GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: המשטרה הירוקה יודעת על כך?
דוד אמסלם: זה נוהל שבניתם את זה איתם?
<נחמיה סוקל: הנוהל הזה מתואם, יש מסמך שיצא, יש - - -
<חגי בלכנר: כל מה שאדוני אומר נכון לגמרי, למעט העובדה שלא עשרות פעמים אנחנו נכנסים ואין פעם שאנחנו לא מגיעים ולא נדרש תיאום מראש.
<חגי בלכנר: כמעט בתקופה האחרונה, הפעם היחידה שהגענו לא מתואמים – ולרוב מי שנכנס למחנות צה"ל זה אני – כשהגיעה מפקחת שניסתה לעשות את התיאום ועוד לא הספיקה ורצתה בזמן אמת, באירוע שדווח לנו, אמנם ארבעה ימים אחרי, אבל רצתה להיכנס – ניתן לה בשלב הראשון ומיד בשיחת טלפון של בן אדם שבכלל לא היה במחנה, אמרו לה תוציא אותה מיד.
<חגי בלכנר: תוציא אותה מיד.
<חגי בלכנר: הכניסות, עשרות כניסות, זה ממש לא מדויק.
דוד אמסלם: כשאתם מגיעים לבסיס זה באופן אקראי?
דוד אמסלם: אתם עושים בדיקת תחזוקה או בדיקת שבר?
דוד אמסלם: האם אתם מגיעים לאיזה בסיס צה"לי בעקבות תלונה?
דוד אמסלם: חייל, מישהו התקשר אמר לכם שיש ביוב או סתם, בשוטף אתם באים לבדוק?
<חגי בלכנר: אני אומר לך, אני בתפקיד שלי קצת למעלה משנה ואם צורת העבודה שלי אמורה להיות על בסיס של ביקורים ופיקוח על מנת למצוא אולי מפגעים או לראות אם משהו בסדר, זה באמת משהו שצריך להיות ואני מחכה לזה.
<חגי בלכנר: נכון לעכשיו במה שקורה, כמעט 90% מהאירועים שאני מטפל בהם בשנה האחרונה, זה רק אירועים שאני מקבל או דיווחים מהצבא או באמת מאזרחים שבאים ואומרים יש פה אירוע סביבתי, חיילים נפגעים, הסביבה נפגעת ובבקשה בואו תנסו לטפל.
<חגי בלכנר: כשאני הולך לדבר כזה ואני מאד מקווה, אני מתאם את זה באמת כמו שחמי אמר, אני מתאם את זה עם מינהל הגנת הסביבה, כי המטרה שלי שהמפגע לא יהיה.
<חגי בלכנר: אם אני אגיע ובזמן הזה הספיקו לטפל בזה, עשיתי את העבודה שלי.
<חגי בלכנר: אני לא מחפש את האכיפה המאוחרת.
<חגי בלכנר: מה הבעיה כשזה מטופל ולעתים יודעים על הגעתי מספר ימים לפני כן ולא נעשה שום דבר.
דוד אמסלם: דרך אגב, בקטע בצאלים מה עשיתם, חמי?
<נחמיה סוקל: אז ככה, לגבי צאלים, האירוע הזה הייתה בו תקלה.
<נחמיה סוקל: צריך להגיד את האמת, זאת תקלה לא טובה.
<נחמיה סוקל: התקלה הזאת היא תקלה, לפחות מניסיוננו בשנים האחרונות, היא תקלה חריגה בעוצמתה, מכיוון שגם הדיווח שם היה לא תקין מהבסיס עד המטכ"ל וגם התהליך של מניעת הכניסה של הפקחים היה לא תקין.
<נחמיה סוקל: בוצע תחקיר על הנושא הזה על ידי מפקד צאלים, מפקד מל"י.
<נחמיה סוקל: התחקיר הזה הגיע אלינו.
<נחמיה סוקל: דרך אגב, תשובה שלי בחתימתי הועברה לרמטכ"ל ולמשרד הביטחון.
<נחמיה סוקל: אני לא יודע איפה זה נעצר בדרך עד חזרה, אבל היא הועברה.
<נחמיה סוקל: התשובה מציגה ממש את פרטי הפרטים של מה שקרה שם באירוע, אירוע לא טוב, לא תקין.
<נחמיה סוקל: הוא גם נמצא בחקירה צריך להגיד, בהוראת הפצ"ר, כשבסופה של החקירה הזאת גם יינקטו צעדים משפטיים כנגד האנשים שהתנהגו שלא כשורה, בין אם זה הדיווח ובין אם זה הפעילות עצמה.
<נחמיה סוקל: מניעת הכניסה מהפקח במקרה הזה מבחינתנו חריגה וברגע שאנחנו, מינהל הגנת הסביבה, קיבלנו את העדכון שיש שם מצב כזה, זה טופל באופן מיידי - - -
דוד אמסלם: אבל אני רוצה דווקא ללכת למה שאמרת קודם.
דוד אמסלם: אתה אומר שבעצם פתחתם נוהל, אני מניח שזה מולם.
<נחמיה סוקל: נכון.
דוד אמסלם: אתם סגורים ביניכם לגבי נוהל עבודה?
<נחמיה סוקל: כן.
דוד אמסלם: זה בסדר?
<חגי בלכנר: מכיר, יודע.
דוד אמסלם: עד התקלה הבאה זה בסדר?
