GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב בנימין בגין: זאת תעשייה שאני לא יכול להשוות אותה בקלות לקוקה קולה.
דוד אמסלם: לכן שאלתי את שאלת היסוד, למה המדינה מפריטה.
דוד אמסלם: זה ויכוח אחר והוא לא לשולחן הזה.
דוד אמסלם: אני לא בטוח שאני הייתי מפריט, ואם הייתי מפריט, אני לא בטוח שהייתי עושה זאת בדרך הזאת.
דוד אמסלם: אבל זה משהו אחר.
זאב בנימין בגין: יכול להיות שאפשר להבדיל, כך אני מציע, בין מיתקן רגיל לבין מיתקן שגם לדעת משרד הביטחון, באישור משרד הביטחון, הוא מיתקן בעל משמעות מבצעית.
זאב בנימין בגין: פגזים לייצוא שגם נמכרים לצה"ל.
דוד אמסלם: אני דווקא לא חושב כמוך בעניין הזה.
דוד אמסלם: אם יש משמעות מבצעית ואופרטיבית והצבא צריך אותו, שישמור אותו אצלו.
דוד אמסלם: אם הוא מוכר אותו, כנראה שיש לו סיבות למכור אותו ומאותו רגע יש גורם פרטי שהולך לעשות כסף כאן וזה בסדר.
דוד אמסלם: מכאן הוא מתנהג כמו מפעל קוקה קולה.
דוד אמסלם: בדיוק כמוהו.
זאב בנימין בגין: לא הבנתי את עמדת משרד הביטחון.
זאב בנימין בגין: את העמדה, לא את תיאור המצב.
ניסים זימבר: אדוני, בכל הנוגע למה שנאמר על ידי תע"ש, יש כאן נוסח שסוכם עם משרד המשפטים ועם היועץ המשפטי של ועדת הפנים.
תומר רוזנר: ועם משרד האוצר.
זאב בנימין בגין: אני שאלתי לעמדתכם.
ניסים זימבר: מה שתע"ש אומרים כאן, הם מוטרדים מכך שבמהלך 11 השנים האלה הם לא יוכלו לפעול בגלל המצב הסטטוטורי הקיים כרגע בשטח שוועדות תכנון אזרחיות לא יכולות לטפל בהם ומצד שני הם מוטרדים מהעניין הזה שבמקום 500 מטרים, יהיו חמישים מטרים.
ניסים זימבר: חמישים מטרים, זה מספר מאוד נמוך יחסית.
זאב בנימין בגין: אתה מתאר את המצב.
זאב בנימין בגין: אני תמיד שמח שמתארים לי פעמיים או שלוש כי בפעם הראשונה קשה לי לקלוט.
זאב בנימין בגין: אני שואל מה עמדתכם.
זאב בנימין בגין: הם ימשיכו לייצר חץ?
זאב בנימין בגין: אתה תקנה את זה או המשרד שלך יקנה את זה?
זאב בנימין בגין: יש לכם עניין מיוחד בזה?
זאב בנימין בגין: אם אין, תגיד שאין.
זאב בנימין בגין: אני רוצה לדעת.
ניסים זימבר: תמיד יש לנו עניין מיוחד בתע"ש.
ניסים זימבר: עמדתנו היא כעמדת הממשלה.
דוד אמסלם: תרשה לי, השאלה לא טובה ואני אסביר לך למה.
דוד אמסלם: הוא רוכש גם קוקה קולה, הוא רוכש בשר, הוא רוכש פגזים, הוא רוכש המון דברים.
דוד אמסלם: הוא רוצה למכור את החברה וככל שיהיו לו הקלות יותר גדולות, הוא ימקסם את הרווח מהחברה, אפילו היום במכירה.
דוד אמסלם: אם המדינה הייתה נותנת לו כאן אופציה לבנות גם עוד עשרים מגדלים שם בלי תב"א, במכרז היינו מקבלים עוד כמה עשרות מיליארדים.
זאב בנימין בגין: דעתי שונה.
זאב בנימין בגין: לא בתוצאה אלא מבחינת הגישה.
זאב בנימין בגין: זה מפעל, מבחינתי כמו רפא"ל.
זאב בנימין בגין: יש לי עניין או יכול להיות לי עניין מבחינה ביטחונית בכך שקו ייצור מסוים יוכנס יותר מהר לשירות.
הראלי מזרחי: אז הוועדה תוכל לאפשר את זה.
זאב בנימין בגין: משרד הביטחון מודיע לי עכשיו שאין לו עניין מיוחד אלא הוא מקבל את מה שהוא קורא עמדת הממשלה.
זאב בנימין בגין: עם כל הכבוד, זאת עמדת משרד המשפטים.
דוד אמסלם: אנחנו פותחים כאן דיון אחר שהוא לא קשור אבל מאחר ויש לנו זמן, אני יכול להמשיך בו.
דוד אמסלם: בגדול הצבא רוכש הרבה דברים, כולל ביטחוניים, שהם לא מתע"ש וההוא לא בונה סככה של חמישים מטרים.
דוד אמסלם: הצבא הוא הצבא, גם לו צריכים להיות כללים של המדינה.
דוד אמסלם: הוא לא אקסטרה.
זאב בנימין בגין: מסכים.
דוד אמסלם: לכן בצבא אנחנו לא פותחים את האסבסט.
דוד אמסלם: הם חושבים שהם אקסטרה, בגלל אנשים שחושבים כמוך.
