GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דודו כהן: אני דווקא רוצה להתחיל בעניין של דור א'.
<דודו כהן: העניין שלנו הם הסבירו אותו פחות או יותר.
<דודו כהן: אני רוצה להתחיל בעניין של דור א'.
<דודו כהן: 16 שנה לא היה שום עדכון שכר של דור א', ואם ייחתם הסכם לעוד 10 שנים, זאת אומרת, 26 שנה הם לא קיבלו שום עדכון שכר.
<דודו כהן: אתה יודע, פעם כאשר היו מעלים טבלאות של אנשים שמרוויחים הכי הרבה בארץ, אז תמיד המצילים היו מפתיעים.
<דודו כהן: אני כבר משהו כמו 12 שנה לא זוכר את המצילים שם, הם נעלמו איפשהו.
דוד אמסלם: זה לא אומר שהם ירדו, השניים עלו.
דוד אמסלם: יש חריגים אחרים.
<דודו כהן: בסדר, צריך לשאוף לעלות, לא לרדת.
<דודו כהן: יוקר המחיה הכול עולה.
<דודו כהן: אני מרגיש מצוין.
<דודו כהן: בעניין הזה אני חושב שהשכר של דור א' נשחק.
<דודו כהן: אני לא רוצה בכלל לדבר על דור ב'.
מירב בן ארי: למה, תדבר על דור ב'.
<דודו כהן: אני מבקש ממך, תקשיבי, אני אדבר על מה שאני רוצה לדבר, לא על מה שאת תגידי לדבר.
<יוני ברבי: הוא לא יכול לדבר על דור ב' כשהוא יושב - - -
דוד אמסלם: סליחה, אני אוציא אתכם.
דוד אמסלם: פעם אחרונה, אם נפלט לכם משהו תצאו לבד.
דוד אמסלם: קח לך עוד שתי דקות, דבר על מה שאתה רוצה.
אורי מקלב: יש לדבר לחברת הכנסת בכבוד.
דוד אמסלם: דרך אגב, חברת כנסת, גם אם יש לך הערה אליה, אני אבקש, כבד אותה.
<דודו כהן: סליחה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת מירב בן ארי לקחה את הנושא ברמה האישית, היא מטפלת בו ברמה האישית והרבה מאוד זמן.
דוד אמסלם: חלק מזה שאני עושה את הדיון הזה זה בגללה.
דוד אמסלם: גם אם יש מחלוקת, דרך אגב, היא מקבלת את המשכורת שלה גם אם היא לא באה לפה, אז הנושא הזה בוער בעצמותיה, גם אם אתה לא מסכים איתה, כבד אותה.
<דודו כהן: אני מתנצל.
<דודו כהן: זה בעניין של דור א'.
<דודו כהן: לפי דעתי השכר נשחק בקטע שלהם והם בסך הכול מבקשים משהו בשביל לפרוש בכבוד.
<דודו כהן: בעניין שלנו דור ב', אנחנו עובדים מאוד קשה.
<דודו כהן: עובדים בקיץ 12 שעות.
<דודו כהן: השעות הנוספות שאנחנו עושים אנחנו מקבלים אותם בקיץ, את השעות הנוספות גם מקבלים בקיץ, ובחורף אנחנו עובדים בכל מיני מחלקות אחרות, והמשכורת שלנו יורדת.
<דודו כהן: הפערים הם גדולים, צריך לצמצם את הפערים.
<דודו כהן: שנתיים אנחנו יושבים, אנשים מדברים פה שנתיים, אני 16 שנה מחכה כבר.
<דודו כהן: זהו בגדול.
דוד אמסלם: ברשותכם, יש לי רק שאלה מקצועית לאשר.
דוד אמסלם: אשר, מקצועית מי אחראי על המצילים?
דוד אמסלם: אני עושה הבחנה בין מנהלית, כספית לבין מקצועית מטעם המדינה.
גרנר: מטעם המדינה שר הפנים אחראי על היבט של הרגולציה, כלומר, חקיקה, כל מה שקשור בהיבט של הצלת חיים, בטיחות, כל הדברים שקשורים לתחום הבטיחות בים להצלה.
גרנר: לגבי העניין של ההיבט הניהולי - - -
דוד אמסלם: עזוב הניהולי.
דוד אמסלם: אני שואל, הרי מציל בהגדרה זה נושא של הצלת חיים – אם הוא בא לשחק שש-בש, לא מעניין אותנו.
גרנר: התשובה היא פשוטה.
גרנר: הכשרה זה משרד כלכלה.
גרנר: הנחיות מקצועיות בהיבט של כל הדברים שקשורים להיבט של ההנחיות המקצועיות.
גרנר: אמרתי, בהיבט של הצלה זה משרד הפנים.
דוד אמסלם: מה הכוונה הצלה, משרד הפנים תסביר לי?
גרנר: מהם שירותי הצלה, מהם התקנים - - -
דוד אמסלם: הבנתי, זאת אומרת, כמה מצילים, איזה סככה, מה יהיה בסככה, איזה ערכה, איזה ציוד, איזה חסקה בחוץ זה אתם?
גרנר: אכן, כן.
אורי מקלב: אבל הפיקוח המקצועי מי?
דוד אמסלם: הפיקוח המקצועי זה אתם.