דוד אמסלם: לפחות יש כוונות טובות?
דוד אמסלם: תראה, לפחות לפעמים אם כתוצאה מאירוע אתה מתקדם, זה כבר ברוך השם.
יעל כהן-פארן: אבל אין שום מצב של בדיקות פתע וכאלה דברים?
<נחמיה סוקל: לא, הנוהל, אני חייב להגיד, הנוהל בניגוד למה שנאמר, הנוהל לא מחייב תיאום מראש.
<נחמיה סוקל: יש תעודה - - -
יעל כהן-פארן: אבל הוא עושה את זה בשטח.
<חגי בלכנר: לא, אין תעודה.
<חגי בלכנר: אין היום תעודה.
<נחמיה סוקל: אז אני אומר, אז הנוהל.
<נחמיה סוקל: אני מגדיר מה מגדיר הנוהל.
יעל כהן-פארן: אז אולי היא לא מבוצעת.
<נחמיה סוקל: יש רשימת פקחים מאושרת.
<נחמיה סוקל: הרשימה הזאת הועברה במסמך שאנחנו הוצאנו לכלל הגורמים בצבא.
<תומר רוזנר: למה הם לא מקבלים תעודות?
<נחמיה סוקל: זה שמי.
<תומר רוזנר: למה הם לא מקבלים תעודות כניסה?
<נחמיה סוקל: יש כרגע איזו שהיא סוגיה שמדברת על ביטחון מידע למול מחלקת ביטחון מידע - - - וגם היא תיפתר.
דוד אמסלם: הרי יש גורמים בצבא, יש גורמים במערכת הביטחון שיש להם תעודות לכניסה לבסיסי צה"ל.
דוד אמסלם: יש כל מיני גורמים, אתה מכיר, בוודאי בצאלים.
דוד אמסלם: כשאני הייתי בא לצאלים, הייתי עושה מילואים, הייתי נכנס ואפילו לא היו שואלים אותי מי אני, נכנס לבסיס.
דוד אמסלם: מטייל איפה שאני רוצה.
<נחמיה סוקל: השתפרנו.
דוד אמסלם: לא, הייתי שם גם לפני חודש, אותו דבר.
דוד אמסלם: הבת שלי שם, אבל לא חשוב.
דוד אמסלם: לגופו של עניין אני אומר שחשוב לי שאתם תהיו מסונכרנים.
דוד אמסלם: הרי כמו שאמר חגי, אנחנו לא מחפשים פה ועדת חקירה, זה לא הנושא.
דוד אמסלם: הנושא באמת בסופו של דבר לטייב את העניין של איכות הסביבה בתוך בסיסי צה"ל שנמצאים שם חיילים.
<נחמיה סוקל: אכן.
דוד אמסלם: שאתם אמונים על שלומם.
דוד אמסלם: לכן אנחנו באים מזווית טובה.
דוד אמסלם: עזוב עכשיו איפה הוא יישפט, כן יישפט, נשים את זה בצד, סוגיה שהיא לא קשורה לעניין.
דוד אמסלם: לכן אם אתה בונה נוהל והוא לא יודע עליו, לא עשינו כלום.
<נחמיה סוקל: לא, הוא מכיר את הנוהל.
<נחמיה סוקל: הנוהל מוכר.
דוד אמסלם: אז בואו תסדירו ביניכם את זה שהוא מקבל גם תעודה.
<נחמיה סוקל: התעודה תוסדר.
<נחמיה סוקל: זה נמצא כרגע במחלקת ביטחון מידע בצבא, הנושא הזה ייפתר - - -
דוד אמסלם: ואני לא נכנס כרגע לנושא של הסיווגים כאלה או אחרים.
דוד אמסלם: כמובן שהצבא יש לו את הפרמטרים שלו האם צריך להביא פקחים שהם בעלי התאמה ביטחונית כזאת או אחרת, אין שום בעיה, בוודאי שהוא צריך לעמוד בסטנדרטים, אבל מאד אשמח אם ביניכם תיפתר הסוגיה הזאת, בגלל שהיא סתם סוגיה שמעיבה והיא גם לא לעניין.
דוד אמסלם: היא גם מעליבה.
דוד אמסלם: הוא מגיע, עד שהוא נוסע עד צאלים, הבחור נוסע מירושלים לצאלים, עומד בש"ג, מוציאים אותו, אומרים לו תחזור הביתה.
דוד אמסלם: הוא לא ילד קטן.
דוד אמסלם: לא נעים.
<נחמיה סוקל: בסדר גמור.
דוד אמסלם: לפחות כאן זה דבר טוב.
<רעות בינג: אני רוצה להתייחס לחלק הראשון של הדיון, אם אפשר להוסיף עוד משהו?
<רעות בינג: רק רציתי להביע את עמדת משרד המשפטים שמסתייגת מהפרשנות שניתנה כאן לסעיפי הנוהל.
<רעות בינג: מבחינתנו המקור, הסעיף המקורי שהיה בהצעת החוק הממשלתית, התייחס רק לנוהל ולא לכלל ההסדרים שנקבעו ביחס למערכת הביטחון, והכוונה הייתה שכל ההיבטים הנוגעים הן לפיקוח והן לסמכויות האכיפה, יוסדרו בנוהל, לרבות השאלה, שאלת הגוף החוקר.