דוד אמסלם: אני אומר, רבותיי, הגיע הזמן להכניס את העסק למתווה הרגיל והנכון וההגיוני.
דוד אמסלם: קם בן אדם, שזה מפעל פרטי שלו ומחר הוא גם יכול למכור אותו למישהו אחר.
דוד אמסלם: זה שלו.
דוד אמסלם: מחר הוא יכול להחליט שהוא יעשה עוד הרבה דברים בשטח הזה.
דוד אמסלם: אם הוא יחליט לעצמו שהוא גם רוצה לעשות שם מפעל לבמבה, יכול להיות שגם מותר לו בדרך, אם יש שם מגרש, להקים מפעל כזה.
דוד אמסלם: זה בסדר ואף אחד לא יגיד לו לא כי זה שלו.
דוד אמסלם: אתה רוכש את המפעל, זה שלך, תחליט מה אתה רוצה לעשות אתו.
זאב בנימין בגין: אני מדבר על תקופת המעבר.
דוד אמסלם: זה חוק.
דוד אמסלם: זה לא חוק לתקופת המעבר.
דוד אמסלם: בתקופת המעבר הוא בא ל-ולמ"ב, מה שלגופים אחרים אין.
דוד אמסלם: מפעל קוקה קולה לא יכול ללכת ל-ולמ"ב אבל הוא כן יכול ב-12 שנים.
דוד אמסלם: תזכור, 12 שנים.
דוד אמסלם: זה כמו שאמרתי, אני מתעסק היום עם הסיפור של בזק ויש עוד חברות שהפריטו אותן לפני 20-25 שנים, הצעירים לא זוכרים את זה שהן היו חברות ממשלתיות, והן מנצלות את טוב ליבם של אותם פקידים שהיו לפני עשרים שנים והיום פתאום יש להם חקיקה מקלה בלי שום סיבה.
זאב בנימין בגין: אני לא הייתי הולך לעניין זה לתקופת מעבר של 12 שנים.
זאב בנימין בגין: אני רואה לנגד עיני תקופת מעבר של שנים בודדות בהן צריך להריץ את הקווים האלה בתיאום ככל הניתן עם מנכ"ל משרד הביטחון שנציגו אמור להיות כאן מבחינתי.
זאב בנימין בגין: אני לא יודע למה הוא לא כאן.
הראלי מזרחי: אם אפשר לדייק לעניין תקופת המעבר.
הראלי מזרחי: תקופת המעבר היא לא תקופה של 12 שנים בהגדרה.
הראלי מזרחי: תקופת המעבר אינה קבועה כתקופה מינימלית של 12 שנים.
הראלי מזרחי: היא נקבעת ביחס לאישור התכנית.
הראלי מזרחי: ברגע שתאושר תכנית, תקופת המעבר מסתיימת ולגבי רמת בקע ורמת השרון, שם צריך לבנות את.
הראלי מזרחי: המפעלים מחדש, ניתן פרק זמן של ארבע שנים לאפשר להם לחיות במבנים הקיימים שייהרסו עד שייבנו המבנים החדשים.
הראלי מזרחי: זאת אומרת, אם התכנית מאושרת בעוד שנתיים בנצרת עלית או בטירת הכרמל, תמה תקופת המעבר והכול עובר להליך אזרחי.
זאב בנימין בגין: ואם לא?
דוד אמסלם: דרך אגב, עד ההפרטה, מאיר, תיבנו את כל הסככות שאתם רוצים.
דוד אמסלם: עכשיו יש לכם זמן, תיבנו את כל הסככות ומה שאתם רוצים בלי היתרים, מה שאין לאף אחד.
דוד אמסלם: תרוצו.
מאיר אורן: לא יכולים.
דוד אמסלם: תביאו רק אישור מהנדס ותרוצו.
ניסים זימבר: אני נציג משרד הביטחון ומשרד הביטחון רואה בתע"ש כתעשייה חיונית ואנחנו ממשיכים בהסכמים אתם לבצע רכש.
ניסים זימבר: אנחנו סברנו מלכתחילה שבתקופת המעבר, כמו שנאמר, עד מועד התכנית, צריכים לחול עליהם אותם כללים שחלים על שלוחה אחרת.
ניסים זימבר: יחד עם זאת, אנחנו חושבים שגם הסידור הזה של חמישים מטרים שנקבע על ידי משרד המשפטים בתיאום עם היועץ המשפטי של ועדת הפנים, הוא הסדר סביר שאפשר לחיות אתו.
זאב בנימין בגין: אני לא יכול להילחם יותר ממשרד הביטחון.
דוד אמסלם: לא, לא צריך להילחם.
זאב בנימין בגין: איך שאתם רוצים.
דוד אמסלם: נביא את זה להצבעה.
דוד אמסלם: אתה מחליף את זוהיר בהלול.
דוד אמסלם: מי בעד אישור הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 105), התשע"ו-2016?
זאב בנימין בגין: הצבעתי בעד.
דוד אמסלם: על סדר-היום: הוזלת מחירי הקייטנות שמפעילות הרשויות המקומיות והמתנ"סים - ישיבת מעקב.
דוד אמסלם: ארצה להכניס את הדיון למסגרת הנכונה.
דוד אמסלם: אני קיימתי דיון ראשון בשנה שעברה, ביולי; כ"ח בסיוון התשע"ה.
דוד אמסלם: שם בעצם אני ביקשתי, שמשרד הפנים, שזיהיתי אותו כאבן הראשה, יתכנס גם עם משרד האוצר, גם עם השלטון המקומי וגם עם משרד החינוך – וכמובן ההורים, שהם הקליינטים בעניין הזה, למצוא פתרון לכל סוגיית הקייטנות.