גרנר: יש רגולציה שהוא על-פי צו הסדרת מקומות רחצה, הצו הזה מחייב את כל הרשויות בארץ - אנחנו מקיימים פיקוח, בקרה בשטח.
דוד אמסלם: ברור, אתה הרגולטור, אתה מדי פעם יכול לבוא עם התעודה להגיד, רבותיי, הגעתי, אשר גרונר, אני רוצה לראות את המציל, איזה ציוד יש לך פה - זה אתה, זה מטעמך.
<אבי ארגמן: צו הסדרת מקומות רחצה שהוא נחתם עכשיו, הצו הזה עושה עוול עם המצילים.
<אבי ארגמן: מדבר שם למשל על ספורט בטווח 20 מטר מתחום הרחצה, משהו שלא הגיוני.
<אבי ארגמן: הגדלת תחום השיפוט של המציל והאחריות.
דוד אמסלם: אני לא שם עכשיו.
דוד אמסלם: כנראה לא הבנת - דרך המציל אני אגיע לקיוסק, אני אגיע למציליה, ולא אגיע לאף מקום.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה לדבר איתי על זה, אז זה דיון אחר לגמרי.
<אבי ארגמן: משפט אחרון לגבי המאבק הצודק של דור ב'.
<אבי ארגמן: אני חושב שהגיע הזה באמת לעשות סדר, לשפר את התנאים שלהם.
<טל פילטר: אני מייצג את הנהלת עיריית תל-אביב יפו פה בדיון, אני סגן מנהל אגף החופים והמציל הראשי של עיריית תל-אביב יפו.
דוד אמסלם: מי זה מנהל האגף?
<טל פילטר: אני לא אחזור על דברים שאמרו כאן חבריי, אבי אפיה והחברים לגבי השכר, זה ברור, ואני מצטרף לכל מילה שלהם בעניין הזה.
<טל פילטר: אני רוצה לדבר קצת על הצד המקצועי.
דוד אמסלם: עמדת עיריית תל-אביב זה אתם, העמדה שלכם זה להגדיל להם את השכר?
דוד אמסלם: אני שואל האם עמדת עיריית תל-אביב אתם מתחברים איתם ואתם רוצים לשפר את תנאי שכרם?
<טל פילטר: באופן עקרוני עיריית תל-אביב יפו מעוניינת לשפר את תנאי שכרם של המצילים.
מירב בן ארי: איזה מצילים?
דוד אמסלם: אתה מדבר איתי על דור ב' החבר'ה הצעירים.
<טל פילטר: נכון בעד לשפר.
<טל פילטר: אני רוצה להסביר משהו מאוד חשוב, לא אגזול יותר מדקה.
<טל פילטר: אני רוצה פה לספר על מה שראש עיריית תל-אביב-יפו עשה במערך ההצלה בעיריית תל-אביב יפו ומה קורה נכון להיום.
<טל פילטר: לא לדבר על טעויות שהיו בעבר, אלא מה שקורה היום.
<טל פילטר: רוצה לקרוא לכל ראשי הרשויות לאמץ את הדרך שלו ולעבוד בצורה הזו.
<טל פילטר: אנחנו מעסיקים כיום בעיריית תל-אביב יפו 71 מצילים.
<טל פילטר: כל תחנת הצלה יש לה תקן של מעל חמישה מצילים, כלומר, אף מציל בעיריית תל-אביב יפו לא עובד בניגוד לחוק שעות עבודה ומנוחה.
<טל פילטר: אף מציל בעיריית תל-אביב יפו לא עובד מעבר ל-12 שעות עבודה ביום, וזו הסיבה שאנחנו לא יכולים לתת שירותי הצלה מזריחה עד שקיעה כמו שאנחנו רוצים.
<טל פילטר: אף מציל מעיריית תל-אביב יפו לא בדור מיטב, לא מדור א' ולא מדור ב' עובד שבעה ימים בשבוע, אלא אך ורק שישה ימים בשבוע, ומקבל שבת אחת לארבע שבתות לצאת לחופשה כמו שהחוק מחייב.
<טל פילטר: בעיריית תל-אביב יפו מקפידים ככל הניתן על מתן אימוני ספורט למצילים, הם דואגים להם למחליף בזמן הזה, על מתן מנוחה למצילים והפסקה ולדאוג להם למחליף בזמן הזה, כמובן לא מדבר על השוליים שלפעמים יש לנו תקלות.
<טל פילטר: אני חושב שראשי הרשויות צריכים לאמץ זאת, ולא ייתכן שמתקן של מצילים, או שלושה מצילים בתחנת הצלה, אדוני היושב ראש, אז אין מצב כזה – איך מציל יילך להפסקה, או איך מציל חולה, מה קורה אתו?
מירב בן ארי: אני מאוד מודה לך על קיום הישיבה הזאת, בכלל על הניהול המצוין.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד משהו אחד ממש קצר, כי אני מדי פעם מעירה.
מירב בן ארי: אני רוצה לדעת אם אדוני היושב ראש יכול לדעת לטובת הפרוטוקול והוועדה - האם מצילי דור א' כיום כדי לפתור את המצב שבו כל יום אנשים טובעים ומתים, זה מה שקורה היום בחופים.