<תומר רוזנר: אני רוצה להבין מי זה גיבש את העמדה הזאת במשרד המשפטים.
<רעות בינג: זו הייתה העמדה שבעצם ליוותה את הצעת החוק הזאת.
<תומר רוזנר: מי גיבש אותה, אפשר לדעת?
<רעות בינג: מי במשרד המשפטים?
<תומר רוזנר: מי הציג אותה?
<תומר רוזנר: מי גיבש אותה?
<רעות בינג: אז אני לא הייתי כאן בדיונים בזמנו בהצעת החוק, אבל הגורם שהיה, מאותו גורם נאמר לי שזו הייתה גם העמדה שהוצגה.
<תומר רוזנר: נאמר לך?
דוד אמסלם: תומר, לא צריך, אני לא רוצה ללכת לשם.
דוד אמסלם: יש לנו ארבע דקות לסיים בגלל שזה גם בשידור, אני חייב לסיים גם את הדיון.
דוד אמסלם: אז הבנתי את העניין.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לסיפור הזה.
דוד אמסלם: אני עוד מעט אתן לכם מספיק זמן כדי לדון על זה וגם להזמין את היועצים המשפטיים של הכנסת אם צריך, גם של הצבא.
דוד אמסלם: כל היועצים המשפטיים, שזה חצי מדינה כמעט, תבואו, תשבו ובסופו של דבר תייצרו החלטה אחרי חמש שנים.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לטיב ההחלטה אבל תייצרו החלטה.
דוד אמסלם: ברשותך, את רוצה איזה משפט לסיום?
יעל כהן-פארן: כן, רק באמת אני חושבת שהגיע הזמן לסיים את הסאגה הזאת ולהסדיר את הנושא.
יעל כהן-פארן: עלה כאן גם מהפקחים שבפועל הם נדרשים למשהו שהוא לא בדיוק נשמע כמו הנוהל, אז אני אשמח לשמוע גם אם יש לוחות זמנים להנפקת התעודות כדי שיוכלו לבצע את עבודתם.
יעל כהן-פארן: שוב אני מזכירה שמדובר בהגנה על חיי אדם, מדובר בחיילים שאנחנו צריכים להגן עליהם, לא רק שהם יגנו עלינו, ובאמת אסור לזלזל בזה.
יעל כהן-פארן: מתייחסים ככה לדיני איכות הסביבה, מפגעים סביבתיים כמשהו כזה נחמד, כשיהיה לנו זמן נטפל בזה.
יעל כהן-פארן: אנחנו מדברים על דברים שפוגעים בנו, בחיילים שלנו וכמובן בכל הסביבה.
דוד אמסלם: ברשותכם רבותי, אני רוצה לסכם.
דוד אמסלם: כמו שאמרה חברת הכנסת פארן ואני אמרתי את זה גם במהלך הדיון, הסוגיה של איכות הסביבה זה לא סוגיה שהיא ייחודית לצה"ל, היא סוגיה שהיא סוגיה אזרחית פר אקסלנס, והצבא צריך להתחיל לחשוב במונחים האלה, שהנושאים האלה בעצם הם נושאים שכבר מעניינים את כלל הציבור ובוודאי ובוודאי שגם המדינה, באמצעות הגופים השונים שלה, צריכה לדאוג שחיילי צה"ל שנמצאים בבסיסים גם מוגנים בנושא איכות הסביבה ושהצבא בעניין הזה ייתן דעתו על כך ושיעלה את זה לסדר עדיפות ושיתחיל להבין שבסופו של דבר זה חלק מכל מרקם צה"ל, כולל הנושא הזה שפעם היו שמים אותו בצד והוא לא היה כל כך חשוב, בגלל שיש טנקים ואנחנו צריכים לירות כל היום ויש לנו אויב וזה מה שמעניין.
דוד אמסלם: אז יש עוד דברים שהיום נמצאים במודעות וצריך לקחת אותם בחשבון.
דוד אמסלם: תראו, אני אקיים דיון בעוד ארבעה חודשים, אבל זה יהיה אחרי הפגרה, ופה אני מבקש לבוא סגורים.
דוד אמסלם: כאן אני מבקש מהיועץ המשפטי של הוועדה: הדיון, בסוף הוא יהיה דיון שיסתיים בשתי דקות.
דוד אמסלם: אני אעשה דיון ל-10 דקות, לא יותר.
דוד אמסלם: פה אתם תדווחו לנו האם הגעתם להסכמה או לא.
דוד אמסלם: במידה ולא – אז אני מבקש מהיועץ המשפטי של הוועדה כבר שיתחיל לעבוד על זה.
דוד אמסלם: אני אגיש לכם כבר את הצעת החוק שאנחנו נגיש.
דוד אמסלם: הפעם באמת אני מבקש, אני אגיש אותה כהצעת חוק פרטית שלי.
דוד אמסלם: כמובן אני אחתים את כל חברי הוועדה - - -
<תומר רוזנר: ההצעה תהיה די פשוטה, לבטל את - - -
דוד אמסלם: ואני אומר לכם שאני אגיש את זה ואני יותר לא אקיים דיונים בנושא.
דוד אמסלם: אני אגיש את זה לכנסת והכנסת תכריע בסוגיה הזאת והאמת היא שאני אעשה את זה בהרבה בושה, בגלל שאני מצפה ששר הביטחון יישב עם השר להגנת הסביבה ויחתוך את העניין, בדיוק כמו שאומר החוק.
