GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריאל צבי: אבל בכל זאת דרש גם היועץ המשפטי של הוועדה שהמועצה לא רק תהיה רשאית להחליט אלא שאנחנו נגיד לה לקבוע ואם היא לא תקבע את הדבר הזה, לא יהיה אפשר בכלל להתניע את כל האופרציה של הסעיף.
<אריאל צבי: זה לא שהמועצה לא יכולה להחליט בלי החוק.
<אריאל צבי: היא יכולה להחליט.
<אריאל צבי: אבל בהחלט נכון שהחוק הזה נותן איזשהו כלי חזק מאוד יחסית בידי הממשלה.
<אריאל צבי: מצד שני, ביקש היועץ המשפטי של הוועדה להבטיח שבאותה מידה יהיה גם ברור לכל מי שקורא את החוק הזה שהמועצה צריכה לתת את דעתה ולהחליט על מתן פיצויים מוגדלים בהיבטים האלה לפני שהיא מפעילה את האופרציה.
<אריאל צבי: אם השאלה היא לגבי הסמכות, הסמכות קיימת.
<ערן ניצן: הסמכות קיימת, אבל עצור לרגע.
דוד אמסלם: דיברת שלוש דקות אבל לא הצלחתי להבין.
דוד אמסלם: אמרת לי רק שתומר ביקש.
דוד אמסלם: אם תומר ביקש, זאת תשובה טובה אבל עדיין לא הבנתי את ההיגיון.
איתן ברושי: הוא קבע את הפיצויים לבדואים.
<ערן ניצן: אנחנו מזרזים את לוחות הזמנים ומייצרים צווים מינהליים ומייצרים כוח מינהלי.
<ערן ניצן: הצד שמאזן את זה בין היתר בשיח עם הוועדה ועם היועץ המשפטי של הוועדה הוא שאם אתם עושים את זה, שלמו יותר.
<ערן ניצן: אל תגידו לי שתשלמו יותר, אל תגידו לי שנלך למועצה, לא.
<ערן ניצן: אני מודיע לכם שאתם תשלמו יותר.
<ערן ניצן: המועצה תקבע שתשלמו יותר וכל הצווים שאתם רוצים לזרז, נופלים באותו שיקול.
דוד אמסלם: אני אגיד לך מה מפריע לי בעניין.
דוד אמסלם: אני אקח את הרציונל שלו.
דוד אמסלם: מה זה תשלמו יותר?
דוד אמסלם: עשר אגורות זה תשלמו יותר?
דוד אמסלם: שני שקלים?
דוד אמסלם: לכן אני אומר שאין לי בעיה להתקדם כי תומר ביקש.
דוד אמסלם: זה לא מזיק.
דוד אמסלם: אתה רוצה שיהיה רשום, אין בעיה.
דוד אמסלם: אבל ברציונל אם אנחנו לא מבינים את נוסחת הפיצוי שאנחנו יכולים להתערב בה בחקיקה, אנחנו לא עשינו כלום.
איתן ברושי: אפשר כמו עם הבדואים?
דוד אמסלם: אמרתי קודם שבסוף הוויכוח הוא כסף.
דוד אמסלם: החקלאים ייתנו את הקרקע ואם לא ייתנו, תיקחו אותה.
דוד אמסלם: גם אם הקרקע פרטית שלך בטאבו, מדינת ישראל יודעת לעשות לך איזושהי הפקעה לצורכי הציבור.
דוד אמסלם: יש בתי משפט תמיד שם אפשר להתדיין.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים להפוך את כל ההליכים האלה ולחסוך אותם ואז אנחנו אומרים, עזוב, בוא קח מה שמגיע לך ולך.
דוד אמסלם: אם אין לך נוסחה, הרי בסופו של דבר מה יקרה?
דוד אמסלם: אתה תתווכח אתם.
דוד אמסלם: הרי הם לא יודעים על כמה מדובר.
דוד אמסלם: נניח שבסוף נגיד להם שיקבלו פיצויים מוגדלים וכולנו נצא מרוצים.
דוד אמסלם: אתה מחר יושב אתם על איזושהי קרקע מסוימת ועכשיו כמה עולה חליפה ליתום, זאת שאלה.
<ערן ניצן: תהיה החלטה שעושה את זה.
איתן ברושי: עמיר, תבקש כמו לבדואים.
<ערן ניצן: לפני החוק תהיה החלטת מועצה.