מירב בן ארי: האם בשביל עכשיו יכול להיות שדור א', אני שואלת אותך, כמובן שהיושב ראש ינהל את זה, אומר, אנחנו בגלל מצוקות החרום, בגלל שאנשים מתים, אנחנו היום רגע מחכים עם הדרישות שלנו, והאם אתם מוכנים לבוא ולהגיד, אנחנו רוצים רק לפתור לדור ב'.
מירב בן ארי: עכשיו תגיד לי, מירב, גם לנו יש.
מירב בן ארי: אני אומרת, האם עכשיו אנחנו בחודש יוני, וזה שיא עונת הרחצה, האם אתה אומר, או שאתה אומר לי אני רוצה לדעת וליושב ראש, כל עוד אתם לא פותרים את א', אין מה לדבר על ב', כי אני, בתפיסה שלי אומרת, בואו נפתור את ב', כי יש כאן בעיות עם ב', ואז בחורף נשב שוב פעם ונכנס את א'.
מירב בן ארי: למה אני אומרת את זה, רק משום שבאמת אני – ואמר לכם דודי עליי - קשה, אני לא מצליחה להבין איך אנשים הולכים שם בלילה, כשבן-אדם נכנס בשעה שלוש לים, לא בשעה שש בערב וטובע.
מירב בן ארי: עכשיו תגיד לי, אם אתה אומר לי, מירב, אין שום סיכוי, אז הבנתי איפה אני עומדת.
מירב בן ארי: אם אתה אומר לי, מירב, עכשיו אנחנו יכולים לפתור את ב' ולדבר על א' - - -
<אבי אפיה: אין סיכוי.
<אבי אפיה: לא, היא רצתה תשובה, אני אתן לה תשובה, היא חושבת שאני אפחד להגיד.
<אבי אפיה: אני אומר הכול על השולחן, אין לי בעיה בכלל.
דוד אמסלם: אבי, אתה גם מקבל זכות דיבור על זה שאני נותן לך.
דוד אמסלם: תרשום לך כוכבית אדומה - התפרצות ראשונה שלך.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע מה עמדת האוצר בעניין הזה.
דוד אמסלם: סליחה, נשמע את חבר הכנסת אורי מקלב.
אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני על קיום הדיון הזה, גם לך מירב.
אורי מקלב: הגשתי הצעה לדיון מהיר, זאת הצעה לסדר היום דחופה, אבל אני משכתי את זה מפני שכפי שנאמר פה, הדחיפות של העניין היא גבוהה מאוד, הלימה ברורה בין שביתת מצילים לבין פגיעות בנפש – אנחנו רואים את זה בעקבות שביתת המצילים.
אורי מקלב: יש עוד ריטואל קבוע – לא יודעים אם קר בחוץ, חם בחוץ, אני יודע שהתחילה עונת הרחצה לא לפי הכרזה, לפי מודעה בעיתון, לפי השביתה שיש.
אורי מקלב: לפני שאנשים יודעים אם עונת הרחצה נפתחה, או לא נפתחה – שביתת המצילים, ככה זה מתחיל, וזה חוזר על עצמו בלי לנקוט עמדה.
אורי מקלב: יכול להיות שמישהו יגיד סחיטה, מישהו יגיד דרישה, מישהו יגיד שזו בקשה, אבל מישהו יגיד שהדרך היחידה להידברות זה רק אם אנחנו לא פותחים את עונת הרחצה, יהיה מי שיגיד.
גרנר: 12 שנה המצילים לא שבתו.
גרנר: מאז שקיבלתי את התפקיד לא שבתו.
אורי מקלב: יש הבדל בין שביתה לבין עיצומים.
<אבי אפיה: גם לא.
אורי מקלב: אני חושב דבר אחד - אין ספק באחריות או במיוחדות שיש בתפקיד שלכם, בשונה מהרבה תפקידים, יש לכם באחריות הזו של מציל לחשוב אם אני אצליח להגיע, או לזה שמנופף בידיים, או לא הצלחתי להגיע אליו, האם הוא טובע לי, או לא טובע לי – אני מצליח להציל אותו או לא, אני לא מאחל את זה לאף אחד - במידת האחריות זה יכול לקרוא רגע, ואף רגע לא צפוי, אני מכיר את זה.
אורי מקלב: מצד שני, המצילים זה לא העובדים העונתיים היחידים שקיימים במשק, ובמורכבות שיש בהעסקה שלהם.
אורי מקלב: בלי שנגיע לדור א' ודור ב', עצם העסקה של מצילים של עובד עונתי, זה בעייתי, גם עובדים בחוף יכולים להיות בלי מציל, אבל יש גם עובדים שבחוף שעובדים או עוד דברים במשק, בקטיף, או שמוצאים יותר, או שמוצאים פחות, או שאין מספיק - - - אני לא יודע מי זה מיכה גולדמן, ואתם יודעים מי זה מיכה גולדמן, אתם נמצאים פה הרבה.
אורי מקלב: לכן אני חושב שבלי לנקוט עמדה, אני אומר את זה גם כלפי המצילים.
אורי מקלב: זו התנהלות לא תקינה שחוזרת על עצמה.
אורי מקלב: צריך לפתור את הבעיה מהשורש.
אורי מקלב: אנחנו עכשיו נשב פה, והיושב ראש באמת ישקיע מאמצים, יעשה וילחץ, יהיה איזה שיפור משהו, איזה שיפור כזה ואנחנו נחזור לשיגרה ויתחיל שנה הבאה, או לא מרוצים, וכן מרוצים - - - השאלה - מה הדרך, מה הפורום, מה עם איזה בוררות מוסכמות?