דוד אמסלם: אבל אם לא תהיה ברירה, אני עושה כבר דיון שלישי בנושא וזה גם חורה לי שהעסק הזה לא נחתך ואני עדיין רואה את חיילי צה"ל בסוגיה הזאת חשופים עדיין יותר מאזרחים רגילים, בגלל שאין עליהם אכיפה של גוף אחר שהוא לא חלק מהעניין.
דוד אמסלם: אז זה מה שאני אעשה.
דוד אמסלם: וברשותכם, אני מבקש באמת, קחו את העסק ברצינות, תתחילו לשבת כמה דיונים ושבדיון הבא לא תגידו לי – שבוע שעבר קבענו לעוד שבוע, כמו שהיה בכל הדיונים עד היום, כולל הצעת החוק של המדבירים.
דוד אמסלם: אז אני מבקש, באמת קחו את זה ברצינות, תבואו תגידו לנו עדכנו את התקנות, אני מבטיח לכם, אני לא אכנס לאיזה סוג.
דוד אמסלם: אני לא אגיד אפילו למה, האם נכון לא נכון, החלטתם, נגמר, מתקדמים.
דוד אמסלם: אז תודה רבה לכולם והמשך יום טוב.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הבא: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת עמל, התשע"ו-2016 (פ/2573/20) של חברת הכנסת שולי מועלם, חבר הכנסת דב חנין, חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, חבר הכנסת מכלוף מיקי זוהר, חבר הכנסת יוסי יונה, חבר הכנסת אלי כהן, חבר הכנסת איציק שמולי, חברת הכנסת סתיו שפיר, חבר הכנסת אורי מקלב, חבר הכנסת יעקב מרגי וחבר הכנסת אילן גילאון.
דוד אמסלם: הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת עמל, התשע"ה-2015 (פ/166/20) של חבר הכנסת דב חנין, חבר הכנסת איימן עודה וחבר הכנסת עבדאללה אבו-מערוף.
דוד אמסלם: הצעת החוק להבטחת דיור חלופי לתושבי גבעת עמל, התשע"ה-2015, של חבר הכנסת אילן גילאון.
דוד אמסלם: כל הצעות החוק הן בעצם אותו דבר.
דוד אמסלם: הדיון יתקיים עד השעה 12:30.
דוד אמסלם: אני מבקש מחברי הכנסת להתייחס בקצרה, ואני רוצה לעבור להקראה.
דוד אמסלם: אני רוצה לקיים הצבעה על מיזוג שלוש ההצעות.
דוד אמסלם: הן כמעט זהות.
דוד אמסלם: בעד המיזוג – פה-אחד
דוד אמסלם: בעד- פה-אחד, נגד- אין, נמנעים- אין.
דוד אמסלם: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לחברת הכנסת שולי מועלם בקצרה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה על הזריזות לקבוע את הדיון החשוב הזה.
שולי מועלם-רפאלי: נאמרו דברים נכוחים במליאת הכנסת, ואני רוצה לתמצת אותם בשלושה משפטים.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו עומדים בפני עוול זועק לשמים.
שולי מועלם-רפאלי: מדינת ישראל בהקמתה שולחת אנשים להקים שכונות באזורי ספר, ובמקום לשאת אותם על נס מתנוסס בנקודה מסוימת מתחילים להתנכל להם, מתחילים לנסות לגרום להם לצאת מבתיהם.
שולי מועלם-רפאלי: דור אחרי דור, שנים רבות, המדינה מובילה מהלך מאוד בעייתי של הוצאת אנשים מהבתים על לא עוול בכפם; במקום לעשות את הדבר המתבקש, לאפשר להם כפי שאפשרו לשאר המקומות לקנות את הבתים שלהם ולגור בהם בשמחה ובטוב לבב.
שולי מועלם-רפאלי: הצעת החוק הזאת שמתייחסת לגבעת עמל היא בעצם רק נקודה אחת מבין שכונות נוספות בארץ כולה.
שולי מועלם-רפאלי: גם אדוני השתתף ביום המקסים שהוביל חבר הכנסת יוסי יונה בעניין השכונות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, תיקון העוול כלפי מתיישבים האלה, כיוון שהוא לא נעשה לא על-ידי הרשות המקומית ולא על-ידי המערכת המשפטית הגיע למציאות שהוא יתוקן בחקיקה.
שולי מועלם-רפאלי: נכון היה לנו שזה לא היה מגיע למקום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: אבל משעה שזה הגיע לכאן בתמיכה גדולה של שרת המשפטים שהובילה את זה בכנסת הקודמת ושל שר הבינוי והשיכון שאמר דברים מאוד ברורים מעל דוכן הכנסת בתמיכת שר האוצר, אני מבקשת שנעביר את החוק הזה, ונתחיל לטפל בתושבים – איפה הם יגורו, איך הם יגורו, מה מגיע למי, מי נכנס תחת הזכות לקבל את מה שמגיע לו על בסיס הבית בגבעת עמל.
שולי מועלם-רפאלי: בעזרת ה' זה יהיה רק החלק הראשון בתיקון כלפי המתיישבים כולם.
דוד אמסלם: תודה לחברת הכנסת שולי מועלם.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להצטרף לדבריה של חברתי שולי מועלם.
