחות ל-70, נקודה.
<אברהם דניאל: עכשיו תגיד לי איך אתה מתקיים בכל זאת?
<אברהם דניאל: אז אני מנייד מאחרים.
<אברהם דניאל: זאת אומרת, גם ההקצאה של העובדים הזרים היא לא נכונה.
<אברהם דניאל: בא משרד החקלאות ואמר, המשק המשפחתי זה 7 עובדים.
<אברהם דניאל: שם לא נוגעים.
<אברהם דניאל: אנחנו ניגע בגדולים יותר.
<אברהם דניאל: זאת אומרת זה להיפך.
<אברהם דניאל: היעילות היא יותר גדולה במשק קטן ולא במשק גדול.
<אברהם דניאל: אני פחות יעיל כשאני גדול.
<אברהם דניאל: לא יותר יעיל.
<אברהם דניאל: אז במי הם פוגעים?
<אברהם דניאל: פוגעים בנו עוד פעם.
<אברהם דניאל: עכשיו אני בא ואומר, תראו רבותי, אתם לא יכולים להקצות את העובדים נכון והם מודים שזה לא שיטה נכונה.
<אברהם דניאל: אז אני בא ואומר להם תתנו לי על פי הצורך שלי.
<אברהם דניאל: כמו שאתם לא מתערבים בכמה טרקטורים אני קונה, אל - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, תן לי רק שאלה.
<אברהם דניאל: אני שלחתי לך דרך אגב את העבודה של הפרחים.
דוד אמסלם: אנחנו עשינו כבר את הדיון הקודם, אתה דיברת גם בלהט ליבך, אני זוכר, אבל אני שואל שאלה אחרת.
דוד אמסלם: אם אתה צריך 70 ואתה יושב עם אסף, או מישהו מטעמו, מה הוא אומר לך?
דוד אמסלם: אני אתן לך רק 30?
<אברהם דניאל: כן, הוא אומר לי זה ה - - -
דוד אמסלם: זה שוק מחנה יהודה?
דוד אמסלם: אנחנו אמרנו 70, אנחנו רוצים 10.
דוד אמסלם: בוא אני אתן לך 30.
<אברהם דניאל: לא, הוא עונה לי מאד פשוט.
<אברהם דניאל: הוא אומר תשמע, עד שבעה עובדים אני לא פוגע.
<אברהם דניאל: מעל שבעה עובדים אני עושה פלט.
<אברהם דניאל: עושה פלט.
דוד אמסלם: רגע שנייה, אסף, אם הוא צריך 70 למה אתה נותן לו 30.
<אסף לוי: יש לי סך הכל 25 שאני צריך לחלק לכל החקלאים.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם מה שקרה לך זה אתה בא מהסך הכל ואז אתה מתחיל לחלק.
דוד אמסלם: כך הרעיון.
דוד אמסלם: זה מה שקורה לך?
דוד אמסלם: אבל מה הדרישה?
דוד אמסלם: לא, אנחנו דיברנו כבר על הדרישה, דובי.
דוד אמסלם: אני רק רוצה שאלה קטנה.
דוד אמסלם: אסף, ואז מה קורה?
דוד אמסלם: אני מבין ממנו שמתחיל להתנייד.
דוד אמסלם: זאת אומרת שיש כבר איזה שוק אפור של עובדים.
<אברהם דניאל: אני משלם כסף למגדלים אחרים.
דוד אמסלם: מה, השוק אפרפר?
דוד אמסלם: הרי הוא אומר, תבין טוב, הבן אדם יש לו פרחים.
דוד אמסלם: איך אמר איך הדוברים?
דוד אמסלם: בסוף, תבין, יש פה מפעל ייצור.
דוד אמסלם: אמיר אמר, הוא הבחור הכי צעיר פה אולי בחדר אבל הוא אמר את הדברים הכי דרמטיים פה.
דוד אמסלם: מפעל חיים של בן אדם שלוקח הלוואות של מיליונים, לא 20,000 שקלים, לא יכול להסתמך על כמה ילדים שבאים אחרי הצבא, בא להם ארבעה חודשים, באים עובדים ונוסעים לתאילנד.
דוד אמסלם: האוצר ינהל?
דוד אמסלם: למה הם לא מעסיקים עובדים זרים אצלם בפקידות?
דוד אמסלם: שהם יעשו את החשבות.
דוד אמסלם: בגלל שיש עסק רציני, אף אחד לא מסתמך על דברים כאלה.
דוד אמסלם: אז זה בסדר כתוספת.
דוד אמסלם: בסדר עונתי, אבל אתה לא יכול לבנות ענף כזה, שאתה כולך, ודרך אגב אף אחד לא מסבסד אותו.
דוד אמסלם: כל אחד פה שקורס, באים מעקלים לו את הבית, מוציאים לו את הילדים מהבית והוא משלם את המחיר וכולם מסתכלים עליו.
דוד אמסלם: אני לא בטוח אפילו שבוכים.
דוד אמסלם: אז מה אתה מצפה?
דוד אמסלם: עכשיו הוא אומר לך – אני זקוק לייצור הזה.
דוד אמסלם: אז מה הוא עושה?
דוד אמסלם: אין לו ברירה.
דוד אמסלם: אם הוא צריך 70, זה 70.
דוד אמסלם: הוא לא צריך 69.
דוד אמסלם: 70.
דוד אמסלם: הפרחים לא מחכים.
דוד אמסלם: הם גדלים וברגע שלא תקטוף אותם הלך הפרח והוא כל בוקר ורואה עוד פרח הלך.