GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אם אתה דואג לבן-אדם, אז זה לא משנה כרגע, מה זה אסור לא אסור?
גרנר: זה בהיבט דווקא של המקום.
דוד אמסלם: זאת אומרת בנמל, הנמל החליט - - - הוא לא בא מהזווית של הסכנה של הבן-אדם.
גרנר: זה סכנה.
דוד אמסלם: בוודאי, אבל יש עוד מקומות שהם בסכנה.
דוד אמסלם: אתה אומר הרי כל חוף שהוא לא מוכרז בהגדרה, ביי דפינישיין הוא מסוכן, אין מציל.
גרנר: הציבור, לעניין זה, רוצה שיהיה לו הרבה חופים חופשיים ללא שום סטטוס, הם רוצים לבוא עם המשפחה - לעשות פיקניק, לבוא לים.
גרנר: לכן אני אומר, גם קמה צעקה גדולה, רצינו לעשות בגלל אחוז התביעות שקיבלנו – תביעות בת' לא בט', על העניין הזה של כתוצאה מתביעות ב-ט', ואמרנו, בוא נעשה שתי סטטוסים - חוף אסור ומותר – ככה אנחנו מטילים אחריות על מי שבא באופן עצמאי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אני באופן בסיסי מבין ממך - - -
תמר זנדברג: נתוני התביעה גם בחוף - - -
גרנר: בכל מקרה לפי המשפט האזרחי תקבלי בכל מקום, זה לא קשור להיבט החוקי.
דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את העניין, ותקן אותי אם אני טועה.
דוד אמסלם: יש חוף מוכרז, אין בעיה אתו, אנחנו יודעים את הכללים לגביו.
דוד אמסלם: יש חוף שלא הכריזו עליו - הכוונה לא מוכרז, לא באופן פוזיטיבי שאתה לא מכריז שהוא לא מוכרז.
דוד אמסלם: בוא נסכם - מה שלא הכרזת עליו כמוכרז הוא לא מוכרז.
דוד אמסלם: יש חוף לא מוכרז ששם בעצם אתה אומר, הבן-אדם רוצה, אהלן וסאהלן, אבל על אחריותו.
דוד אמסלם: ויש חוף אסור ששם בעצם אתה קונס אותו לא בגלל שזה מסוכן רק להתרחץ שם, גם במקום הלא מוכרז מסוכן, אלא בגלל שזה נמל ומשהו שאתם רוצים להרחיק אותו מהמקומות אלה.
יעל כהן-פארן: אז אני ממשיכה, וכמו שהבנו את ההבדלים, אז לחוף לא מוכרז, כמו בשדות ים, אז מותר לקחת כסף בכניסה כי אי אפשר לפקח עליו לפי מה שאני מבינה ממך, אי אפשר למנוע את זה - אז תסביר לי.
גרנר: אם כבר יצאת עם עובדה, אז אני לא יכול להתווכח אתך.
יעל כהן-פארן: אבל זה המצב שם.
גרנר: ברשותך, התשובה היא פשוטה.
גרנר: החוף הזה מוגדר כפעילות ימית, לכן אנשים באים לחניה הן לפי חוק עזר עירוני וזה בדיוק, המנכ"לית גם הסבירה את זה.
גרנר: מותר להם לגבות כסף לחנייה, חוקי עזר מאפשרים.
גרנר: החוף עצמו, לצורך העניין, הוא לא מיועד לצורך העניין לשחייה, הוא מיועד לצלילה - פעילות ימית.
גרנר: לכן, לצורך העניין, מבחינתנו הוא בא להחנות את הרכב.
<אורנה הוזמן: אז על זה הוא משלם 20 שקלים?
יעל כהן-פארן: אבל אני רוצה לדייק.
יעל כהן-פארן: זה לא שיש באותו חוף אפשרות להיכנס ברגל, כי זה ממש רחוק המקום שבו מוצב השומר.
יעל כהן-פארן: זה לא שיש תחבורה ציבורית לחוף, וזה לא משנה שזה חוף שהוא רק לגלשנים, אפשר גם לשחות בו דה-פאקטו גם אם אין מציל.
יעל כהן-פארן: ובסופו של דבר אין שם שליש ושני שליש, אלא רק בתשלום.
דוד אמסלם: איזה חוף זה?
יעל כהן-פארן: שדות ים, המרכז הימי.
יעל כהן-פארן: אותם אנשים שמגיעים לאקוודוקט, יש עוד חוף באזור שנקרא חוף הזהב שהוא פתוח ללא תשלום, וגם ללא מציל, חוף לא מוכרז, חוף מסוכן, יש שם שלטים.
יעל כהן-פארן: הוא נקרא חוף הזהב, בקצה של קיסריה לכיוון תחנת הכוח - חוף שמצפון לתחנת הכוח.
יעל כהן-פארן: אין בעיה של חניה, תחנה בחינם.
יעל כהן-פארן: אז אתה מגיע לאקוודוקט, נשארו רק המקומות בתשלום, עכשיו תעשה חשבון, אני אשלם 30 שקל, או אסע לחוף ללא מציל.
יעל כהן-פארן: ברוב המקרים ההחלטה של המשפחה כשהולכת כמה פעמים בשבוע לים, הם בסוף יגיעו לחוף ללא מציל, ופה הסכנה הגדולה.