יוסי יונה: יש לנו הזדמנות לתקן עוול היסטורי ולמוטט באופן חד-משמעי את ההבחנה המעוותת הזאת שמתקיימת כבר הרבה מאוד שנים בארץ בין בניה ובנותיה החורגים של המדינה לבין בניה ובנותיה החביבים.
יוסי יונה: זה מקרה אחד מיני רבים, ואנחנו הולכים לנצח במאבק הזה.
יוסי יונה: אנחנו נלך הלאה גם למקרים הבאים.
יוסי יונה: אנחנו רוצים פתרון מבני לבנות ולבני השכונות שהובאו לשם על-ידי המדינה, והיום המדינה, מוסדותיה ורשויותיה השונות מתנכרת לזכויות שלהם.
יוסי יונה: הדבר הזה הוא לא הגיוני, בלתי מוסרי ומצריך תיקון.
יוסי יונה: אנחנו נמצאים כאן במעמד שחוצה גבולות פוליטיים מפלגתיים.
יוסי יונה: זה מלמד על הקונצנזוס הרחב ועל ההיענות הרחבה של כולנו לעוול הזה ועל הרצון לפתור אותו.
יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, זאת הזדמנות היסטורית.
יוסי יונה: אני לא יודע אם הייתה קואליציה כזאת בעבר בין חברות וחברי הכנסת.
יוסי יונה: עלינו לנצל את המומנטום ואת ההזדמנות ההיסטורית הזאת ולעשות זאת מהר.
יוסי יונה: כי בהרבה מקרים בו-בזמן שאנחנו רוצים לתקן את העיוותים ואת העוולות ההיסטוריות הללו מתנהלים נגד התושבים תהליכים משפטיים כדי לעקור אותם מבתיהם.
יוסי יונה: לכן הדבר החשוב ביותר שעלינו לעשות בראשותך, זה ליצור הליך מאוד מזורז שהחוק הזה כבר ייכנס לתוקפו ויגביל את העושק ואת הפגיעה בתושבים של גבעת עמל, של שכונת הארגזים, של ליפתא ועוד שכונות רבות בארץ.
דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, על כינוס הדיון הזה ותודה על הכינוס שלו כל כך מהר.
דב חנין: אני מעריך את זה מאוד, אדוני היושב-ראש.
דב חנין: אכן, כמו עמיתי, חברת הכנסת מועלם-רפאלי וחבר הכנסת יונה, אנחנו עוסקים בעוול קשה.
דב חנין: אנחנו עוסקים בעוול רוחבי, אבל עוול של קבוצת אנשים שלמרות שהמדינה שלחה אותם למקומות שבהם הם גרים או צאצאיהם גרים או צאצאי צאצאיהם גרים, לא מתייחסים אליהם כמו לאנשים אחרים ששלחו אותם לקיבוצים או למושבים שבהם אותה מדינה שלחה את אותם אנשים למקומות אחרים, מכבדת אותם, נותנת להם את הקרקע, יוצרת להם הסדרי התיישבות – הכול בצורה הוגנת וראויה.
דב חנין: משום מה לאנשים האלה אומרים, לא, אתם לא שייכים, אתם פולשים, אנחנו לא סופרים אתכם ולא יודעים לראות אתכם וכדומה.
דב חנין: הדבר הזה הוא בלתי נסבל ובלתי אפשרי.
דב חנין: לכן חשוב לייצר את הפתרון.
דב חנין: הפתרון הזה הוא גם מאוד אפשרי, אדוני היושב-ראש.
דב חנין: אנחנו מדברים על קרקעות שהשווי הכלכלי שלהן הוא עצום.
דב חנין: כל האנשים האלה יושבים על קרקעות שהשווי שלהן הוא ממש כמו של מכרה זהב.
דב חנין: לכן יש כסף; הכסף הזה נמצא בקרקע.
דב חנין: מתוך הכסף הזה ניתן לייצר פתרונות מאוד ראויים לאנשים האלה.
דב חנין: עד היום, אדוני היושב-ראש, תושבי השכונות האלה לא באים ואומרים, אנחנו כמו הקיבוצים והמושבים.
דב חנין: נתתם לקיבוצים ולמושבים את הקרקע שלהם?
דב חנין: גם אנחנו רוצים את הקרקע.
דב חנין: אתם רוצים לבנות מגדל בגבעת עמל?
דב חנין: אין בעיה – תבנו מגדל.
דב חנין: הוא שלנו.
דב חנין: הקרקע שלנו.
דב חנין: הם לא באים ואומרים את זה.
דב חנין: הם מסתפקים בעמדה מאוד צנועה; הם אומרים בסך הכול – תנו לנו דיור חלופי, דירה תמורת דירה.
דב חנין: אנחנו עוזבים נכס – תנו לנו נכס חלופי בערך שלו כדי שנוכל לחיות.
דב חנין: האנשים האלה שדורשים את המינימום – המדינה אוטמת את אוזניה ועוצמת את עיניה ולא רואה אותם.
דב חנין: לכן אנחנו צריכים להתקדם בנושא הזה.
דב חנין: הכדור הזה נמצא בכנסת.
דב חנין: יש כאן באמת שיתוף פעולה חוצה גבולות שבעזרתו אפשר להתקדם.
דב חנין: לחץ הזמנים הוא מאוד גדול.