<ערן ניצן: זה התנאי.
דוד אמסלם: אתה אומר לפני שאנחנו מחוקקים את החוק.
<ערן ניצן: לפני שמפעילים אותו.
<אריאל צבי: תהיה ודאות לגבי היקף הפיצויים.
<ערן ניצן: אי אפשר להפעיל את החוק בלי החלטת מועצה.
<שירה תם: לכן נקבע גם רף תחתון.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אחרי שאנחנו מחוקקים את החוק ואז אנחנו אומרים למינהל, מועצת המינהל בשבילך, שהיא יכולה לבוא ויש לה את האופציה לתת להם את הפיצויים המוגדלים.
<ערן ניצן: אם אתם רוצים, אתם חייבים לעשות את זה.
דוד אמסלם: אז הם יתחילו לקבוע פיצויים מוגדלים לפי מה שהם יחליטו.
<ערן ניצן: המועצה היא לא ממשלה.
<ערן ניצן: המועצה היא גוף שיושב בו קק"ל, נציגי ציבור וכולי.
איתן ברושי: לממשלה יש בו רוב?
איתן ברושי: ערן, אל תטעה אותו.
איתן ברושי: יש רוב לממשלה.
דוד אמסלם: למה זה חשוב?
איתן ברושי: זה חשוב כי בסוף זה מה שהאוצר רוצה.
איתן ברושי: הממשלה קובעת.
איתן ברושי: תן לנו כמו לבדואים.
<קריאה: חשוב שתדע שהיום התשלום שמשולם עבור קרקע הוא עשרים וכמה אלפי שקלים לדונם ואם יש עליה מטעים, הסכום הוא 45 אלף שקלים.
<קריאה: אם יביאו לנו הצעה, יגידו להעלות בחמישים אחוזים, זה עדיין לא הכסף שיקבל עורך הדין.
<מניה לייקין: אבל מדובר בקרקע חקלאית.
דוד אמסלם: אתה מבין לבד שאני עכשיו לא בא לדון אתך על גובה הפיצוי.
דוד אמסלם: אלה גם מבין לבד שבסופו של דבר אני מושך תמיד בכל דבר בחיים להגינות.
דוד אמסלם: בוא נשים את הפרמטרים על השולחן.
דוד אמסלם: לא צריך להצביע.
דוד אמסלם: אני אגיד לך איך אני רואה את הדברים.
דוד אמסלם: האחד, קרקע מדינה, קרקע חקלאית.
דוד אמסלם: השני, חקלאי עיבד אותה, התפרנס וגם עשה עבודה חשובה מאוד לטובת מדינת ישראל באחזקת הקרקע ובערך.
דוד אמסלם: עזוב את הפרוצדורות.
דוד אמסלם: בוודאי אם לוקחים את הקרקע וגודעים את מטה לחמו, צריך לשפות אותו.
דוד אמסלם: בן אדם התפרנס, הוא איש טוב, קם בבוקר, כמו שתיארתי קודם, יצא לעמל כפיו ועבד קשה מאוד כל חייו, הוא וילדיו לפעמים, ובוודאי שאם לוקחים ממנו את הקרקע, צריך לפצות אותו אבל לא צריך להגזים.
דוד אמסלם: עדיין יש כאן מדינה ואנחנו לא עושים כאן איזשהו מסחר באיזשהו שוק של היצע וביקוש חיצוני למדינה.
דוד אמסלם: אלה האיזונים שצריך להביא אותם.
דוד אמסלם: אז אני לא יודע האם שלושים אלף שקלים לדונם מעובד זה נכון או צריך לתת שלושים אלף דולר לדונם.
דוד אמסלם: אני אומר שאני לא יודע ואני לא שם.
דוד אמסלם: אני מציע שבנוסחת הפיצוי גם אתם צד לעניין.
<ערן ניצן: משרד החקלאות כולו.
דוד אמסלם: צריך לבוא גם שמאי.
דוד אמסלם: אני לומד את החוק עכשיו.
דוד אמסלם: אני לומד כרגע שהחוק בא כדי לחזק איזושהי מגמה שכבר קיימת אצלם.
דוד אמסלם: זאת אומרת, החוק נמצא שם והם יכולים לפעול אבל הם מבקשים שלייקעס, רשת שאומרת שגם הכנסת אתם.
דוד אמסלם: אני אומר, בסדר.
דוד אמסלם: תמיד פיצוי מוגדל זה טוב.