יעל כהן-פארן: בנוסף לכך, ה-250 מקומות שהם בתשלום באקוודוקט הם בדיוק אלה שקרובים יותר לחוף הצפוני, הוא זה עם המציל, ו-250 מקומות בתשלום הם ליד החוף עם המציל, נכון שזה עוד 200 מטר ללכת, עם שלושה ילדים וכל הציוד, זה לפעמים שיקול.
יעל כהן-פארן: אז גם אלה שלא ישלמו באקוודוקט, יגיעו ברוב המקרים לחוף ללא מציל, ואלה שיגיעו והחנייה ללא תשלום תהיה מלאה ייסעו לחוף השני שהוא ללא מציל, ובכך בסופו של דבר אתה מביא בהחלטה הזאת שהיא כביכול שרירותית, וכביכול מנהלית ונצטרך למצוא דרך לממן את האחזקה של החוף לכך שלצערנו יהיו יותר טובעים בים לצערנו.
דוד אמסלם: אנחנו בעצם מסכמים את הדיון בהיבט הזה שדיברנו עליו.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני קיבלתי תלונה מישוב שבי ציון - כאן, תנו את הדעת.
גרנר: שם ביטלנו את דמי הכניסה.
דוד אמסלם: לא, מה קרה, זה יישוב.
דוד אמסלם: כל מי שבא לחוף אז הוא נכנס ליישוב וחונה שם בתוך היישוב.
תמר זנדברג: סליחה, אני גרה עשר דקות הליכה מהיום, כל מי שהולך לים עובר דרך הרחוב שלי, מה לעשות?
דוד אמסלם: יש הבדל בין עובר לבין זה.
תמר זנדברג: מה ההבדל?
דוד אמסלם: יש הבדל אם אני עובר ליד הבית שלך לבין זה שאני תופס לך את החניה.
תמר זנדברג: למה מי שעובר לים בתל אביב לא תופס את החניה?
דוד אמסלם: אמרתי שלך.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש לך תווים אזוריים, אז זה בסדר.
דוד אמסלם: אז או שתעשו להם חנייה מחוץ ליישוב.
גרנר: הגבלנו את כמות הכניסה - - -
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לקטע האופרטיבי.
דוד אמסלם: מה שאני מבקש, תקרא לראש המועצה, שב אתו, תגיע אתו להבנה.
דוד אמסלם: הרבה פעמים הרעיון הוא נכון, אבל המחיר שמשלם היישוב הספציפי הקטן זה לא יכול להיות שהוא נושא את כל עם ישראל על גבו, שאפשר אולי בצד לעשות איזשהו מגרש חניה - - -
דב חנין: המגרש ליד החוף מתמלא לגמרי?
דוד אמסלם: אין שם חניה.
דוד אמסלם: אתה נכנס לתוך היישוב, אתה סותם את היישוב, וזהו.
דוד אמסלם: אז מה קורה - באים 1,000 איש, סוגרים להם את כל היישוב, עכשיו עזוב אותו מהים, הוא לא הולך לים בכלל הבן-אדם, הוא גר ביישוב.
דוד אמסלם: לכן אני אומר זה נדיר, זה המקרה היחיד שאני מכיר, הוא התקשר אליי, אמרתי לו אתה צודק.
מירב בן ארי: אף אחד לא חונה שם בתוך הישוב – מסנדלים.
דוד אמסלם: בגדול, אשר, תקרא לראש המועצה, תסגור איתו.
דוד אמסלם: אם צריך לסלול איזשהו מגרש חנייה בצד, מחוץ ליישוב, אז עושים את זה.
דוד אמסלם: בכסף קטן לפעמים פותרים את הבעיה של כולם.
דוד אמסלם: אני רוצה לעבור לסוגיית המצילים.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: אדוני היושב ראש, אני מאוד מברך על קיום הדיון הזה.
דב חנין: זה דיון של פיקוח נפש, פשוט פיקוח נפש.
דב חנין: בכל שבוע אנחנו שומעים על אנשים, נשים, צעירים, מבוגרים שנהרגים, ואנחנו מדברים על מוות מיותר, כי אנחנו יודעים שכאשר יש שירותי הצלה, שירותי הצלה בישראל זה מפעל מרשים, זה באמת מפעל שמציל חיים, ויש יכולות למצילים בישראל להציל חיים של בני אדם.
דב חנין: עכשיו הסיבה לדבר הזה היא שכבר תקופה מאוד ממושכת מתנהל סכסוך עבודה עם ארגון המצילים, וכיוון שהדרישות שלהם בעצם נענות בהתעלמות, הם הגיעו למצב שבו הם התחילו בעיצומים.
דב חנין: בעצם מהשעה שתיים בצהריים אין שירותי הצלה סדירים בנקודות שבהם יש מצילים.
דב חנין: זה המצב היום.
דב חנין: אני עוקב אחרי הרבה מאבקי עובדים, ואני בדרך כלל חושב שמאבקי עובדים יש בהם צדק והגיון.
דב חנין: אבל במקרה הזה זו השביתה הכי צודקת שאני יכול להעלות על הדעת, כי השביתה הזו היא שביתה לסולידריות עם אנשים שעובדים בתנאים לא תנאים.
דב חנין: יש לנו בקרב המצילים שתי קטגוריות – דור א' ודור ב'.
דוד אמסלם: אז דור א' שובת בשביל דור ב'?
דב חנין: כן, אני חושב שזה כל הכבוד.
דב חנין: דור א', אלה אנשים שעובדים בתנאים - - -
מירב בן ארי: דור ב' עובד אם כבר בשביל דור א'.