דב חנין: בגבעת עמל אנשים נמצאים במצוקה קשה; אנשים נמצאים בפני סכנת פינוי; יש כאלה שכבר פונו, יש כאלה שנמצאים ברחוב, יש כאלה בלי פתרון, יש כאלה שחוששים כל רגע מה יהיה מחר ואיך ייראה מחר.
דב חנין: זה לא רק בגבעת עמל, זה גם בשכונת הארגזים.
דב חנין: כמו שאתה יודע יש פינויים אוטוטו בימים הקרובים.
דב חנין: לכן ההתקדמות שלנו בכנסת מאוד חשובה.
דב חנין: ההצעה שלי ברמה המעשית – אני יודע, אדוני היושב-ראש, שאף על פי שהעיקרון של החוק הזה מאוד פשוט, של דיור חלופי – דירה תמורת דירה.
דב חנין: זה כל הסיפור של החוק הזה.
דב חנין: זה החוק הכי פשוט בעולם.
דב חנין: אני עדיין יודע שיש שאלות שאולי הייעוץ המשפטי יעלה – איך, ובאיזו צורה יעבוד המנגנון.
דב חנין: בהכנה לקריאה שנייה ושלישית יהיה לנו מספיק זמן להתעסק עם כל המורכבות, עם כל השאלות ועם כל הדילמות.
דב חנין: בחוק הזה כבר היו דיונים ובנושאים האלה היו דיונים מכאן ועד הודעה חדשה.
דב חנין: במהלך ההכנה לקריאה השנייה והשלישית.
דב חנין: אני מציע שהיום נאשר את החוק לקריאה ראשונה מתוך התחייבות של כולנו במהלך ההכנה לקריאה שנייה ושלישית, למצות את כל המורכבות וכל השאלות שנשארות פתוחות.
דב חנין: אפשר לעשות את זה, ונוכל לעשות את זה בהצלחה.
אילן גילאון: בלילה שהיה פינוי בגבעת עמל הגעתי לשם לא מתוך כך שחשבתי שאני יכול לעשות משהו, אלא מפאת הבושה שלי בתור חבר כנסת, אזרח במדינת ישראל, ומתוך תפיסתי המיושנת שיש לנו אחריות לאנשים שלנו.
אילן גילאון: אגב, אני מקפיד על כך בכל התחומים.
אילן גילאון: אין לי דין, שיח, ריב ומדון עם המתנחלים כי הם נשלחו שם על-ידי החלטות ריבוניות של מדינת ישראל.
אילן גילאון: כלומר זה נקרא "אחריות" – אחריות של מדינה כלפי אזרחיה; יצירת מצב שאדם לא צריך לחוש שבסוף נפילתו לא יהיה לבדו כמו שחשות המשפחות האלה.
אילן גילאון: פתאום ואקום ושום דבר לא קרה.
אילן גילאון: לא היינו מאפשרים את זה לעצמנו עם אף אחד.
אילן גילאון: תאר לעצמך, אדוני, שאנשי גוש קטיף, היו אומרים להם, לכו דברו עכשיו עם הנייה וסדרו את התנאים שלכם לעתיד.
אילן גילאון: זה בדיוק אותו דבר כמו ששמו את אלפסי מול כוזהינוף ומול תשובה ואנשים אחרים.
אילן גילאון: האחריות הבסיסית הזאת איננה קיימת, והיא יכול להתגלגל על כל אחד כי בגבעת עמל כל אחד בנפרד נלחם לבד, אבל במציאות הזאת נלחמים – איך אמרת, חבר הכנסת פרופ' יונה?
אילן גילאון: – יש בנים שהם בכירים יותר וכאלה שהם חורגים.
אילן גילאון: אלה החורגים הם רבים יותר.
אילן גילאון: זה המעמד של אלה שהם רבים יותר, ובסופו של דבר זה יתגולל על כל אחד אם לא נדע לתת אחריות כוללת.
אילן גילאון: בשבילי זה יום מר ונמהר להגיע למציאות שאני צריך לחוקק חוק על מה שמדינת ישראל ממילא הייתה צריכה לעשות.
אילן גילאון: משום שעוני הוא בסופו של דבר חלוקה לא נכונה של העושר; ומשום שמאבק צריך רק במקום שאין בו הגינות ואחריות בסיסית.
אילן גילאון: אנחנו אנשים ממפלגות שונות, וכולנו מציעים את אותה הצעה.
אילן גילאון: בסופו של דבר זה יוכרע כאשר גם החוק הזה יוכרע בפתרון של דירה תמורת דירה.
אילן גילאון: במנגנון הזה משרד השיכון ומשרד האוצר חייבים להיכנס לתמונה ולא להשאיר את אנשי גבעת עמל מול כל הבולענים האבו-נפחות האלה שכל הזמן אוכלים הכול.
אילן גילאון: זה לא יכול להיות.
אילן גילאון: הזכות היא זכות בסיסית שמגיעה לכל אדם מתוקף אחריותה של המדינה, קודם כול בלי לברר שום דבר.
אילן גילאון: החוק של כולנו הוא, כאמור, פחות או יותר זהה – לתת דירה תמורת דירה לכל בית אב ולכל מי שאינו נסמך על שולחן משפחתו.
אילן גילאון: אני מקווה שגם נעביר את החוק אבל גם נממן את הדירות; כי אפשר לגור בבנייה טרומית אבל אי אפשר לגור בקריאה טרומית.