אורי מקלב: בוררות מוסכמת, פעם כשחותמים על בוררות - אני לא חושב שמישהו בשולחן הזה נמצא שיוכל להחליט.
אורי מקלב: יש צדדים לפה, צדדים לשם, האוצר לא ייתן מה שאתם רוצים.
אורי מקלב: כבר ראיתי סכסוכי עבודה שקיימים במשק ושפתרנו אותם.
אורי מקלב: במקרה הזה אני רואה רק בוררות מוסכמת שבסופו של דבר זה חותם, וזה חותם, ויש מי שמכריע ומוציאים הסכם עבודה לזמן ארוך.
אורי מקלב: לכן, אדוני היושב ראש, אני חושב שצריך ללכת על הכיוון הזה.
אורי מקלב: בכל הפתרונות האחרים, או שיפור מקצה מסוים, או שזה יחזור על עצמו.
אורי מקלב: קשה לי לראות גם מצילים שנמצאים ממורמרים.
אורי מקלב: אנשים עושים עבודה אחראית, סובלים מזה, אין ספק שהעבודה העונתית איך שלא יהיה - - - אני לא חושב שבטלה היא דבר כל כך טוב – לשבת בחורף ולקבל משכורת, אני גם לא מאחל את זה לאף אחד שהוא צריך את כל השעות חופשה.
אורי מקלב: פעם שאלו איך יכול להיות, היה בוררות, קם, מגיע לעבודה מסוימת.
אורי מקלב: צד אחד אמר מגיע לי סכום כזה וכזה, והצד השני אמר, המשלם אמר מה פתאום?
אורי מקלב: תאר לך, הוא בא אחרי העבודה שלו והוא מקבל כמעט כמו עבודה.
אורי מקלב: על זה שהוא מגיע אחרי העבודה והוא עובד אני צריך לתת לו כזה שכר?
אורי מקלב: אמרתי לו, אתה לא שם למה שהוא אומר?
אורי מקלב: את כל השעות הפנויות שלו שיש לו, הוא משקיע בעבודה.
אורי מקלב: אדם הולך לעבודה מקבל, אבל זה לא רק שעות נוספות, אין לו את הימים, אין לו את הלילות, אין לו את הזמנים שכולם בחופשה והוא לא נמצא בחופשה, השכר הוא אחרת - אתה לא יכול למדוד, הוא עובד ארבע שעות, איך הוא יכול לקבל כמו משכורת מלאה.
אורי מקלב: אני מבין את כל המורכבות של העניין, ולכן צריך חשיבה אחרת.
דוד אמסלם: אני אתייחס לזה.
דוד אמסלם: תודה רבה, לחבר הכנסת מקלב.
דוד אמסלם: האמת היא, שאם לא הייתם עובדים בשבת, לאור ההצלחה של ליצמן, אולי הייתי מבקש ממנו להיכנס גם לנושא הזה, אולי היה מביא לכם גם פשרה.
דוד אמסלם: .. שאלה אליך אבי או אשר, במסגרת הטביעות שהיו – בעשרה הימים האחרונים שמעתי דברים הזויים.
דוד אמסלם: שאלה – הם היו בחופים במוכרזים או לא מוכרזים.
מירב בן ארי: חלק היה - - -
גרנר: חלקם היו במוכרזים אחרי שעות הפעילות בכלל, אחרי שש, שבע, לצורך העניין.
<יוני פת: זה לא מדויק.
<יוני פת: אמרת עכשיו משהו לא נכון.
גרנר: אמרתי חלקם.
מירב בן ארי: תתייחס לאלה שטבעו בחופים המוכרזים יותר חשוב.
גרנר: אני אתייחס.
גרנר: אחרי שעות הפעילות, לצורך העניין, באזור נתניה ששם אתה מתכוון לצורך העניין, זה באזור - - -
מירב בן ארי: קריית צאנז, או מכמורת.
גרנר: קריית צאנז - הבחור נכנס ביום שבת, שאין שירותי הצלה בכלל.
גרנר: לצורך העניין, בחור בן 18 והוא טבע לצערנו.
גרנר: באזור נתניה היו עוד שניים – זוג תיירים גרמנים שנכנסו אמנם בשעות הפעילות, אבל זה היה בכלל חוף אמפי, הוא היה בכלל משולט בשילוט עם סרט סימון לא להיכנס.
גרנר: נוסף לזה, גם הפקח צעק לו שייצא, הוא לא יצא.
גרנר: היה עוד בחור מחבר העמים באזור חיפה - שמונה טובעים.
דוד אמסלם: שאלתי, האם מי שטבע בים בתקופה האחרונה אם זה היה בחופים מוכרזים, ואם כן, האם זה היה במסגרת שעות העבודה של המצילים, קרה דבר כזה?
גרנר: לפחות לפי המידע שיש לי לא בשעות העבודה של המצילים - אחרי שתיים.
מירב בן ארי: מה זה אחרי שתיים?
מירב בן ארי: כי יש שביתה.
מירב בן ארי: אם היה יום רגיל בלי שביתה, באיזה שעה הוא היה סוגר?
מירב בן ארי: בשש, נו מה, אתם מזלזלים באינטליגנציה שלנו?