דב חנין: עוד מעט יהיה דור ג' גם.
<יוני ברבי: בוא נדייק.
<יוני ברבי: דור ב' עובד בשביל דור א', דור א' שובת בשביל עצמו.
מירב בן ארי: אם דור א' היה רוצה עם משכורת שלו היה הולך פותח עד שש, שבע בערב – בוא לא - - -
דב חנין: חברים, קודם כל אני בעד שש, שבע בערב, ואני בעד דור א', דור ב'.
<יוני ברבי: בבקשה, תתחיל את הדיון בשביל דור ב', לא בשביל דור א'.
<ארז לוי: סליחה - - -
דוד אמסלם: פה לא מדברים בלי רשות דיבור.
<אבי אפיה: המצב הוא לעשות סדר - - -
דוד אמסלם: האמת היא אבי, שאני חיפשתי בעין, אבל כשלא ראיתי אותך אז התחלתי עם הח"כים.
דוד אמסלם: עוד מעט נחזור אליך, אני מבקש בלי התפרצויות, מי שירצה לדבר, שירים את האצבע להירשם.
דב חנין: המצב של מצילי דור ב' הוא מצב בלתי אפשרי.
דב חנין: אנחנו מדברים על עבודה שהיא עבודה מאוד קשה, היא עבודה פיזית, היא עבודה בשטח, היא המון אחריות - זה לא רק החלק של העבודה, זה גם החלק של האחריות.
דב חנין: זה מקצועיות, זה הבנה, זה תשומת לב.
דב חנין: אם אנחנו רוצים שהשרות הזה שהוא כל כך חיוני להגנה של חיים של בני אדם יינתן בצורה ראויה, אנחנו צריכים לתת את התנאים הראויים לאנשים האלה.
דב חנין: כל הרעיון של דור א', דור ב', הוא רעיון דפוק.
דב חנין: כל הרעיון שאומר שבאותו מקום עבודה יעבדו אנשים שהתנאים שלהם הם טובים וראויים, ובצדם יעבדו אנשים שהתנאים שלהם לא טובים ולא ראויים הוא גם לא נכון.
דב חנין: עובדים במקום מסוים, צריכים לעבוד עם אותם תנאים, והתנאים צריכים להיות התנאים הראויים, הנכונים והמתאימים לכולם.
דב חנין: עוד משפט אחד ברשותך.
דב חנין: התנאים של המצילים היום הם כל כך בעייתיים שאפילו עירייה שיש לה יכולת לגייס מצילים, והיא רוצה עוד מצילים.
דב חנין: היא רוצה, נניח, להאריך את שעות הרחצה, או לפתוח את החופים יותר, כמו עיריית תל אביב שמבחינה זו עושה עבודה טובה, מתקשה לגייס מצילים כי למה שאנשים יבואו בתנאי דור ב'?
דב חנין: זה לא רק אינטרס של העובדים, זה אינטרס של כלל הציבור לפתור את הבעיה הזו כדי שאנשים יוכלו לעבוד בהצלה, ולעבוד בצורה ראויה.
דוד אמסלם: כם, אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לאבי אפיה.
דוד אמסלם: בבקשה, אני רוצה שתתייחס לשני דברים.
דוד אמסלם: אני לא מבין במצילים, אני לא יודע מי מעסיק אותם.
דוד אמסלם: בעצם מי זה הגוף שמעסיק אותם?
דוד אמסלם: האם יש איזה גוף על – משרד הפנים או מישהו שבעצם הוא המטריה שנותנת את ההנחיות לגביהם.
דוד אמסלם: ספר לנו מה הבעיה בין דור א' לדור ב', ולמה יש בעצם שביתה.
<אבי אפיה: נתחיל עם זה שהייתי פה בשתי ועדות קודמות – בדצמבר ובמרץ, והתרעתי על הנושא.
<אבי אפיה: הייתי פה, אמרתי, יש פה דיון שחשוב יותר, וכדאי לעשות אותו לפני עונת הרחצה.
<אבי אפיה: בפעם האחרונה אמרתי את זה במרץ לפני תחילת עונת הרחצה.
<אבי אפיה: אנחנו מתדיינים עם האוצר ושלטון מקומי, כשנגמר הסכם המצילים ה-1 לאפריל 2014, בסדר חברים, נגמר הסכם מצילים.
<אבי אפיה: באנו לאוצר, שלטון מקומי, בואו נשב נדבר - בעצלתיים.
<אבי אפיה: עוד פעם - בעצלתיים.
<אבי אפיה: נוצרה סיטואציה שאיימתי על שביתה, ואז התכנסנו בבית-הדין בצו מניעה.
<אבי אפיה: בצו המניעה ביקשתי מהם להראות נכונות של אמתיות, טיפה, קצת, שהם באמת מתכוננים לפתור את הסוגיה.
מירב בן ארי: למי מתכוננים – על האוצר?
מירב בן ארי: לא, רק שנדע, לא הבנתי.
<אבי אפיה: האוצר ושלטון המקומי.
<אבי אפיה: ואז ביקשתי שיראו נכונות, שיראו אמתיות, משהו.
<אבי אפיה: ואז הם הסכימו ולא מרצון, רק בזמן שאמרתי שאני הולך להשבית לקראת החגים, החברים ניאותו בבית-הדין לתת עוד 100% על שבת.