דוד אמסלם: אם היית אומר לי שרוצים להוריד לחקלאי, הייתי אומר למה להוריד?
דוד אמסלם: הוא בא ברעיון טוב ואומר לי שהם רוצים לשלם להם יותר ממה שמשלמים היום.
דוד אמסלם: אני אגיד לו לא?
דוד אמסלם: אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: אתה עכשיו נכנס לשאלה כמה.
דוד אמסלם: היות והנוסחה לא כאן והיות וגם כך הסמכות נמצאת אצל מועצת מקרקעי ישראל היום, וכמו שאמר היועץ המשפטי, הם רוצים מאתנו איזושהי רוח גבית לכאורה למרות שלדעתי היא מיותרת כי היום הסמכות נמצאת שם.
דוד אמסלם: אם הם היום, כולל החוק, ייתנו לכם פיצוי לא סביר, בג"ץ יתערב ויגיד שהפיצוי לא סביר.
<קריאה: בין כך וכך הוא יתערב.
דוד אמסלם: אני מציע בהיבט הפרקטי ואומר שהחקלאים הם צד בעניין.
דוד אמסלם: זה לא איזה מוצר.
דוד אמסלם: זה לא הבן שלי כשהוא היה בגיל שלושה חודשים אז נתנו לו גרבר בלי לשאול אותו אם הוא אוהב או לא.
<ערן ניצן: אני מסכים שהחקלאים צד לעניין.
<ערן ניצן: גם בג"ץ הוא צד לעניין.
דוד אמסלם: בג"ץ הוא לא צד לעניין.
<ערן ניצן: כולנו במלכוד הזה.
דוד אמסלם: עזוב את הבג"ץ.
דוד אמסלם: בג"ץ לא צד לעניין, כמו שההתאחדות לכדורגל לא צד לעניין.
דוד אמסלם: אני כרגע חושב שביצירת הנוסחה, תייצרו מנגנון.
דוד אמסלם: תסמכו עלי, תאמינו לי שאני עבדתי הרבה שנים עם העירייה, עם הציבור, ואני אומר לכם תשתפו אותם בעניין.
דוד אמסלם: ברגע שהם יהיו שותפים, לא חייבים לקבל את העמדה שלהם אבל הם חלק מהתהליך.
דוד אמסלם: לא באים ואומרים להם, רבותיי, ראה כזה וקדש, זה מה שהחלטנו, שלום, אתם רוצים – תאכלו, אתם לא רוצים – נלך לבית משפט.
חיים ילין: אני לא מתייחס לפיצוי כי אני לא חושב שזה המקום בו צריך להתייחס לפיצוי ולגובה הפיצוי.
חיים ילין: אני חושב שצריך להוסיף קרקע חלופית.
חיים ילין: שוב אני חוזר ואומר לפרוטוקול שאני מתנגד לחוק אבל אם כבר אנחנו דנים בו, אני נותן את ההערות מבחינה ניהולית.
חיים ילין: אני חושב שצריך להיות סעיף של החלפת קרקעות.
<מניה לייקין: זה קיים בהחלטות פדיון.
חיים ילין: אני לא מדבר על כסף.
חיים ילין: אני מדבר על המהות.
חיים ילין: אני מדבר על כך שהחקלאי יוכל להמשיך להיות חקלאי.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין מה אתה אומר.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין משהו ברציונל.
דוד אמסלם: האם יש קרקע במדינת ישראל שהיא קרקע שיש לה פוטנציאל חקלאי ואף אחד לא מעבד אותה אלא היא סתם כך באוויר ואיזה חקלאי רוצה אותה ולא נותנים לו?
חיים ילין: לא על זה מדובר.
דוד אמסלם: אם אתה רוצה חילופי קרקע, אתה צריך לקחת מחקלאי אחר.
דוד אמסלם: לא הבנתי את ההצעה.
חיים ילין: אני אנסה להסביר.
חיים ילין: הרבה מאוד מהקרקעות הן בתלת שנתי ואתה לבד אמרו שיש עשרים אלף דונם שכנראה הפקיעו אותם ואין להם שימוש.
חיים ילין: הם נותנים אותם בחוזים תלת שנתיים.
חיים ילין: עכשיו זה הכול עניין של ביקוש והיצע.
חיים ילין: אם הם צריכים במקום מסוים מאה דונם, הם לא יחדשו למישהו מסוים.