גרנר: בבת-ים, לצערנו, בחוף טובאגו בשעה שש בערב נכנסה האמא ובתה.
גרנר: באופן עקרוני, שירותי ההצלה עכשיו ב-9 למאי מסתיים בשעה חמש בערב.
<אבי אפיה: שש בבת-ים.
גרנר: בסדר, בשש.
גרנר: ממש בשלהי הסגירה, אם זה היה לא היו עיצומים.
גרנר: בכל מקרה, אם אני מסתכל בהשוואה על כל התאריך מבחינה זו, ברוב זה אחרי שעות הפעילות הרגילות.
דוד אמסלם: כמה בעצם טבעו בשעות שלגביהם התייחסה השביתה?
דוד אמסלם: אני רוצה לדעת מה השביתה הזאת בחיי אדם גבתה?
דוד אמסלם: אם אנשים הלכו לחוף ים לא מוכרז אז זה לא קשור לשביתה.
דוד אמסלם: אם הם באו בלילה, אז זה לא קשור לשביתה.
דוד אמסלם: בין שתיים לשש - כמה אנשים טבעו בחופים מוכרזים?
גרנר: אני לא רוצה להטעות פה את הוועדה, אני לא יודע להגיד לך באופן מדויק, אין לי את הנתון הזה, אז אני לא רוצה להטעות את הוועדה.
דוד אמסלם: אשר, תעביר לנו את הנתון הזה, הוא חשוב מבחינתי כדי להבין בחיי אדם מה המשמעות כרגע של השביתה הזאת.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את האוצר בעניין הזה.
<יוני פת: אני מהאגף הממונה על השכר באוצר.
<יוני פת: אתחיל דווקא בסוף לגבי השביתה, כי אני חושב שזה הנושא שהכי כואב לנו, אמרה חברת הכנסת נכון.
<יוני פת: קשה מאוד גם לנו, ואני מאמין שגם לצד השני שזה גובה מחיר, וזה גובה מחיר.
<יוני פת: אני יודע נתונים אחרים, אני יודע להגיד על לפחות טביעה אחת שהייתה בשעות האלה בדיוק בין השעה שתיים לשעה שש, היו צריכים להיות מצילים - - -
<יוני פת: אמרתי לפחות אחת.
<יוני פת: לא משנה, אני רק רוצה להגיד שזה גובה.
<יוני פת: זה לא הוויכוח, כי מה שאני בא להגיד זה שגם אם לא, אז יהיה בעתיד הקרוב.
<יוני פת: זה שבנס אנחנו כרגע עומדים על מספרים נמוכים זה לא הופך את האירוע - - - השביתה זה דבר חשוב.
<יוני פת: השלטון המקומי ואנחנו עושים הכול על מנת למנוע את השביתה, כולל משא ומתן כמעט על בסיס יומי, החל מהרגע שהתחילה עונת הרחצה.
<יוני פת: פניה לבית הדין – בית הדין שלח אותנו בסטטוס קוו הקיים, ואמר, אתם תמשיכו לנהל משא-ומתן כאשר המצילים ממשיכים בסטטוס קוו, כלומר, ממשיכים לשבות כל יום החל מהשעה שתיים, זה המסגרת המשפטית שכרגע המשא ומתן מתנהל בתוכו.
דוד אמסלם: אני מבין שהם כבר לא תחת הסכם 2014.
<יוני פת: ההסכם הקיבוצי הגדול הקודם של המצילים הסתיים ב-2014.
<יוני פת: כמו שציין אבי אפייה, ישבנו במשא ומתן בחסות בית הדין, הגענו להסכמות בבית הדין לעוד הסכם.
<יוני פת: היה הסכם ביניים בעונת הרחצה הקודמת שהיה תקף עד לנובמבר 2015.
דוד אמסלם: אבל אני מניח שאם קיבלתם הסכם לשנה, זה כנראה היה באותו הסכם.
דוד אמסלם: אנחנו עכשיו מקבלים הסכם זמני, ואנחנו נכנסים למשא ומתן.
דוד אמסלם: האם נכנסתם שנה שעברה למשא ומתן?
<יוני פת: התשובה היא כן.
דוד אמסלם: כל החורף דיברתם איתם?
דוד אמסלם: כמה פגישות היה לכם איתם?
<יוני פת: תדירות הפגישות בוודאי שעולה לאחרונה, וזה קורה כל פעם, אין פה צד שהוא יותר אשם או פחות אשם.
<יוני פת: אנחנו ישבנו כל הזמן במשא ומתן גם אם היו יותר פגישות או פחות פגישות זה לא העניין.
<יוני פת: אנחנו יודעים לנהל משאים ומתנים גם אם לא נפגשים כל שבוע ועשינו את זה, ועושים את זה.
<יוני פת: הבעיה היא לא כמות הפגישות, הבעיה היא הדרישות.
<יוני פת: אני אומר עוד פעם, אתה אמרת בדיון הקודם ובצדק, זה לא המקום המקצועי לשבת.
<יוני פת: אנחנו זה המקצוע שלנו לנהל משא ומתן על הסכמי שכר.
<יוני פת: ברוך השם גם הצד השני יודע לעשות את זה, לצערי, הצעד החשוב גם של ההסתדרות לא נמצאים פה שגם הם מנהלים את המשא ומתן, וכמובן מרכז שלטון מקומי.