דוד אמסלם: כם בעוד עשר דקות אני רוצה להתחיל את הקראת החוק.
עבדאללה אבו מערוף: יום טוב.
עבדאללה אבו מערוף: תודה לכבוד היושב-ראש.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא אפרט הרבה.
עבדאללה אבו מערוף: החוק ברור פשוטו כמשמעו.
עבדאללה אבו מערוף: לא רק שמן הראוי, אלא חייבים להעביר את החוק.
עבדאללה אבו מערוף: חבל שזה הגיע לחוק.
עבדאללה אבו מערוף: המלצנו לחוקק חוק ולהציע הצעת חוק וטוב שאכן הדבר ייעשה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, אני בהחלט מודה לך גם על הזימון של הישיבה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה החששות הכי גדולים שלי.
אורלי לוי אבקסיס: ראשית היינו בסרט הזה גם בקדנציה שעברה.
אורלי לוי אבקסיס: הבטיחו לנו שהדברים האלה יתוקנו.
אורלי לוי אבקסיס: אפילו תמכו בנו בקריאה הטרומית, אבל אז מסמסו את זה בצורה כזאת שקברו את זה קבורת חמור או מיתת נשיקה; בצורה כזאת שנתנו לגל מסוים לעבור כשהייתה התסיסה.
אורלי לוי אבקסיס: קיבלו את הטרומית, הרגיעו אנשים, ובמקביל – תקשיב לי, אדוני היושב-ראש – ההליכים המשפטיים של סילוק האנשים מהבתים שלהם, לחמוד את הקרקע שלהם ובחלק מהמקרים הכספים משמשים לעשות את העקירה הזאת.
אורלי לוי אבקסיס: כי זאת עקירה.
אורלי לוי אבקסיס: במה הם שונים מאחרים?
אורלי לוי אבקסיס: למה אחרים כשמפנים אותם מהמקומות שהמדינה שלחה אותם אליהם, מפצים אותם?
אורלי לוי אבקסיס: למה פה המקומות שאליהם המדינה שלחה אותם מאינטרס התיישבותי?
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה ההבדל – להם אין לובי חזק בכנסת, ואין להם מפלגה שתייצג אותם.
אורלי לוי אבקסיס: ודבר שלישי הקרקע שהם יושבים עליה זה אזור נדל"ני.
אורלי לוי אבקסיס: מדינת ישראל כבר הפכה את מחיר הקרקע לשווה הרבה יותר מאשר מחיר החיים במדינת ישראל או לפחות למחיר החיים של אוכלוסיות מסוימות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל למה אני שמחה?
אורלי לוי אבקסיס: כי היום יושב בראשות הוועדה חבר כנסת שאני כל כך סומכת עליו שאי אפשר יהיה לסבן אותו או למסמס איתו.
אורלי לוי אבקסיס: עצם זה שקבעת לנו עכשיו כמה דקות נותרו להקראת החוק זה אומר שאתה לא תיתן למי שמעוניין רק לסתום לנו את הפיות, לקבל את מה שהוא רוצה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו דרכך יחד אתך נוכל להביא לתיקון המעוות.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו סומכים עליך כי ראינו שיש לך גב חזק.
דוד אמסלם: אני לא הנושא, חבר'ה.
דוד אמסלם: רק לנושא.
אורלי לוי אבקסיס: לא, היו יושבי-ראש שמסמסו.
זוהיר בהלול: היישוב הזה נקרא בזמנו ג'מוסין אל-ע'רב.
זוהיר בהלול: ב-1948-1947 הוא היה מובלעת ערבית בין תל-אביב לבין רמת-גן.
זוהיר בהלול: מאוחר יותר אחרי המלחמה ממשלת ישראל רצתה לשכן אנשים מהיישובים הסמוכים והקימה את גבעת עמל - -
<קריאה: והביאה אותנו.
זוהיר בהלול: והביאה אתכם.
זוהיר בהלול: האנשים האלה חיו במקום מקולל.
זוהיר בהלול: המקום הזה הוא קללה כי הוא פונה לא מעט פעמים בשיבוט בל יתואר.
זוהיר בהלול: לכן לבי איתכם, ואני חושב שהחוק הזה שמסדיר את שיכונם במקום החדש הוא הבסיס שבבסיס שאפשר להעניק לאנשים האלה.
זוהיר בהלול: לכן אם הדבר יוסדר, וחקיקת החוק תתקבל, זה יהיה פיצוי דל למצוקה גדולה.
זוהיר בהלול: (מחיאות כפיים)
דוד אמסלם: לא, סליחה.
זוהיר בהלול: דודי, למה?
זוהיר בהלול: אוהבים אותי.
דוד אמסלם: גם אני אוהב אותו מאוד, אבל כאן לא מוחאים כפיים.
דוד אמסלם: אנחנו לא בתיאטרון.
דוד אמסלם: לפני שאעביר את רשות הדיבור למלי אלפסי, נציגת השכונה, ואחרי זה נעבור להקראה, אני רוצה לומר כמה משפטים לגבי הנושא הזה.
דוד אמסלם: אני רואה את סיפור גבעת עמל, שכונת הארגזים, את שכונת ליפתא ואת בית דגן כאותו סיפור.
דוד אמסלם: רק אתם הקדמתם את האחרים.
אילן גילאון: אבל הם לא - - - את האחרים.