<אבי אפיה: תראו את הרצינות - אמרתי הכול בסדר, ממשיכים לחזור לשולחן הדיונים - מאז אנחנו מתדיינים עוד שנה וחצי.
<אבי אפיה: זה אבסורד.
<אבי אפיה: לקחו שני בחורים מהאוצר, נתנו להם כלים נורמליים, כלים סבירים, אמרו להם, עם זה תתמודדו.
<אבי אפיה: הבעיה היא לא נורמלית, צריכים לפתור אותה בדרכים יצירתיות, הם מקובעים באיזה מלבנים.
<אבי אפיה: אז נתנו לבחורים את הכלים המינימליים, ואמרו להם תתחילו לפתור את הבעיה.
<אבי אפיה: מאתנו הם מבקשים 10 שנים שקט תעשייתי, להיות יצירתיים 10 שנים.
<אבי אפיה: הם לא מוכנים לצאת מהמלבן של צורת החשיבה של העבודה של פריצת מוסכמות של דרכים חדשות.
<אבי אפיה: ישבנו איתם, ועל מה הסכמנו 10 שנים?
<אבי אפיה: - שאם הם יתאימו את תנאי העסקה של מצילי דור ב' לדור א', אנחנו מוכנים לשקט תעשייתי של 10 שנים.
דוד אמסלם: ספר לנו מה התנאים, ומה זה דור א', ומה זה דור ב' – אני לא יודע מה זה.
<אבי אפיה: אני אסביר.
<אבי אפיה: דור א' ודור ב' – דור א' היו מצילים שעבדו עד שנת 2000, אנשים שעבדו 30 ו-40 שנה במערכת.
<אבי אפיה: עד שנת 2000, כולל כיום, אבל אני אומר בשנת 1998 נוצר משבר ראשון.
<אבי אפיה: במשבר הראשון היינו פה, בוועדת הפנים של הכנסת עם מיכה גולדמן, ניסינו לפתור את הסוגיה, לא עזר לנו.
<אבי אפיה: יותר מאוחר, באנו לפה והסברנו שאנשים משתכרים משכורת יפה, מגיעים לפנסיה אין להם ממה לחיות.
<אבי אפיה: חייבים לפתור את סוגית הפנסיה.
דוד אמסלם: בגלל שרוב הבסיס הוא בעצם שעות נוספות.
דוד אמסלם: דרך אגב, בוא תן לי בערכים מוחלטים על מה מדובר כדי לסבר את האוזן, בממוצע.
דוד אמסלם: מה זה משכורת יפה?
מירב בן ארי: 30 אלף שקל.
<אבי אפיה: אם את אומרת 30 אלף שקל, אני מוכן לצאת מחר בבוקר לפנסיה עם 30 אלף שקל - - -
מירב בן ארי: הוא מותר לו לצעוק עליי - - -
<אבי אפיה: אני לא צועק עליך, אני עונה לך.
דוד אמסלם: מה זה מבחינתך משכורת?
דוד אמסלם: כדי שנדע.
<אבי אפיה: משכורות של מצילים שעובדים בקיץ 12 שעות ביום, חצי שנה, המשכורת שלהם היא בסביבות 25 אלף שקל ברוטו כולל הכול, והם מקבלים את זה כל השנה.
דוד אמסלם: מה הבסיס?
<אבי אפיה: הבסיס הפנסיוני הוא בסביבות 12 אלף שקל.
דוד אמסלם: זאת אומרת חמישים אחוז מזה.
דוד אמסלם: זה דור א'.
<אבי אפיה: דור א'.
דוד אמסלם: דור ב' – מה?
<אבי אפיה: העניין הוא שזכותי לעבוד גם בחורף, אבל אני מסכים לקבל את השעות הנוספות ולעבוד רק בקיץ, אתה מבין את ההבדל?
דוד אמסלם: עכשיו אתה מקבל שעות נוספות וכוננות על שעות העבודה שלך, זה דיווח יומי הרי?
דוד אמסלם: מה קורה בחורף?
<אבי אפיה: אני מפזר את כל השבתות שלי, החגים והשעות הנוספות לחורף.
דוד אמסלם: יענו "ישראבלוף" כזה גם בחורף אתה ממלא, ומכריחים אותך למלאת את זה - נכון?
דוד אמסלם: זאת אומרת מכריחים אותך לשקר.
<אבי אפיה: לא, אני לא משקר - זה ההסכם הקיבוצי.
דוד אמסלם: לא רק הסכם.
דוד אמסלם: אתה עושה דיווח יומי, אני מספר לך שבלי דיווח יומי אתה לא יכול לקבל כוננות – אז מה?
דוד אמסלם: בחורף אתה יושב בסלון באח, אומר להם שאתה עובד, אומרים לך לא משנה, תמלא.
<אבי אפיה: למה מי אומר שאני עובד?
דוד אמסלם: לא קשור, הם אומרים לך.
דוד אמסלם: הם אומרים לך לא משנה, תמלא.
<יוני פת: רק לגבי מה שאמרת עכשיו.
<יוני פת: אף אחד לא מבקש לשקר ולדווח שהוא עובד, אלא הוא מנצל חופשה שהוא צובר בקיץ, הוא מנצל אותה בחורף.
דוד אמסלם: כל החורף זה חופשה?
דוד אמסלם: תראה, יש שתי כוננויות.
דוד אמסלם: אתה מקבל שעות נוספות?
<אבי אפיה: נכון, בנק שעות שלי.