<יוני פת: אנחנו לפחות רוצים להאמין בצורה מספיק טובה, ולדעתנו, אנחנו לא צריכים לשבת פה ולנהל את המשא ומתן.
דוד אמסלם: אגב, אני לא ביקשתי שתנהל את המשא ומתן כאן.
דוד אמסלם: מה אני כן מבקש?
דוד אמסלם: תראה, אני גם מכיר קצת את הנושאים האלה.
דוד אמסלם: כשהייתי בעירייה היו מכנסים דיוני חירום, מתי?
דוד אמסלם: ב-30 לאוגוסט, פתאום נזכרו ששנה הבאה נפתחת שנת הלימודים – שכחנו, פתאום עכשיו ראינו, זה קורה כל שנה.
<יוני פת: יש לי שאלה ליושב ראש.
<יוני פת: לטובת מי אתה חושב שמשחק העניין הזה שהמשא ומתן מגיע לזמנים האלו?
<יוני פת: כנראה שיש צדדים, אבל אני מנסה לראות איך הגענו ל-30 באוגוסט שאתה מדבר עליו – יש שני צדדים למשא ומתן.
<יוני פת: אני לא יודע, אני אומר עוד פעם, אני לא נכנס פה להאשמות מי אשם ומי לא אשם.
<יוני פת: יכול להיות שזה גם היה בלתי נמנע, כמו שהרבה פעמים סכסוכים במשק נפתרים כשיש שביתה - מה לעשות - למי זה יותר נוח שכל אחד יחשוב?
דוד אמסלם: יוני, תשמע, גם ברמות השירותים יש כל מיני סוגי רמות שירותים במשק.
דוד אמסלם: יש שירותים בנושא התברואה, יש בתיקון כבישים.
דוד אמסלם: אבל בסופו של דבר שביתת הרופאים לא דומה לשביתת פועלי הגינון, השאלה היא מה התוצאה של השביתה.
דוד אמסלם: לכן הרופאים לא יכולים לשבות תמיד לא על כל נושא, לכן מוציאים להם גם צווי ריתוק, בגלל שזה דבר חיוני מאוד.
דוד אמסלם: אבל לעומת זאת, אם מישהו רוצה לשבות בעירייה או בקורס לציור אז אין בעיה.
<יוני פת: ומצילים?
דוד אמסלם: מצילים, לפי תפיסתי, זה נושא חיי אדם פר-אקסלנס.
<יוני פת: בגלל זה פנינו לבית הדין.
דוד אמסלם: לכן יש בהילות לסיים את הנושא וכמה שיותר מהר.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אתה יודע גם לגרור לבית המשפט את הצד שלא רוצה גם כשהוא לא רוצה - אין בעיה.
דוד אמסלם: בגדול, אני ציפיתי ומצפה מהממונה על השכר, אירועים מהסוג הזה שמדובר בהם בחיי אדם, לסיים אותם עוד לפני שהם מתחילים.
דוד אמסלם: זה אומר שיש לנו את כל החורף פה – למזלנו הרב.
דוד אמסלם: אפשר לריב איתם בחורף, להביא אותם לבתי-משפט, לכפות עליהם הר כגיגית, מה שאתה לא רוצה, להוציא צווי ריתוק, לעשות חקיקה, מה שאתם לא רוצים.
דוד אמסלם: אבל זה לא יכול שאנחנו נמצאים תוך כדי עיצומו עכשיו של עונת הקיץ, שאנשים מגיעים לחוף הים.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש פה מצב אבסורד גם, לא סגרת את הים, לא אמרת, אתה יודע מה, אין בכלל מצילים.
דוד אמסלם: אז בן-אדם בא ושומע בחדשות אין מצילים, לא בא לים.
דוד אמסלם: הוא בא, אומרים לו, מהשעה שש – אני נותן לך את האבסורד.
<יוני פת: לא אנחנו החלטנו, לא אני החלטתי.
דוד אמסלם: אזרח רגיל קם בבוקר, מסדר את הילדים - - -
<יוני פת: לא, אבל למה אתה מפנה את זה אליי ולא לגורמים המקצועיים?
<יוני פת: שישבתו יום שלם.
מירב בן ארי: למה לא לשבות יומיים?
<דודו כהן: כי אתה לא מוכן לתת כלום.
דוד אמסלם: אני בא כרגע למדינה בעניין הזה, בגלל שאני חושב שכרגע אני זה המדינה, האחריות של המדינה היא לאזרחים, לא של המצילים, המצילים הם עובדים.
דוד אמסלם: גם אם מחר נניח שהם לא רוצים, אז תבוא המדינה, תפטר את כל המצילים, תביא מצילים משווייץ, מה זה משנה.
<יוני פת: זה לא כל כך פשוט.
גרנר: אפשר מתורכיה.
דוד אמסלם: אני נתתי את זה בהמחשה כאילו, מצב קיצוני.
דוד אמסלם: אני בא כרגע מהזווית של האזרח.
דוד אמסלם: האזרח הרגיל הולך לחוף הים, אז הוא בא, ובסוף הוא חושב שיש לו את כל היום, הוא לוקח את הילדים שלו ביום שישי, ומי שלא דתי ביום שבת, מארגן את הצ'ימידן, קמים ב-11 יוצאים לים, אומרים לו תשמע, בשעה שתיים הלכנו.
דוד אמסלם: סביר להניח לרגע שהוא לא התקפל, הוא יישאר שם.