דוד אמסלם: אתה רוצה שיעשו איזוני קרקע.
חיים ילין: אני לא אמרתי איזוני קרקע.
חיים ילין: אני אומר שמי שרוצה להמשיך להיות חקלאי, הפיצוי לא משחק תפקיד.
דוד אמסלם: אתה אומר שזאת שאלה ערכית.
דוד אמסלם: לא שאלה של כסף.
חיים ילין: אני לא דיברתי על כסף.
<ערן ניצן: זה הסעיף הראשון בהסכם.
<ערן ניצן: קרקע חלופית.
דוד אמסלם: הוא אומר שאם יש חקלאי ונאלצנו לקחת לו את הקרקע, הוא מעבד נגיד ארבעים דונם והוא אומר שכל החיים שלו הוא חקלאי, אוהב את הקרקע ורוצה להיות חקלאי.
<מניה לייקין: מבחינתנו האפשרות הראשונה היא לתת קרקע חליפית אלא שצריך להיות היצע.
<ערן ניצן: יש החלטות מועצה שמגבשות את זה.
<ערן ניצן: יש כלי כזה.
דוד אמסלם: ברירת המחדל הראשונית היא לתת לו את זה?
<מניה לייקין: יש קיבוצים עם עודף.
דוד אמסלם: תגידי לי כן.
תמר זנדברג: זה תיאורטי?
חיים ילין: לא, זה לא תיאורטי אלא זה קרה וקורה אבל זה צריך להיות בחקיקה.
דוד אמסלם: הם אומרים שזאת ברירת המחדל הראשונית שלהם.
דוד אמסלם: אני גם שומע בהיגיון, כי למה לא?
חיים ילין: אני חייב להגיד לך שזאת לא הברירה הראשונה, אבל אם הם יכולים לקנות בכסף עוד קרקע, הם יעשו את זה.
חיים ילין: הנושא השני הוא המחוברים.
חיים ילין: המחוברים לא שייכים בכלל לפיצוי.
חיים ילין: צריך להיות מוסכם שהמחוברים לא שייכים לפיצוי.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאמרתי להם.
<מניה לייקין: אבל הפיצוי כולל מחוברים.
חיים ילין: כן, אבל את לא יכולה לבוא ולקחת.
דוד אמסלם: אני אמרתי לערן שייקחו את הפיצוי וחלקו אותו לשני חלקים.
דוד אמסלם: יש חלוקה אחת שזאת צריכה להיות ההשקעה שבן אדם השקיע.
דוד אמסלם: יש אדם שהשקיע בדונם 5,000 שקלים ויש אחד שהשקיע מיליון דולר.
חיים ילין: המחוברים לא שייכים.
חיים ילין: הפיצוי הוא לפי שמאי וקרקע היא קרקע.
<מניה לייקין: לפי החלטת המועצה על הפדיון היום יש שתי חלופות.
<מניה לייקין: רצו להקל ולא ללכת לשמאויות אם החקלאי לא רוצה.
<מניה לייקין: הלכו לשמאי הממשלתי ואמרו מה שווי קרקע למטעים, על הקרקע והמחוברים, המטעים, הצנרת וכולי.
<מניה לייקין: הוא נתן הערכה גבוהה, אמר שלושים אלף שקלים לדונם ועל זה נבנה התמריץ.
<מניה לייקין: אבל אם החקלאי חושב שיש לו מטע מאוד מיוחד או השקעות המחוברים מיוחדים, הוא יכול להגיד שהוא לא רוצה את הפיצוי הזה אלא הוא רוצה שומה פרטנית.
דוד אמסלם: יש לו את האופציה הזאת?
<ערן ניצן: זה קיים היום בהחלטת מועצה.
דוד אמסלם: אם יש לו אופציה לשומה פרטנית, זה נותן את התשובה.
חיים ילין: אני מודיע לכם שזה לא היה כך.
דוד אמסלם: חיים, הבנתי, קיבלתי את התשובה.
חיים ילין: הערה אחרונה.
חיים ילין: היום מינהל מקרקעי ישראל מחזיק קרקע תלת שנתית כחלק מהמשבצת של הנחלות של מושבים ושל קיבוצים.
חיים ילין: תפסיקו עם זה.
חיים ילין: זה קשור ואני אסביר למה.
חיים ילין: אם יש לך מושב או קיבוץ בנגב, על שמונים דונם כפול 120 נחלות או מאה נחלות – 8,000 דונם.