דוד אמסלם: מרכיבי השכר שלך הם כוללים כוננויות או לא?
<אבי אפיה: לא, רק שעות נוספות.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בעצם יש לך תוספת.
דוד אמסלם: אתה עובד 12 שעות, אז אני מבין שכל יום אתה מקבל שלוש וחצי שעות נוספות.
<אבי אפיה: יותר, למה שלוש?
<אבי אפיה: אני עובד שישה ימים בשבוע - - - אמרתי אני נותן ארבע וחמש שעות.
דוד אמסלם: פלוס, אתה אומר, שישי שבת.
דוד אמסלם: אתה עובד שבעה ימים בשבוע?
<אבי אפיה: אני עובד שבעה ימים בשבוע, ואז בחורף אני יוצא לחופש - זה דור א'.
דוד אמסלם: דור ב' - מה?
<אבי אפיה: עד שנת 2000 יצרנו מצב שנתנו לנו אחוזים מסוימים לטובת פרישה, לטובת הפנסיה, התוספת הזאת נשחקה.
<אבי אפיה: אמרנו לאוצר אנחנו רוצים שתראו - - -
דוד אמסלם: אני רציתי לדעת בגרוסו מודו כשאתה אמרת משכורת יפה, רציתי לדעת האם יפה זה 5,000 שקל או 50 אלף שקל?
דוד אמסלם: אמרת לי 25 אלף בממוצע.
דוד אמסלם: אמרת לי אנחנו עובדים 12 שעות ביום, שבעה ימים בשבוע.
דוד אמסלם: אנחנו עובדים חצי שנה, זה מה שאתה אומר לי.
<אבי אפיה: אני מבקש לעבוד 12 חודש בשנה.
דוד אמסלם: בוודאי, והבסיס הפנסיוני שלך הוא בערך כ-50% מהמשכורת.
דוד אמסלם: אלה הפרמטרים הבסיסיים.
<אבי אפיה: דור ב' עובד את התקופה של הקיץ חמישה ימים בשבוע, עם שעות נוספות, כולל שישי או שבת, ומה שהסכמנו בהסכם הזה שאנחנו דיברנו עליו בבית-המשפט, שהם יוכלו להחליף את יום שישי או שבת לטובת הרשויות שהם יוכלו למצוא מצילים, כי הם לא ימצאו מצילים רק לשישי או לשבת, באמצע השבוע יתנו להם חופשי.
דוד אמסלם: דרך אגב, למה הוא לא עובד שישה ימים בשבוע?
דוד אמסלם: הרי יש גם היום בתקשי"ר שישה ימים בשבוע, אתה צריך להגדיר אותו מראש.
דוד אמסלם: אם אתה מגדיר אותו מראש, אז הוא מקבל רק יותר שעות נוספות.
<אבי אפיה: הגדרנו אותו מראש.
<אבי אפיה: ה- - - לא הצליחו לעמוד בהסכם הזה.
<יוני פת: לא משנה, גם אם אתה מוגדר חמישה ימים בשבוע, שישה ימים בשבוע, בסוף, או שתקבל את השעות הנוספות כל יום, אם זה מחולק לך לשישה ימים, אז אחרי שבע שעות תקבל.
<יוני פת: אני אומר אם אתה מוגדר חמישה ימים, אז אחרי שמונה וחצי.
דוד אמסלם: זה משפיע על ערך השעה אבל לא חשוב.
<יוני פת: לא, ממש לא.
<אבי אפיה: ואז אנחנו מגיעים לחורף שלא בהכרח יש שירותי הצלה פתוחים, ואז לוקחים אותנו לעבודות מזדמנות.
<אבי אפיה: בבקשה, עוד לא הגענו לחורף, בוא נחזור לקיץ.
דוד אמסלם: מה המשכורת הממוצעת?
<אבי אפיה: מציל בקיץ מקבל בסביבות 10 אלפים שקל נטו – דור ב'.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים ברוטו, אני לא יודע מה זה נטו.
<אבי אפיה: ברוטו – תוסיף עוד 7,000, 8,000 שקלים.
דוד אמסלם: זאת אומרת הוא מקבל כ-17 אלף שקלים ברוטו?
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה אומר לי שבקיץ ההבדל בין דור א' לדור ב', זה בסביבות משהו כמו 7,000, 8,000 שקל?
<אבי אפיה: יותר, אני אסביר גם למה, רק לקיץ.
דוד אמסלם: אני מדבר על הקיץ.
<יוני פת: הוא 8,000 שקל בברוטו בין מציל דור ב', למציל דור א'.
דוד אמסלם: אתה אומר שבחורף אתה בעצם יושב בבית.
<אבי אפיה: נכון, מקבל משכורת מלאה.
דוד אמסלם: הוא לוקחים אותו לעבודות אחרות.
<אבי אפיה: הוא לוקחים אותו לעבודות מזדמנות, אם זה בתברואה, צביעת כבישים ואם זה – הכול.
<אבי אפיה: הכול, למה שבא להם.
דוד אמסלם: מה הדרישות שלכם?
<אבי אפיה: הדרישות שלנו היו כאלה שבסך הכול המעמד של דור א' ודור ב' צריך להימחק – צריך להיות מעמד אחד.
<אבי אפיה: המצילים הבוגרים יותר, אלה שמשנת 2000 עשו הסכם לפרישה נאותה, נשחק הסוגיה של הפרישה שאנחנו נעדכן אותו, פלוס חבילות יציאה.