דוד אמסלם: לכן יש פה מצב אבסורד שאנחנו חושפים את הציבור גם לסכנות בעצם ההתנהלות גם שלנו.
דוד אמסלם: לכן יותר מעניין אותי כרגע לאן הולכים.
<יוני פת: אני אענה.
<יוני פת: קודם כל כמו ששמעת אנחנו לוקחים אחריות על הדבר הזה.
<יוני פת: אנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים.
<יוני פת: פתחתי בכוונה בנושא השביתה כי זה כואב לנו וזה קשה לנו, ואנחנו עושים הכול כדי שזה לא יקרה, כולל ההתנהלות שלנו בחורף, אני לא יודע מה אתה יודע או לא יודע, אני מוכן אחר כך לפרוס בפניך את כל ההתנהלות.
<יוני פת: לגבי לאן הולכים מכאן ומה קורה.
<יוני פת: קודם כל הנתונים שנאמרו פה הם לא מדויקים, ההפרשים בין דור ב' לדור א' הרבה יותר גדלים גם בקיץ וגם בחורף – הרבה יותר גדולים.
<יוני פת: כל עניינו של המשא ומתן הזה מבחינתנו מראש היה לשפר את תנאי שכרם של מצילי דור ב'.
<יוני פת: עשינו את זה גם בהסכם לגבי בכלל פערי שכר במגזר הציבורי, עשינו את זה גם בהסכם לגבי בכלל פערי שכר במגזר הציבורי, עשינו את זה בהסכם המסגרת האחרון שהאוצר התעקש על תוספות שכר דיפרנציאליות שיתנו מענה יותר לאוכלוסייה חלשה יותר.
<יוני פת: אנחנו עושים את זה בכל משא ומתן שאנחנו נכנסים אליו ובכל הסכם מסגרת, בטח כאן שמדובר באוכלוסייה שפערי השכר הם אולי הכי גדולים במשק בין דור א', דור ב' - כתף לכתף, אותה סוכת הצלה, הבדל של פי שתיים ויותר.
<יוני ברבי: פי שש, מדויק, לא פי שתיים.
<יוני פת: וזה עוד לפני שאנחנו בכלל מדברים על מי עובד ומי לא עובד בחורף, לא נכנס לזה בכלל.
<יוני פת: אחת הטענות הגדולות של דור ב' כמו ששמעתם אותם גם פה בשולחן הזה, וגם אצלנו בפתיחת המשא-ומתן היה - איך יכול להיות שאני מציל ובחורף אני פקח, ובחורף אני שרת?
<יוני פת: מה זה הזלזול הזה במקצוע?
<יוני פת: אני לא נכנס מה עשו בשנת 2000 ולמה הגיעו למה שהגיעו, ומה יותר נכון.
<יוני פת: אבל אנחנו מבינים את המצוקה הזאת, הרשויות מבינות את המצוקה הזאת, ובגלל זה אחד הדברים הכי חשובים שאנחנו עושים בהסכם הזה, זה מנסים ליצור מצב שבו הם לא הצטרכו לעבוד בעבודות האלה בחורף, אם זה על ידי פתיחה של יותר סוכות הצלה, אם זה על-ידי הגדלה של התמורה שהם מקבלים בגין שבתות, או שישי, או חול-המועד, או חג כדי שהם יוכלו לצבור את אותו בנק שעות, זה מבחינתנו שמו לנו למטרה ביחד עם הרשויות המקומיות, ואני לא חושב שיש מישהו בשולחן הזה שחושב שזה לא מטרה ראויה ומוצדקת.
<יוני פת: בשביל לעשות את הדבר הזה, אנחנו מגדילים את התמורה שלהם בימים מיוחדים.
<יוני פת: יותר מזה, אנחנו נותנים תוספות חסרות תקדים במונחי המגזר הציבור, אני מדבר אתך על 50%, 60% תוספת שכר למצילי דור ב' – פעם אתה שמעת דבר כזה?
<יוני פת: וזה עוד בלי ה-7.5% שכל המשק הולך לקבל וגם הם יקבלו על סמך ההסכם, זאת אומרת, אין דברים כאלה.
<יוני פת: גם אם זה לעשר שנים, אין דברים כאלה, זה חסר תקדים.
<יוני פת: למה לא חותמים?
<יוני פת: - כי יש דור א'.
<יוני פת: ואם יש דור א' שמרוויח 30, לא 25, ואני יכול להראות נתונים – 30.
<יוני ברבי: גם 40.
<יוני פת: לא, גם יש תלושים של 50.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני אוציא אותך.
<יוני פת: אני אומר שבאמת שיאני השכר בשלטון המקומי שנהנים מהטבות מרחיקות לכת, אגב, אמר פה נציג של עיריית תל-אביב, שלא נמצא במשא-ומתן, אבל נציגי עיריית תל-אביב נמצאים במשא-ומתן כמעט בכל הפגישות, ועמדתם כמו עמדת חיפה, וכמו עמדת השלטון המקומי וכמו עמדת האוצר.
<יוני פת: שהאוכלוסייה הזאת לא צריכה לקבל תוספת שכר כרגע לשוטף.
<יוני פת: איפה אולי כן כמו שהם הציגו?
<יוני פת: בפרישה.
<יוני פת: למה?