דוד אמסלם: אני סברתי אז, וסובר גם היום, וזה מה שאני מבקש לשמוע – אנחנו ביקשנו לבנות סל קייטנות בסיסי.
דוד אמסלם: מי שרוצה רכיבה על סוסים או קורס ד5אונים – אין לנו בעיה, שילך לקייטנה פרטית, ישלם 20,000 שקל – הכול בסדר.
דוד אמסלם: אבל קייטנות שמתבצעות בשטחים הציבוריים, בבתי הספר הציבוריים, במתנ"סים הציבוריים, ששייכים לציבור, אני סברתי – וזה מה שארצה לשמוע, גם מרדכי- צריך לבנות סל בסיסי לקייטנה של שלושה שבועות, ולקבוע מחיר מודולרי.
דוד אמסלם: זה אומר שהמחיר צריך להיות – לדעתי, אז אני חשבתי – לא אכנס אם זה עוד 10% לפה או לשם, אבל בין 600 ל-800 שקלים לילד אחד; לשני ילדים זה לא בדיוק כפול שניים, אלא צריך לעשות את זה פחות; לשלושה ילדים - מקסימום 2,000 ₪ - זה נראה לי מאוד סביר.
דוד אמסלם: אמרתי אז – אני מביא את הסיפור של החיים שלי לכנסת.
דוד אמסלם: כשאני הייתי זוג צעיר עם שני ילדים – אני ואשתי ז"ל עבדנו קשה מאוד - קשה מאוד – וביולי-אוגוסט הייתי נכנס לסיוט.
דוד אמסלם: מתחיל עם הסיפור של הקייטנות שלושה שבועות, לאחר מכן מתחילים עם נופש קטן לילד כמו כל הכיתה, ואחרי זה חוזרים וקלמרים ותיקים ומחברות ותלבושות וכו' – אירוע שמסתכם בין 20,000 ל-25,000 שקלים.
דוד אמסלם: כמובן, אני שכיר, מרוויח 7,000, 8,000 שקל, וכנ"ל אשתי.
דוד אמסלם: אני הולך לבנק יהב, לוקח הלוואה של 25,000 שקלים, ממשכן את כל השנה, וחוזר חלילה.
דוד אמסלם: כל שנה.
דוד אמסלם: ואיפה זה מתבצע – במתקנים העירוניים.
דוד אמסלם: הילד, אגב, סובל פעמיים.
דוד אמסלם: מה שקורה, גם הילד, כשרוצה לשחק בבית הספר – הוא לא משחק בבית הספר, כי יש שם קייטנה, והוא לא יכול להיכנס – זה בית הספר שלו, וזה מגיע גם למצבים, שיש הורים שאין להם באמת לשלם, אז הם משכנעים ילד בגיל שש, שהוא מספיק מבוגר, שיישאר בבית ולא יעשה לעצמו נזקים.
דוד אמסלם: זו הסיטואציה שאנחנו חיים בה, רבותיי.
דוד אמסלם: סיפרתי – אני גדלתי בקריית מלאכי.
דוד אמסלם: אמא שלי היתה אשה שהיתה קמה בבוקר, רצה לשטוף – משפחה שבעה ילדים – היתה שוטפת בתי ספר.
דוד אמסלם: אשה קשת יום.
דוד אמסלם: באמת, רצתה לפרנס את המשפחה.
דוד אמסלם: אני הייתי קם בבוקר בקיץ, הולך לבית הספר, משחק כדורגל, נותנים לי שוקו ולחמנייה, פעם בשבוע סרט, פעם בריכה.
דוד אמסלם: אף אחד לא ביקש ממני שקל, לא נתתי לאף אחד שקל.
דוד אמסלם: הייתי בא הביתה - אמא שלי בכלל לא ידעה לאן אני הולך.
דוד אמסלם: זה בשנות ה-70, כשהמדינה היתה באמת ענייה, עם איום ביטחוני עצום.
דוד אמסלם: לא היו לנו פה כמעט אמצעים.
דוד אמסלם: אבל מנהיגי הדור אז הבינו, שהחינוך והקייטנות זה חלק מהמשחק, אין מה לעשות, צריך לדאוג להם.
דוד אמסלם: היום יש לי מין תחושה שגם משרד הפנים וגם משרד החינוך חושבים – יולי-אוגוסט מגיע, לחצנו על כפתור, הילדים נעלמו למאדים, ב-1 בספטמבר אנחנו לוחצים שוב – הם חוזרים.
דוד אמסלם: פתאום הופיעו לנו הילדים פה.
דוד אמסלם: מה לעשות – ביולי-אוגוסט ההורים הולכים לעבודה.
דוד אמסלם: מה יעשו ההורים עם הילדים?
דוד אמסלם: לכן חשבתי ועדיין חושב שהסיפור נופל למשרד הפנים.
דוד אמסלם: קיימתי את הישיבה הזאת, וביקשתי ישיבת מעקב בנובמבר.
דוד אמסלם: מה שקרה בנובמבר – התחלף לנו שר הפנים.
דוד אמסלם: נכנס שר פנים חדש.
דוד אמסלם: אני מאוד מעריך אותו – גם את הקודם הערכתי מאוד – ביקש זמן ללמוד את הנושא.
דוד אמסלם: אמרתי: טוב.
דוד אמסלם: שר חדש.