<אבי אפיה: לא נורמלי שמציל יישב עד גיל 67, שיתנו לו יכולת לפרוש לפני כן בכבוד.
דוד אמסלם: בעצם אתה אומר שמציל בגיל 67 הוא פחות יעיל.
<אבי אפיה: לא אמרתי.
<אבי אפיה: יש מצילים יעילים יותר, יש מצילים פחות.
<אבי אפיה: לכן אמרתי שאם תיתן להם את החבילה של הפרישה - בנמלים, בפעם האחרונה שרצו להפריט אותם נתנו כסף.
<אבי אפיה: בחברת חשמל נתנו כסף.
דוד אמסלם: אתה מדבר על פרישה מוקדמת.
דוד אמסלם: עכשיו אני שואל אותך שאלה ברמה העקרונית, אבי.
דוד אמסלם: במרץ 99' נחתם הסכם במדינת ישראל, ושם נוצר דור א' ודור ב' לגבי כל הרשויות בכל הנושאים - גם עובדי התברואה וגם עובדי שפ"ע.
דוד אמסלם: אם השאלה היא לכל המדינה אני מבין, למה אתה חושב שהמצילים צריכים להיות שונים מכולם?
דוד אמסלם: או התפקיד שלך זה לדאוג למצילים.
<אבי אפיה: העבודה של המצילים ייחודית.
<אבי אפיה: זה שהיושב ראש השלטון המקומי גר במקום אחר, שם אין, והוא לא מודע לסכנות או לאיכות של המצילים.
<אבי אפיה: הוא לא מבין מה זה חוף ים, ועד היום לא התערב, זו בעיה בפני עצמה.
אורי מקלב: צריך את המצילים לאלה שלא גרים על יד הים.
<אבי אפיה: אז אני חוזר ואומר, היה צריך להבין את זה, נכון.
<אבי אפיה: אבל - - - אני מבטיח שיו"ר השלטון המקומי - -
<קריאות: מה זה קשור שחיים ביבס - - -
מירב בן ארי: - - - ואורי מקלב גר בירושלים, אז מה אז הוא - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה לוקח את העסק לרמה הפרסונלית.
דוד אמסלם: אם חיים ביבס נעביר אותו לתל-אביב הכול ייפתר?
<אבי אפיה: אני אומר שחיים ביבס אם היה מעוניין, אולי היה נותן כלים לאנשים שמתפקדים - - - המשכורת שלהם בחורף של אותם מצילים הוא 5,000 שקלים משכורת מינימום.
דוד אמסלם: בגלל שאין שעות נוספות, ואין את כל התוספות הרגילות, לא עובדים שבת, בסדר אני מכיר.
דוד אמסלם: לעומת זאת בתל אביב, זה שונה, שם עובדים 12 חודשים - - -
דוד אמסלם: למה, אתם עובדים גם בחורף?
<אבי אפיה: יש פה נציג של התל-אביבים ויסביר לך.
דוד אמסלם: באים אנשים גם בחורף?
<אבי אפיה: סליחה, אני רוצה לעשות סדר.
<אבי אפיה: הבחור פה מתל אביב, הוא נציג של תל אביב.
<אבי אפיה: החברים פה באו מיוזמתם, הם מצילים בתל-אביב, אבל הם באו מיוזמתם לא דרכי, חיפה פה ואשדוד.
מירב בן ארי: למה הם צריכים לעבור דרכך?
מירב בן ארי: - - - מה זה לבוא דרכי?
דוד אמסלם: סליחה, מירב, את מפריעה לי פעם שלישית.
דוד אמסלם: תקבל את זכות הדיבור, אני עדיין רוצה להתעכב אצל אבי.
דוד אמסלם: הרי עד פה בקדקוד יש שלושה גורמים – למצילים יש את השלטון המקומי והממונה על השכר.
<אבי אפיה: וההסתדרות.
דוד אמסלם: וההסתדרות.
דוד אמסלם: אתה בטענות שלך העלית את הסיפור של חיים ביבס, אני לא התייחסתי לנושא בגלל שאני לא מסכים אתך במאה אחוז, אבל בוא נשים את זה בצד, אני גם מכיר את הבן-אדם, וגם אין קשר לעניין.
דוד אמסלם: אבל האם אתה מרגיש שהמחסום הוא בשלטון המקומי או באוצר?
<אבי אפיה: בשלטון המקומי יותר.
דוד אמסלם: נשמע בקצרה את החבר'ה שבאו מהמצילים.
דוד אמסלם: לא לחזק, לא לחדד, אני רוצה לשמוע את החבר'ה של האוצר והשלטון המקומי.
<אבי ארגמן: אני יו"ר ועד המצילים של תל-אביב.
<אבי ארגמן: בתל-אביב עובדים בחורף - שש תחנות חורף.
<אבי ארגמן: לאורך כל השנה אנחנו 13 תחנות, ועובדים בחורף מהשעה 00:07-14:00.
<אבי ארגמן: הפערים של השכר, מה שאבי אפיה דיבר עליהם הם נכונים.
<אבי ארגמן: אנחנו מאוד רוצים שדור ב' ישוו להם את התנאים לדור א', זה עיקר הבעיה, לכן כל הסכסוך הזה נוצר.
<אבי ארגמן: בתל-אביב עובדים כל השנה, שש תחנות חורף, למעשה, אנחנו עובדים שנה שלמה מאשר בכל הארץ אמצע שנה.