חיים ילין: הם לא חכירה לדורות אלא חלק מהקרקעות האלה הן חכירה לדורות ל-49 כפול שתיים וחלק הן בתלת שנתי, אתם משתמשים בתלת שנתי ככוח מיקוח.
דוד אמסלם: אל תענה לו.
דוד אמסלם: זה לא קשור לחוק.
חיים ילין: זה קשור.
<קריאה: הוא קיבל פיצוי.
חיים ילין: למה זה לא קשור לחוק?
דוד אמסלם: אני כרגע לא בא מולם בנושא הזה של המשא ומתן.
חיים ילין: אני דיברתי על הקרקע שהיא תלת שנתית בתוך משבצת.
חיים ילין: זה קלאסי.
דוד אמסלם: אני מבין מהם שבמשבצות אין קרקע תלת שנתית.
חיים ילין: ועוד איך יש.
חיים ילין: אני יכול להראות לך.
חיים ילין: כמעט כל המושבים והקיבוצים.
<מניה לייקין: יש קיבוצים בדרום שיש להם קרקע במעמד של משבצת ועוד עשרים אלף דונם קרקע זמנית.
<מניה לייקין: הוא מדבר על הקרקע הזמנית.
<מניה לייקין: מה זה בתוך המשבצת?
חיים ילין: אני יכול לתת לך רשימה של ישובים.
דוד אמסלם: אני נתתי את ההערה הקודמת שאתם תצטרכו לשבת אתי לפני שאני מקדם את החוק.
<ערן ניצן: מישהו מפקפק על המשבצת?
חיים ילין: הם לא יכולים לעשות שום דבר.
חיים ילין: קיבוץ עלומים, שום עסקה הם לא יכולים לעשות.
חיים ילין: אתם תפסתם אותם כאן.
חיים ילין: ערן לא הבין.
דוד אמסלם: הוא הבין מאוד.
דוד אמסלם: אני כבר הערתי על זה בסעיף הקודם.
דוד אמסלם: מבחינתי אין הבדל בין אותו חקלאי שיש לו חוזה לשלוש שנים, ל-25 שנים או לשלושים שנים.
דוד אמסלם: אני חושב שהפרמטרים צריכים להיות משך שנות החכירה שלו בפועל ומספר הדונמים.
<מניה לייקין: אתה פותח כאן משהו גדול.
<מניה לייקין: יש ישובים בדרום, מושבים, שהם בחסר וקיבוצים עם עשרים אלף דונם עודף.
חיים ילין: זה כבר נסגר מזמן.
דוד אמסלם: להערה שלי לפיצוי.
דוד אמסלם: אני אומר שיש הבדל.
<מניה לייקין: אבל המעמד של הקרקע הוא שונה.
דוד אמסלם: אמרתי את זה קודם.
איתן ברושי: סוף סוף גילו לכם את אמריקה.
דוד אמסלם: אתה עושה אות אויבי העם.
איתן ברושי: הגיע איש שהוא לא מההתיישבות ומבין תוך דקה למה אתם מתכוונים.
דוד אמסלם: אני חוזר אחורה.
דוד אמסלם: אם לחקלאי יש שלושים דונם, את החקלאי לא מעניין אם הוא במושב או אם הוא בקיבוץ.
דוד אמסלם: מבחינתי חקלאי הוא לא רק מושבניק וקיבוצניק.
דוד אמסלם: אם יש חקלאי שגר בקריית שמונה, במטולה, ויש לו שלושים דונם, הוא חקלאי אבל בזמנו לא הייתה אגודה שתגן עליו ותגיד, ובאותה תקופה גם האגודה היה לה מה שנקרא שמע בשלטונות.
דוד אמסלם: אותו אחד בא לבד, דפק במינהל ואמרו לו אין בעיה, קח, תגדל, כל שלוש שנים תבוא.
דוד אמסלם: הבן אדם כך עובד חמישים שנים.
<ערן ניצן: הנקודה הזאת ברורה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שתיקחו את הפרמטר של שנות העיבוד.
דוד אמסלם: קחו את הגודל של הקרקע.
דוד אמסלם: יש הבדל אם יש לו חמישים דונם או יש לו אלפיים דונם.
דוד אמסלם: לדעתי שם תתחילו לבנות את הנוסחאות.
<מניה לייקין: הפרמטרים האלה הספציפיים הם בעייתיים.
<ערן ניצן: הגודל נעשה פר דונם.