דוד אמסלם: דחינו את זה בחודשיים, הגענו לפגרת הקיץ, ומייד אחרי זה עשיתי דיון נוסף.
דוד אמסלם: הסתבר לי שהבחור ממשרד הפנים – לא משנה שהוא איחר בחצי שעה וחיכינו לו כולנו – אבל הוא הודיע שהוא לא מוכן.
דוד אמסלם: לא הכין את עצמו לדיון.
דוד אמסלם: כך התגלגלנו לכאן, במצב כזה שמשרד הפנים ביקש ממני – לפני שלושה שבועות רציתי לקיים את הדיון – ביקש עוד ארכה ועוד ארכה, לכן הגענו לנושא הזה.
דוד אמסלם: לכן אני נתתי את כל ההיסטוריה, איך אני רואה את הדברים, ומה אני מבקש.
דוד אמסלם: אני לא פותח דיון מחדש, כי כבר דיברנו הרבה-הרבה.
דוד אמסלם: בזבזנו הרבה שעות על הנושא, כל אחד מה התחושה שלו ולמה וכמה.
דוד אמסלם: לי חשוב עכשיו לשמוע תשובות ממשרד הפנים, ממשרד החינוך ומהשלטון המקומי.
דוד אמסלם: אני שמח שהצטרף אלינו חיים ביבס, יושב-ראש השלטון המקומי.
עבדאללה אבו מערוף: היושב-ראש, התחלנו את הדיון בשנה שעברה כדי שהשנה נתחיל- - -
דוד אמסלם: אגב, אני ניסיתי עוד בשנה שעברה – בגלל שעשינו את זה ביוני, ניסיתי להשיג, אולי נרוויח את השנה שעברה.
דוד אמסלם: אנחנו הגענו לאותו מצב השנה.
דב חנין: לא רק אותו מצב; אנחנו הולכים אחורה.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה להעביר את רשות הדיבור למרדכי כהן, משרד הפנים.
דוד אמסלם: ציפיתי פה שתהיה המנכ"לית או מישהו בדרג – לא שאני מזלזל בזה, אבל זו אחריות כבדה בנושא זה.
דוד אמסלם: בבקשה, מרדכי.
דוד אמסלם: יש פה אחריות מיניסטריאלית בסיפור.
<מרדכי כהן: בוקר טוב.
<מרדכי כהן: תודה, אדוני.
<מרדכי כהן: אכן הפתיח משקף את ההתנהלות ואת ההתגלגלות של הנושא הזה.
<מרדכי כהן: כשנכנס אריה דרעי לתפקידו כשר פנים, והוצג הנושא בפניו, קיים אתנו מספר פגישות, שתכליתן היה לברר מספר דברים: אחד, האם הנתונים כפי שהוצגו בפני יושב-ראש ועדת הפנים, ופורסמו בתקשורת – האם הם באמת משקפים תופעה.
<מרדכי כהן: לטובת העניין, משרד הפנים, מעבר למה שהתפרסם עד היום, ריכז עבודה משל עצמו, ולא אפתיע אתכם שגם בהיקפים היותר גדולים שמשרד הפנים עשה, התמונה היא אותה תמונה – פערים מאוד גדולים, עלויות גבוהות, הבדלים בלתי-מוסברים לגבי חבילות דומות בין רשויות מקומיות.
<מרדכי כהן: משרד הפנים, בצורה שבה הוא עובד, עשה את זה על-פי תמהילים – ערים, מועצות אזוריות, מועצות מקומיות, על-פי החוזק שלהם, סוציו וכו', אבל התמונה לא השתנתה.
<מרדכי כהן: אין פה היגיון מסדר.
<מרדכי כהן: המחירים נעים עד קרוב ל-3,000 שקלים.
<מרדכי כהן: זה לא היה בנתונים שפורסמו בתקשורת.
<מרדכי כהן: הנתונים שאספנו – הגענו גם עד מחירים גבוהים מהסוג הזה.
<מרדכי כהן: זו היתה משימה ראשונה ששר הפנים הטיל על הצוות.
<מרדכי כהן: הדבר השני היה לברר מה מקור הסמכות; מה המעמד של משרד הפנים ביחס לסוגיה הזאת.
<מרדכי כהן: התבררו שני דברים: אחד, אכן משרד הפנים הוא הרגולטור.
<מרדכי כהן: הרשויות המקומיות מפעילות את אותן קייטנות קיץ, מעבר לאותו בית ספר קיץ שאני מדבר עליו.
<מרדכי כהן: אני לא מדבר על אותן קייטנות פרטיות אקסקלוסיביות.
<מרדכי כהן: זה לא הדיון.
<מרדכי כהן: גם יושב-ראש הוועדה לא לזה כיוון.
<מרדכי כהן: מה שהתברר, שיש פה בעצם, משרד הפנים כרגולטור על הרשויות המקומיות, אבל מי שאחראי על תחום התוכן ומי שאחראי על תחום הפעילות הזו שנקראת בית ספר קיץ, קייטנות קיץ, הפעילות של החינוך הבלתי-פורמלי הוא משרד החינוך.
<מרדכי כהן: משרד החינוך – לא רק זה שהוא אדיש ולא חלק מהסיפור; הוא זה שמנפיק את הרשיונות, הוא זה שמזמן אליו את מנהלי הקייטנות ונותן להם רישוי לפתיחת הקייטנה.
<מרדכי כהן: הוא בוחן את התוכן שיודב-ראש הוועדה דיבר קודם.