גרנר: אבל דור ב' עובד לא דור א'.
<אבי ארגמן: דור א' עובד מתוך שישה חודשים, חלק עובדים ארבעה חודשים, חלק עובדים שלושה חודשים, כל אחד לפי הצבירה שהוא מפריש לעצמו.
<אבי ארגמן: יש לנו בנק שעות נוספות, אחד יכול לקחת 120, 130 שעות בחודש, עד שכר 82% תקרת שכר מנכ"ל, ובחורף הוא יוצא בהתאם לזה לחופש, עדיין יכול לצאת חודשיים, חודשיים ואחד יותר.
<ארז לוי: אני מציל פשוט.
<ארז לוי: אני מדור ב', אומר שאני לא שייך כרגע לפורום שלו, של ארגון המצילים, אז אני המציל מתל אביב.
דוד אמסלם: הוא לדעתי החמיא לכם.
דוד אמסלם: הוא אמר, את אלה אני הבאתי, אבל אלה באו בכוחות עצמם ביוזמה אישית, אני ראיתי שהוא מתכוון חיובית.
<ארז לוי: כל הכבוד לנו שבאנו ביוזמה אישית.
<ארז לוי: אני רוצה לברך את עיריית תל-אביב.
<ארז לוי: נמצאים פה הנציגים שלה שנותנים לנו את הזכות לעבוד בחורף, שזו זכות שהיא לא מובנית מאליה, זה יפה מאוד.
<ארז לוי: אז אנחנו מצליחים ליצור עוד כמה גרושים כדי להגדיל לנו את השכר בשעות הנוספות - כל הכבוד לעיריית תל אביב.
<ארז לוי: אבל אני רוצה להגיד שיש עוול שנוצר פה, כמו שציינתי שנת 2000.
אורי מקלב: מה התפקיד שלך בחורף?
<ארז לוי: מציל – יש הצלה גם בחורף.
אורי מקלב: אבל אלה שלא זוכים מה הם עושים ביום-יום?
<ארז לוי: גם דור א' עובד מציל בחורף.
<ארז לוי: גם דור א' חלקם, רק להם יש את הזכות, מה שנקרא, שהוא דיבר על זה קודם, שיש להם בנק שעות, משהו שדור ב' לא יכול להשיג גם אם הוא היה רוצה והיה מתפלל לבנק שעות, אנחנו לא יכולים.
<ארז לוי: אין לנו מאיפה לקחת בשביל שיהיה לנו בנק שעות.
דוד אמסלם: מטבע הדברים, בחורף פחות תחנות הצלה.
<ארז לוי: אז בקיץ שאני עובד ומייצר את השעות נוספות בדיוק כמוהם, בדיוק כמוהם אני מייצר את השעות הנוספות, אבל לא עושים לי בנק שעות.
דוד אמסלם: - - - לחורף.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה לא יכול לעשות שעות נוספות בקיץ בשביל שישלמו לך אותם בחורף.
<ארז לוי: כן, אגיד לך יותר מזה.
<ארז לוי: אני עובד כל הקיץ כמו חמור, ובחורף מה אני עושה?
<ארז לוי: אני הולך לבנק כדי לבקש הלוואה כדי להסתדר בחורף.
<ארז לוי: יש לי שתי ילדים, יש לי משפחה – איך אני אקיים אותם, ממה?
<ארז לוי: אני מדבר איתך, אני מוכן להראות לך גם תלושי שכר.
<ארז לוי: לבוא אליך ולהראות לך שחור על גבי לבן.
<ארז לוי: חברי, אני מכיר אותו, כל הכבוד לו, והוא בן-אדם בסדר גמור.
<ארז לוי: אבל, באמת, אני רוצה להסביר לך, יש לנו בעיה מאוד כואבת דור ב'.
<ארז לוי: בסך הכול אנחנו מבקשים שאנחנו עובדים כתף מול כתף, ויושבים באותה שורה במרפסת.
<ארז לוי: במרפסת יושבים באותה שורה, מסתכלים על המים אותו דבר.
<ארז לוי: הולכים להציל אותו דבר כמוהם - למה שהוא יקבל?
<ארז לוי: מה שיישאר שיהיה בריא, שיצליח, ואני מברך על זה.
<ארז לוי: באמת, יש לי לשאוף אליו שזה יפה מאוד.
<ארז לוי: בבקשה להשוות לנו את התנאים של השכר, זה מה שאנחנו מבקשים.
<ארז לוי: להשוות לנו את התנאים שזה לא רק שכר, תנאים ושכר.
<ארז לוי: אני מרגיש כמו סוג ב' לפעמים.
דוד אמסלם: שאלה אחת, אבי, ב"גרוסו מודו" – איזה אחוזים זה דור א'?
<אבי אפיה: 50%.
<יוני ברבי: אני מציל מתל-אביב.
<יוני ברבי: אני מושעה מהעבודה שנתיים ושמונה חודשים יושב בבית בדיוק מהסיבה שהתכנסנו פה היום.
<יוני ברבי: הקמתי ועד לדאוג לעובדים, ולקיים את הזכויות שלהם.
<יוני ברבי: היה אצלנו ברדק בתל-אביב בשנת 2012, כאשר פירקו את הוועד והתחילו להתנכל לכל המצילים הצעירים.
<יוני ברבי: כשראו שאני מצליח בזה ויש לי מאה אחוזי תמיכה והגענו לאן שהגענו אם זה בתמ"ת, ואם זה למשרד הפנים, ואם זה לכנסת, גירשו אותי מהעבודה.