דוד אמסלם: אני מתבייש בכלל בדיון הזה, איך הגענו לנקודה הזאת.
דוד אמסלם: אני בשוק.
דוד אמסלם: עד שהעסק לא התגלגל לא האמנתי שזה יכול להיות.
דוד אמסלם: מדינת ישראל לוקחת אנשים.
דוד אמסלם: אני עשיתי דיון לגבי ליפתא לפני שלושה חודשים.
דוד אמסלם: בא בן אדם בן 82 עם רעייתו בת 80.
דוד אמסלם: הוא מספר את סיפור חייו.
דוד אמסלם: בשנת 1952 הוא הגיע לארץ, שמו אותו בשכונת ליפתא.
דוד אמסלם: ליפתא זאת שכונת ספר.
דוד אמסלם: 400 מטר משם בשנות ה-50 זה כבר הגבול.
דוד אמסלם: כנ"ל במוסררה וכנ"ל בממילא.
דוד אמסלם: את מי הביאו לשכונות האלה?
דוד אמסלם: אני אספר לכם – יהודים שבאו מצפון אפריקה או מכורדיסטן.
דוד אמסלם: אף אחד אחר לא הלך לשם.
דוד אמסלם: היהודים האלה הגיעו לארץ, נישקו את הקרקע, כמעט אכלו את האדמה, אמרו תודה רבה וישבו שם.
דוד אמסלם: גידלו את הילדים שלהם.
דוד אמסלם: דרך אגב, חיו שם עשר שנים בלי מים ובלי חשמל.
דוד אמסלם: אי אפשר להעלות את זה על הדעת היום.
דוד אמסלם: כשעבדתי בעירייה הייתי הולך לשם, עולה למעלה – כמעט נט"ן אני צריך.
דוד אמסלם: זה שיפוע כזה שאי אפשר כמעט לחיות שם.
דוד אמסלם: אנשים חיו שם שנים.
דוד אמסלם: ואז אני שואל את היועצת המשפטית של מנהל מקרקעי ישראל, מה את אומרת על מה שאומר הבחור?
דוד אמסלם: אז היא אומרת לי, הוא פולש.
דוד אמסלם: אז אני שואל אותה, למה?
דוד אמסלם: ואז תקשיבו היטב, רבותי, אני מצטט: בשנת 54' פרסמנו מודעה בעיתון "דבר", והוא לא בא.
דוד אמסלם: אז אמרתי לה, אם הוא היה יודע לקרוא עיתון "דבר" בשנת 54', והיה לו כסף, היום היו לו שני בניינים בבית הכרם.
דוד אמסלם: למה שהוא יבוא לגור פה?
דוד אמסלם: בושה.
דוד אמסלם: זה מה שקורה היום.
דוד אמסלם: לכן אני עושה "גזור הדבק" לסיפור הזה.
דוד אמסלם: אני אספר עוד סיפור קצר: אני קיבלתי טלפון מראש מועצת בית דגן ונסעתי אליו.
דוד אמסלם: הוא אמר לי, תבוא.
דוד אמסלם: אותו סיפור.
דוד אמסלם: אנחנו מגיעים לאיזשהו בית, דופקים בדלת – אף אחד לא פותח.
דוד אמסלם: אני אומר לו, כנראה האישה לא בבית, בוא נלך.
דוד אמסלם: אנחנו מגיעים לאוטו, אני רואה את הרפרפת של התריס נפתחת, והיא מציצה וקוראת לנו.
דוד אמסלם: ואז אישה בת 80 בוכה ואומרת לראש המועצה שאותו היא מכירה, תשמע, קיבלתי מכתב שהולכים לזרוק אותי מהבית.
דוד אמסלם: היא אומרת, לקחתי קצת כסף שהיה לי ונתתי לעורכי הדין.
דוד אמסלם: אישה שחיה שם משנות ה-50.
דוד אמסלם: מה היא עשתה?
דוד אמסלם: דרך אגב, עזבו אם יפנו אותה או לא – תראו איזו עגמת נפש עשו לה.
דוד אמסלם: היא בכתה.
דוד אמסלם: לי נקרע הלב.
דוד אמסלם: היא יכולה להיות סבתא שלי.
דוד אמסלם: על מה היא בוכה?
דוד אמסלם: איזה עוול היא עשתה?
דוד אמסלם: אני לא מקבל בכלל את הרעיון הזה.
דוד אמסלם: הרעיון הזה הזוי.
דוד אמסלם: אז פה אני מנצל את ההזדמנות.
דוד אמסלם: אני מתעסק פה ברמה היומיומית עם כל מי שמקבל צו פינוי.
דוד אמסלם: אני גם מתחיל לעשות טלפונים לכל מיני אנשים.
דוד אמסלם: אני מבקש משר האוצר להיכנס לתמונה.
דוד אמסלם: הוא יודע איתה, אני דיברתי איתו על זה עשרות פעמים, כולל אתמול.
דוד אמסלם: קודם כול להנחות את רשות מקרקעי ישראל לעצור את הפינוי ואת ההריסות.
דוד אמסלם: אפשר לדון בזה אחרי זה, הכול בסדר.
דוד אמסלם: קודם כול צריך לעצור את המהלך הזה, ואחרי זה לקדם את שאר הדברים.
אילן גילאון: מה הם אומרים?
דוד אמסלם: כרגע לא חשוב מה הם אומרים.