<מרדכי כהן: זה משרד החינוך.
<מרדכי כהן: מה שהשר עשה, כדי שלא יהיה חלילה מצב של לגלגל את הכדור מפה לפה, וזו היתה הדרישה או הבקשה של יושב-ראש הוועדה, לא לחזור עם תשובות - זה אחראי וזה אחראי – פנה גם ליושב-ראש המרכז המקומי חיים ביבס, וגם לשר החינוך בנט בצורה פורמלית, וביקש להיכנס לעובי הקורה, מבלי לגלגל את האחריות מפה לפה, ולראות איך אפשר ליצור שני מצבים – פעם אחת, שיש חבילת בסיס; יושב-ראש הוועדה הגדיר את זה גנרי, אבל זה אותו מושג – חבילת בסיס במחיר סביר, כולל הנחת אחים; ופעם שנייה – וזה גם תפקידו של שר הפנים – לא ליצור מצב ששוב מתגלגלת איזושהי אחריות על הרשויות המקומיות, הן לא משופות בגין אותו מהלך, האחריות חונה ברשות המקומית, ומשרדי הממשלה מתנערים מאחריות – במקרה הזה גם פנים, גם אוצר וגם חינוך.
<מרדכי כהן: אני רוצה להזכיר עוד דבר – שאחת הטענות – וזה צריך היה להיבדק – האם הרשויות המקומיות עושות - חלקן, כמובן; אני לא רוצה להטיל דופי – האם חלקן גם מנצלות לרעה את המצב של אותם תעריפים גבוהים, כדי להיעזר בהכנסה במהלך השנה; לא רק לטובת אותה פעולה קונקרטית, ולצערי הרב, גם בתופעה הזאת נתקלנו, אבל היא לא בהיקפים של מה שתיארתי קודם.
<מרדכי כהן: חלק קטן מהרשויות מנצל את ההכנסה לא רק לטובת פעילות הקיץ, אלא לסייע לאותו גוף שמפעיל את הקייטנה.
<מרדכי כהן: לכן, כדי שאהיה ברור, אין בכוונת שר הפנים, להיכנס בנעלי הרשות, להוביל איזושהי חקיקה, שהמשמעות שלה, שמשרד הפנים מנהל את הרשויות, אלא בפנייה שלו גם לחיים וגם לבנט – כמובן לאור הדרישה של יושב-ראש הוועדה – להיכנס לעובי הקורס, ולמצוא פתרון משותף לכלל הגופים.
דוד אמסלם: מרדכי, אגיד לך משהו שמפריע לי בעניין.
דוד אמסלם: לא חיכיתי שנה כדי לשמוע שמשרד החינוך אחראי לעניין.
דוד אמסלם: תראה, אני רואה את משרד הפנים כאחראי ורגולטור מול הרשויות.
דוד אמסלם: אתם מוציאים חוזר מנכ"ל כל חודש.
דוד אמסלם: אתם מנחים אותם באלף נושאים.
דוד אמסלם: אני הייתי קורא את כל החוזרים שלכם.
דוד אמסלם: רבותיי, אני בא מזווית בית הספר בקיץ – זה רכוש עירוני.
דוד אמסלם: אתה אחראי על העירייה.
דוד אמסלם: כל מופע שקורה בעיר, יש אישור משטרה, יש רשיון של עסק, אבל בסוף יש בעל המופע.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שכדי לקבל רשיון בקייטנה, צריך ללכת למשרד החינוך ולבקש את הרשיון.
<מרדכי כהן: לא יכול להיות.
דוד אמסלם: זה כמו שתגיד לי שמשרד התחבורה אחראי על כל מערכת הכבישים הפנים עירונית כי הוא מנפיק את הרשיון לבעל הרכב.
דוד אמסלם: לכן אני אומר – אני לא בא מהצד המקצועי.
דוד אמסלם: כמו שיש רופא צבאי, ומצד אחד בגדוד, הוא שייך בניהול המג"ד, ובמטלות המקצועיות - לקרפ"ר.
דוד אמסלם: אני רואה את העירייה בעצם תחת משרד הפנים, אלא אם כן אתם אומרים: אנחנו לא מנהלים את העיריות – משהו אחר.
דוד אמסלם: לכן אתם אמורים להוציא הנחיות לעיריות לגבי הנושא הזה של המחיר.
דוד אמסלם: כרגע המחיר, מה שקורה – ותכף אתן לאלי ברדה לדבר, הוא יספר לך, וגם לחיים – אין הצדקה מחיר של קייטנה בסיסי, יעלה מעל 700, 800 שקלים.
דוד אמסלם: אגב, לא צריך להרוויח כסף.
דוד אמסלם: לא קרה כלום.
דוד אמסלם: היום הרשויות והמתנ"סים – פתח את התקציב שלהם.
<מרדכי כהן: בדקנו.
דוד אמסלם: חלק מההכנסות שלהם מבוססות- - -
<מרדכי כהן: צודק.
דוד אמסלם: אז אם אני צודק, איך אתה אומר – זה לא עניין שלך?
<מרדכי כהן: מחר יוצא חוזר מנכ"ל, שמנחה את הרשויות באותו כיוון של פיקוח על המחיר.
<מרדכי כהן: זה לא יונק מסמכות השר, לא מבחינה חוקית.
<מרדכי כהן: בשום פנים ואופן.
<מרדכי כהן: גם אתם תביא לי אלף מסמכים, אראה לך אלף מסמכים נגדיים.