<יוני פת: האם זה בגלל שההפרש שלהם בין השכר ברוטו לשכר הפנסיוני הוא כל כך גדול כמו שהם אמרו?
<יוני פת: - גם, ואגב, הוא לא כל כך גדול השכר הפנסיוני שלהם הוא יותר גבוה ממה שצוין כאן, ועל אף הדבר היינו מוכנים.
<יוני פת: השלטון המקומי באמת מתוך מקום של לנסות למנוע את השביתה - - -
<יוני פת: הציע עוד תוספת לפרישה.
דוד אמסלם: חבר'ה אני שמעתי את כולם.
<יוני פת: אתה רוצה, אני אפרט לך בדיוק מה זה אומר, אבל אמרנו תהיה תוספת של חצי דרגה מעבר למה שנהוג בפרישה, גם העובדים, אגב, שלא ייהנו מזה בגלל שהם תקועים בדרגות גבוהות מדיי, כבר הצענו שניתן להם איזשהו מענק שמשקף את זה שהם לא יכולים - --
דוד אמסלם: אתה נותן לו תוספת אחוזים במקום דרגה.
<יוני פת: לא, אני נותן בפרישה איזשהו מענק שמשקף את זה - - -
דוד אמסלם: חד-פעמית.
<יוני פת: כאילו הוא קיבל חצי דרגה.
<יוני פת: אנחנו הלכנו מעל ומעבר, ואפילו אני אגיד, בגדנו בעקרונות שלנו של השלטון המקומי שהם דור א' היחידים בשלטון המקומי שמבחינתנו נתנו דבר כזה, למרות שכולם מ-99' לא קיבלו, אגב, כשאומרים לא קיבלו, לכולם שיהיה ברור, הסכמי שכר זהים הם קיבלו.
<יוני פת: הם קיבלו תוספת של שש ורבע אחוז ב-2011, והנה עכשיו חתמנו על 7.5% שגם ממנו מצילים דור א' הולכים ליהנות.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם הפנסיונרים שלהם מקבלים?
<יוני פת: לא, פנסיונרים בכל המדינה והשלטון המקומי הם מנותקים מהסכמי השכר.
דוד אמסלם: יש להם איזה מנגנון הצמדה?
<יוני פת: מדד.
<חגית מגן: מדד.
<יוני פת: גם למצילים עצמם הפעילים, חלק מהתוספות שלהם מוצמדות למדד, ככה ששחיקה פה זה בכלל לא על הפרק.
<יוני פת: בקיצור, מה שאנחנו מנסים לומר, הלכנו מעל ומעבר כל איפה שאנחנו יכולים ללכת.
<יוני פת: דרך אגב, אנחנו לא סתמנו את הגולל, אנחנו יושבים וקבענו עוד פגישה ביום חמישי, ואנחנו מנסים להתקדם כמעט על בסיס יום-יומי.
<יוני פת: אבל כמו שאתה אומר, תמיד אפשר למנוע את השביתה.
<יוני פת: אני בתור מדינה, אני יכול לשלם תמיד הכול לכולם, ולא יהיו שביתות - אז זה נכון?
<אבי אפיה: אני רוצה רק דבר אחד שיסביר יוני פה לחברים, כי כל הזמן משתמע כאילו אנחנו עוצרים את כל ההסכם בגלל דור א'.
<אבי אפיה: אני רוצה להגיד להם שמה שהם אמרו עכשיו שישימו על השולחן הצמדה של דור ב' לדור א' - - - למה?
<אבי אפיה: אבל אתם מדברים כל כך יפה.
מירב בן ארי: למה - - - שלא יקרו?
<חגית מגן: מכל היושבים פה בשולחן היחידי - - -
דוד אמסלם: סליחה, אני רציתי לשמוע - - -
<אבי אפיה: נתת לי רשות דיבור?
<אבי אפיה: לא נראה לי.
דוד אמסלם: אל תדאג, תנו לאבי לדבר.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם זה מרגיז מישהו, וגם אם אומר דברים לא נכונים.
<אבי אפיה: אני נהנה מזה, לא, אני נהנה שהוא מתרגז כי הוא מספר סיפורים.
<אבי אפיה: - - - אני מבקש שידבר על נושא של הצמדת מצילים בין דור ב' לבין דור א'.
<אבי אפיה: - - - מה זה?
<אבי אפיה: אני מגדיל, אני עושה, זה סיפורים.
<אבי אפיה: שיגיד אני סוגר את הפערים מחר בבוקר.
דוד אמסלם: אני אסביר מה קורה, ברשותך, ואני רוצה להציע לכם איזשהו מנגנון קדימה.
דוד אמסלם: בשנת 99' נחתם הסכם שכר במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אני עבדתי בעיריית ירושלים, הייתי מנהל אגף שיפור פני העיר, היה לנו 273 תוספות בעירייה.
דוד אמסלם: כל שבוע, כל חודש בעירייה אצלנו מישהו היה עושה שביתה, באים, נותנים לו תוספת 10%, 15% שם, היה תוספת חלב, אני אומר לכם שמות הזויים.
דוד אמסלם: זה קרה בכל המדינה, בכל הרשויות.
דוד אמסלם: הרשויות התחילו לקרוס זה היה מתגלגל למדינה, והמדינה הקימה את הממונה על השכר – עד שנגמרו החגיגות, מה שנקרא, נגמרו הקלמנטינות.