<יוני ברבי: אני היום כבר כמעט שלוש שנים בבית.
דוד אמסלם: זו הסיבה שהשעו אותך?
<יוני ברבי: נכון.
דוד אמסלם: כתבו לך מכתב, היות ואתה בעצם ועד העובדים אנחנו מפרישים אותך?
<יוני ברבי: לא, תפרו תיק.
דוד אמסלם: או שבעצם לא באת לעבודה, וסיפרת להם שאתה מתעסק בנושא ועד.
<יוני ברבי: תפרו תיק בשביל להתפטר ממני כי הייתי היחיד שלא חתם על מכתבי התנצלות, אני מדבר איתך על עשרות מכתבי התנצלות שהתחייבו המצילים לחתום עליהם שהם חוזרים בהם מיישום ההסכם, ולעבוד בניגוד לחוק, ואני המציל היחיד שלא חתמתי על המכתבים האלה.
דוד אמסלם: הנושא האישי, אתה רוצה שאני אטפל בו ברמה האישית, דבר איתי, לא בוועדה.
<יוני ברבי: לא, ממש לא.
דוד אמסלם: דבר איתי לגבי הנושא הזה בקצרה.
<יוני ברבי: קודם כל אבי, אני מבין אותו גם למה הוא מציג את זה ככה.
<יוני ברבי: אנחנו לא שייכים להסכם הארצי.
<יוני ברבי: עיריית תל-אביב שייכת להסכם שלושת הערים הגדולות, וזה ידוע לכולם.
<יוני ברבי: אף על פי שההנהלה אצלנו מנסה תמיד להסתיר את זה, ותמיד אומרת, שאבי אפיה, יו"ר ארגון המצילים הארצי מייצג גם אותנו, הלכה למעשה זה לא נכון היה עד לא מזמן שנפרץ ההסכם, ההסכם הסתיים ב-2014 כמו שהוא אמר.
<יוני ברבי: מה שקורה זה ככה.
<יוני ברבי: משה, גם הוא מציל, וגם הוא מושעה.
<יוני ברבי: מכיוון שהוא תומך במאבק של מצילי דור ב' להשוואת תנאים ושכר, גם הוא יושב בבית.
דוד אמסלם: אני אקצר בזמן, אני רוצה לייצר פה משהו חיובי.
דוד אמסלם: אם יש לך משהו להוסיף לגבי הדיון, לא ברמה האישית.
דוד אמסלם: אמרתי, כל הנושא האישי שלכם אם קיפחו אתכם וכו', תבואו אליי, אני אשמח לשמוע, ואם אוכל לתרום בכיף.
דוד אמסלם: אבל בוא לעניין, לנושא עצמו בגדול.
<יוני ברבי: אני לא חושב שזו עובדה קיימת.
<יוני ברבי: זה מעל 15 שנה שעובדי מצילי דור ב' מקופחים, מושפלים, רמוסים - כששומעים דור ב', חושבים שזה ילדים בני 6, 7, או עוזרי מצילים שבאים בגיל 14 לעבוד בים בשביל ליהנות או להכיר את ההצלה.
<יוני ברבי: אנחנו בעלי משפחות, אנחנו בני 40 עם שלושה ילדים ויותר, עובדים מצאת החמה עד שקיעתה שבע ימים בשבוע בניגוד למה שאמרו פה.
<יוני ברבי: כל השנים עבדנו עד שנה שעברה בזכות מהלך שעשינו מול משרד הפנים והתמ"ת, והם התחייבו לגייס מצילים ולאפשר את יום החופש הזה שמגיע לנו.
<יוני ברבי: עד אז העסיקו אותנו בניגוד לחוק כל השנים.
<יוני ברבי: מה שקורה זה שאנחנו עובדים בשכר ממוצע של 7,000 אלף בשנה.
<יוני ברבי: אם אתה לוקח ממוצע שכר חורף, שכר קיץ - - -
דוד אמסלם: אתה עושה ממוצע קיץ, חורף – 7,000 שקלים נטו.
<יוני ברבי: בשביל לסבר את האוזן, וזה בסדר גמור.
<יוני ברבי: חלילה, אין לי פה שום כוונה לפגוע במישהו, זה ממש לא הכוונה שלי.
<יוני ברבי: בשביל לסבר לך את האוזן, מציל דור א' במקרה שלנו בתל-אביב גם יושב דור מיתר, זה עוד דור ותיק לדור א', שהשכר הוא בין 120 ל-150 שקל לשעה.
<יוני ברבי: אנחנו מקבלים בממוצע 25 שקל לשעה.
<יוני ברבי: אנחנו עובדים כל השנה בהצלה, קיץ, חורף, הם עובדים מחצית השנה, זה רק למען הסדר וההבדל.
<יוני ברבי: אני לא חושב שיש פה מקום לשבת היום ולהשמיע איזושהי זכות לדבר כרגע על תוספות או פנסיה לדור הוותיק.
<יוני ברבי: מי שמקופח פה זה אנחנו.
<יוני ברבי: מי שנרמס פה זה אנחנו.
<יוני ברבי: שידאגו לנו קודם, ואני מצפה גם ממנו כיושב ראש ארגון המצילים הארצי שידאג לילדים שלו.
<דודו כהן: שלום, אני מציל מאשדוד.
<דודו כהן: אני דור ב' כבר 16 שנה.