<מרדכי כהן: המקום הזה שבו משרד החינוך, כשנוח לו, מסתתר מאחורי הרגולטור שנקרא משרד הפנים, כאילו לא מדובר בילדים, בתי ספר, חינוך- - -
דוד אמסלם: מרדכי, תעצור רגע.
דוד אמסלם: מרדכי, אני מציע לך - אל תלך לשם.
דוד אמסלם: אומר לך למה.
דוד אמסלם: אני לפני שנה עשיתי את הדיון הראשון, כידוע לך.
דוד אמסלם: שלחתי לכם פרוטוקול, גם לשר, שבזמנו היה סילבן שלום.
דוד אמסלם: לכל העולם ואשתו שלחתי.
דוד אמסלם: אני סבור ועדיין חושב שזה חונה אצלכם בחניה.
דוד אמסלם: יש משהו מקצועי, שצריך לקבל הנחיות מקצועיות.
דוד אמסלם: נגיד, משרד החינוך – אין בעיה.
דוד אמסלם: אבל בקיץ במתקני העירייה, לו יצויר שכל העיריות היו פותחות, למשל, בבית הספר נותנות למשל ששוק ירקות ייפתח בבתי הספר, אז שר הפנים אומר: זה לא אני?
דוד אמסלם: אגב, אני כבר לא יודע מה שר הפנים.
דוד אמסלם: אם היה דרוש משנה שעברה – נניח לשיטתך, אתקדם, שצריך לעשות שינוי תקנה קטן, קוראים לחיים, יושבים אתו עשר דקות, מנסחים את העניין, הבאנו את זה לכנסת, ונגמר הסיפור.
דוד אמסלם: הרי כל הזמן מחוקקים פה חוקים שהופכים את כל המדינה.
דוד אמסלם: אז אתה אומר לי עכשיו, אחרי שנה, משרד החינוך?
<מרדכי כהן: שים לב מה אתה אומר: פעם אחת הציפייה היא שמשרד הפנים ינחה את הרשויות המקומיות באמצעות כלי שנקרא חוזר מנכ"ל.
<מרדכי כהן: פעם שנייה אתה אומר: לא, הדרך היחידה לפתור את זה רק זה באמצעות תיקון לחוק.
דוד אמסלם: לא אמרתי.
דוד אמסלם: מרדכי, תקשיב.
דוד אמסלם: מרדכי, אני מחזיק ממך בחור אינטליגנט.
דוד אמסלם: אתה הרי מבין, בסוף – אנחנו מחפשים תוצאה.
דוד אמסלם: אני עשיתי עשרות-אלפי דיונים בחיים שלי.
דוד אמסלם: אני מייצר דיון, מבין איפה הבעיה, קורא לאדם שצריך, ועוד אחד שצריך, מנסחים את העניין, ומתקדמים.
דוד אמסלם: הרי אני כדודי כבר הגשתי פה הרבה הצעות חוק פרטיות, אז אם שר הפנים היה יושב בדיון, וקורא לך וליועץ המשפטי שלכם וקורא- - -
<מרדכי כהן: זה בדיוק מה ששר הפנים עשה.
<מרדכי כהן: רק שניה.
<מרדכי כהן: וקורא לשלטון המקומי וקורא גם לנציג משרד החינוך כדי לשמוע שזה לא הוא – רבותיי, זה חונה אצלי, ושואל את היועץ המשפטי, מה אני צריך לעשות כדי שזה יחנה אצלי, ואז הוא ינסח לו תשובה, תוך שבוע ייתן לו את הסעיף שצריך.
<מרדכי כהן: הוא מביא את זה לכאן, ונגמר העניין.
<מרדכי כהן: דודי, זה בדיוק מה שאמרתי.
<מרדכי כהן: כל זה התקיים במשרד הפנים- - -
<מרדכי כהן: לאחרונה, לאור הבקשה של שר הפנים החדש שנכנס, ללמוד את הסוגיה.
<מרדכי כהן: אני לא חושב שמישהו בחדר הזה יכול לא לייחס לשר הפנים תפישה חברתית, הבנה של אותן אוכלוסיות מוחלשות.
<מרדכי כהן: שר הפנים למד את העניין ואמר את הדבר הבא: לי הכי פשוט עכשיו לצאת במכתבים- - -
<מרדכי כהן: אתה רוצה להגיע לתוצאה?
<מרדכי כהן: זו השאלה.
<מרדכי כהן: זה לא רק שר הפנים.
<מרדכי כהן: יש שר, ויש משרד הפנים.
דוד אמסלם: שאלת אותי.
דוד אמסלם: אני ציפיתי שתבוא לכאן היום עם פתרון; לא שתספר לעם ישראל שזה לא אתה.
דוד אמסלם: אבל הבנתי אותך.
דוד אמסלם: אני רוצה לעבור למשרד החינוך.
דוד אמסלם: רק שאלה – כן או לא.
דוד אמסלם: תחום האחריות של הקייטנות זה אצלכם?
<מירי דבוש: חוק הקייטנות מ-1990, והוא בידי שר הפנים.
<מירי דבוש: כתוב גם בחוזר שנמצא לידי.
דוד אמסלם: נכון לעכשיו אני מבין שהקייטנות, אף אחד לא מטפל בהן במדינת ישראל, מ-1990.
דוד אמסלם: אגב, כשאני הייתי ילד, לא היה מי שיטפל בהן.
דוד אמסלם: כנראה, כשאני הגעתי לבית הספר – אני מניח שזו לא היתה יוזמה של איזה מדריך שם, אבל כל בתי הספר, איפה שגדלתי, היו קייטנות.
דוד אמסלם: עכשיו אני מבין, שאתה אומר: זה לא אנחנו.
<מרדכי כהן: גם.
דוד אמסלם: אמרת: בחוק זה לא אנחנו.
דוד אמסלם: משרד החינוך אומר: זה לא אני, אז מה אתה רוצה, שאפנה למשרד החקלאות, שיעשה קייטנות?
<מרדכי כהן: זה בדיוק הפוך ממה שאמרתי.
<מרדכי כהן: אמרתי שיש פה לקונה; הדבר הפשוט ביותר זה עוד חוזר מנכ"ל.
<מרדכי כהן: הדבר האמתי לעשות כדי להגיע לתוצאה שאתה מכוון אליה, שבסופו של דבר יש פיקוח על המחירים, זה לא האמירה של משרד החינוך: יש חוק – זה לא אנחנו.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לשמוע את יושב-ראש השלטון המקומי.
דוד אמסלם: אחרי זה אני רוצה לשמוע גם אחד מהבכירים בשלטון המקומי, אבל אני רוצה שידבר בכובע של ראש עיר - מה הוא עשה אצלו, ואז נפתח את הדיון.
<חיים ביבס: בוקר טוב.
<חיים ביבס: קודם כל, אני מודה ליושב-ראש ועדת הפנים, שללא ספק רואים שיש לו נשמה של ראש עיר, כי בסוף הוא נוגע בדברים האמתיים שצריך לטפל בהם, וזה בדברים שהם ביום-ביום.
<חיים ביבס: אנחנו רואים פה בדיוק את האבסורד שקיים – משרד החינוך הכניס אותנו להיריון, ברח, ומשרד הפנים, שהוא הרגולטור שלנו, ואמון על זה שאנחנו בסוף נוכל לממש את מה שמשרד החינוך הבטיח, לצערי רק עכשיו התעורר, ואני שמח על זה שבסוף הוא מצטרף, כדי שנוכל בסופו של דבר להוציא את מה שכבר ניתן למשרד החינוך.
<חיים ביבס: שלא תטעה - התקציב ניתן.
<חיים ביבס: מדובר בסך הכול על 30 מיליון שקלים.
<חיים ביבס: נמצאת פה נועה הימן ממשרד האוצר, שהם העבירו את הכסף למשרד החינוך.
דוד אמסלם: מי זאת ממשרד האוצר?
דוד אמסלם: תתקרבי אלינו, נועה.
<חיים ביבס: הכסף הועבר ממשרד האוצר.
<חיים ביבס: הסיכום היה – שי פירון ואנוכי ישבנו בקדנציה הקודמת.
דוד אמסלם: יש פה סדרנית?
דוד אמסלם: שהיא תשב בבקשה סביב השולחן, משרד האוצר.
<חיים ביבס: שי פירון ואנוכי ישבנו עוד בקדנציה הקודמת, סיכמנו על בית ספר של קיץ, יוצא לדרך – שנה ראשונה כיתות א'-ב', לאחר מכן ג'-ד', ולאחר מכן ה' וגני ילדים נכנסים פנימה.
<חיים ביבס: זה הסיכום, הוא כתוב ורשום.
<חיים ביבס: כל מי שמספר סיפורים אחרים, כנראה גם לא מכיר.
דוד אמסלם: רבותיי, אנחנו לא פה אצטדיון טדי.
דוד אמסלם: גם לא כשכועסים וגם לא כששמחים.
דוד אמסלם: מי שרוצה למחוא כפיים – החוצה.
<חיים ביבס: יחד עם זאת, שנה שעברה, כשראינו את משרד החינוך מגמגם, הלכנו בחלק מהרשויות, כולל ברשות שלי, וייצרנו התאמה של בית ספר של קיץ.
<חיים ביבס: יושב פה דודי מזרחי.
<חיים ביבס: הוא הכין את התקציב המדויק של בית ספר של קיץ.
<חיים ביבס: 852 שקלים עבור בית ספר.
<חיים ביבס: נעשה סדר לכולם פעם אחת ולתמיד.
<חיים ביבס: כאשר בסוציו אקונומי נמוך משלמים פחות עבור ההשתתפות; סוציו אקונומי גבוה משלמים יותר.
<חיים ביבס: ואז יוצא מצב שבין 40 ל-60% הנחה נוספת על הסכום הזה להורים.
<חיים ביבס: 40% ברשויות מ-7 עד 10, ומ-1 עד 6 זה סדר גודל 60%, פחות או יותר.
<חיים ביבס: מה שקרה, אחרי שהכניסו אותנו פנימה – אנחנו לא הפעלנו קייטנות.
<חיים ביבס: צודק דודי, מה שאומר, בשנים אולי בשנות ה-60' וה-70' הפעילו קייטנות, אחר כך הפרידו הכול החוצה.
<חיים ביבס: הפעילו את זה מפעילים חיצוניים, עמותות, כל מיני דברים כאלה.
<חיים ביבס: הרשויות לא הפעילו את זה.
<חיים ביבס: אנחנו נכנסנו בעבור הסיכום שהיה עם משרד החינוך, שבשלוש שנים מביאים לכך שמגני ילדים ועד כיתה ה' באופן מלא אנחנו מפעילים את זה.
<חיים ביבס: אלא מה – משרד החינוך, כמו כל דבר שעושה, נכנס פנימה, מייצר רפורמה, אנחנו נכנסים, הוא בורח החוצה, ואנחנו צריכים להביא את הכסף, והכסף הזה בא מהכיס של התושבים, זה בדיוק כמו הסכם השר, שבאו כולם והתהדרו בהסכם השכר – הוא בא מהכיס של התושבים, מהארנונה.
<חיים ביבס: הדבר הזה גם בא משם.
<חיים ביבס: הכול בא משם.
<חיים ביבס: לכן צריך לעשות סדר, אדוני היושב-ראש, ואני שמח על כך שלקחת את זה, כדי שמשרד החינוך יכול מחר בבוקר.
<חיים ביבס: הכסף הועבר אליו.
<חיים ביבס: אם נועה הימן תגיד שלא, אני אגיד לכם שכן, והיא אומרת שכן, ואפשר להוזיל.
דוד אמסלם: נועה, משפט - העברתם את הכסף למשרד החינוך?
<נועה הימן: זה לא נכון להתייחס לזה- - -
דוד אמסלם: אומר יושב-ראש השלטון המקומי שאתם, הדלתא זה 30 מיליון התוספת.
דוד אמסלם: השאלה, אם העברתם אותם למשרד החינוך.
<נועה הימן: אני לא מכירה את המספר של 30 מיליון.
דוד אמסלם: תהיי משוחררת.
דוד אמסלם: אל תפחדי.
<נועה הימן: תקציב הקייטנות לכיתות א'-ב' היה 175 מיליון ₪.
דוד אמסלם: ג'-ד'?
<נועה הימן: בשנה האחרונה נוספו 50 מיליון ₪ כדי להוסיף את תלמידי המוכר שאינו רשמי לקייטנות גם כן, אז היום התקציב לכיתות א'-ב' עומד על 225 מיליון שקל.
<נועה הימן: הרחבה נוספת עלותה 225 מיליון ₪ נוספים לעוד שתי שכבות גיל.
דוד אמסלם: לא היה סיכום עם משרד החינוך בעבר, שזה עולה בשני טקטים – א'-ב' ואחרי זה ג'-ד', וגנים?
<נועה הימן: בממשלה הקודמת קבע שר החינוך שאלה יהיו סדרי העדיפויות שלו.
<נועה הימן: הממשלה התחלפה.
<נועה הימן: יש היום סדרי עדיפויות.
דוד אמסלם: בגלל שהממשלה התחלפה ההורים סובלים, לפחת בנושא הקייטנות.
דוד אמסלם: אני מניח שההורים לא באו לכאן כי ההורים חוגגים.
<נועה הימן: ישבנו כאן בשנה שעברה בדיון על צמצום מספר תלמידים בכיתה ועל הוספת סייעת שנייה בגני ילדים.
דוד אמסלם: מה זה קשור עכשיו?
דוד אמסלם: אולי גם צבעתם את בתי הספר בטפטים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על קייטנות.
תמר זנדברג: מה ההורים רוצים?
תמר זנדברג: קייטנות?
<נועה הימן: יש פה זריקת אחריות ממי שצריך באמת לקחת אחריות לבין גורמים אחרים, וזה לא עולה לשיח.
<חיים ביבס: רק לתקן את הגברת הימן – התגובה שלכם, של אגף התקציבים, שהתקציב הועבר למשרד החינוך, והאחריות על משרד החינוך לתקצב.
<חיים ביבס: לכן אני מציע שתבדקי את הנתונים.
<חיים ביבס: יחד עם זאת אני אומר, רבותי, אנחנו ברשויות לקחנו על עצמנו, הסכמנו, לפחות אני, קודם כל, יחד עם מכתב לכל ראשי הרשויות אצלי ברשות, התאמה מלאה למשרד החינוך.
<חיים ביבס: עכשיו תפקידו של משרד החינוך, להביא את ה-40, 50, 60% הנוספים שאמור לתת הפחתה משמעותית נוספת להורים, והגיע הזמן שפעם אחת – שלא יספרו סיפורים.
<חיים ביבס: זה לא 220, 230 מיליון שקל, משום ששכבות ג'-ד' באים הרבה פחות ילדים, ו-ה' - עוד יותר פחות ילדים.
<חיים ביבס: בגני ילדים צריך לטפל.
<חיים ביבס: זה גם הזמן לטפל בהם.
דוד אמסלם: יהודה זמרת, היועץ המשפטי של משרד הפנים – האם אין למשרד הפנים סמכות להנחות את הרשויות לגבי מחיר הקייטנות?
דוד אמסלם: רק תענה לי כן או לא.
<יהודה זימרת: אני חושב שזה תשלום שברשות; לא שבחובה.
<יהודה זימרת: הרשות המקומית- - -
דוד אמסלם: אגב, תשלומי רשות – משרד הפנים לא יכול- - -
<יהודה זימרת: חוגים במהלך השנה.
<יהודה זימרת: מפעילים- - -
דוד אמסלם: אני שואל אם בתשלומי רשות אין סמכות לשר הפנים להתערב?
דוד אמסלם: רק חובה?
<חיים ביבס: קייטנות זה לא חובה של הרשות.
יפעת שאשא ביטון: מה שאומר שהאחריות היא שלכם גם.
יפעת שאשא ביטון: תגידו את זה.
יפעת שאשא ביטון: מחלקים פה אחריות לכל מיני- --
<חיים ביבס: אנחנו בינתיים היחידים שלוקחים פה אחריות על הכול.
יפעת שאשא ביטון: תכף נראה.