דוד אמסלם: אז תעשה פיצוי דיפרנציאלי.
דוד אמסלם: יש הבדל אם אתה לוקח לחקלאי אצלו את כל חמישים הדונם שלו לבין זה שיש לו 2,500 דונם ואתה לוקח לו שלושים דונם.
דוד אמסלם: יש הבדל גם ברמת הפיצוי.
<ערן ניצן: הבנתי מה אתה אומר.
דוד אמסלם: אני בא מזווית הפרנסה של הבחור.
דוד אמסלם: זה מה שמעניין אותי.
דוד אמסלם: אני לא בא מזווית הנדל"ן.
דוד אמסלם: זה כלי הייצור של אותו בן אדם, זה המפעל שלו ולוקחים לו אותו.
דוד אמסלם: לכן כאן תהיו קצת רגישים בעניין הזה.
<דוד קוכמן: כבוד היושב ראש, אני רוצה להבהיר לגבי הנושא של המנגנון של ההשבה והפיצוי.
<דוד קוכמן: אני חושב שהדברים כאן לא מספיק מובהרים לגבי הנושא של קרקעות בהן יש מחוברים.
<דוד קוכמן: אני חושב שצריך לעשות הבחנה מאוד ברורה לגבי מקומות בהם יש למשל מטעים.
דוד אמסלם: אמרתי את זה.
דוד אמסלם: התייחסתי לזה.
<ערן ניצן: זה במסגרת החלטת המועצה.
<דוד קוכמן: אני רוצה להבהיר כי בפרקטיקה אני רואה את הדברים שמתרחשים.
<דוד קוכמן: המינהל מבקש ובהצעת החוק כתוב שהוא רוצה את הקרקע נקייה ופנויה מכל חפץ כולל מהשורשים של העצים.
<דוד קוכמן: נקי לחלוטין.
<דוד קוכמן: הפינוי הזה, המשמעות שלו היא עלות כלכלית.
דוד אמסלם: אני לוקח את ההערה שלו.
דוד אמסלם: למה הוא צריך לפנות את הקרקע?
דוד אמסלם: האם יש אופציה שהוא יגיד לכם שהוא לא רוצה לפנות את הקרקע מבחינה פיזית אלא בואו קחו את עשרים הדונמים האלה, יש עליהם רפת, תהרוס אתה את הרפת כי למה הוא צריך להרוס אותה?
<ערן ניצן: מי יהרוס אותה?
דוד אמסלם: למה אותו אדם צריך לפנות את הקרקע?
דוד אמסלם: הוא קבלן פינוי שלך?
דוד אמסלם: החקלאי יכול לבוא ולומר שזה חשוב לו והוא יפנה את המקום בעצמו.
דוד אמסלם: הוא יאמר שיש לו סנטימנטים לעצים האלה, הוא רוצה להעתיק אותם, יש לו שם מזרקה יפה ששם והוא יפנה אותה.
דוד אמסלם: זאת אופציה אחת.
דוד אמסלם: האופציה השנייה היא כשהוא אומר שתשפה אותו, קח את הקרקע, ממחר הוא לא שם, תביא את השופלים שלך.
איתן ברושי: כמו שמפנים בתים לא חוקיים ביהודה ושומרון.
דוד אמסלם: אל תיתן לי דוגמה.
איתן ברושי: אני נותן להם.
דוד אמסלם: גם להם אל תיתן דוגמה.
<ערן ניצן: אדוני היושב ראש, לדבר הזה יש עלויות.
דוד אמסלם: אני אסביר לאן אני מושך.
דוד אמסלם: קודם כל, חקלאי, כשאתה אומר לו תפנה, אתה גם אומר לו, בוא תהרוס במו ידיך את מפעל חייך.
דוד אמסלם: זה פעם אחת ברמה הרגשית.
דוד אמסלם: הוא צריך לעשות עוד אומדן.
דוד אמסלם: למה לא אתה תעשה את האומדן?
דוד אמסלם: אולי אתה תטעה?
דוד אמסלם: אם חשבת שבאות לכאן שתי משאיות והסתבר לך שצריך עשרים משאיות, המדינה תשלם.
דוד אמסלם: למה הוא צריך לקחת את הסיכון כמה עולה או לא עולה?
<אריאל צבי: אבל אתה לא תשלם לו במקרה הזה.
דוד אמסלם: אל תשלם לו את זה.
<אריאל צבי: במסגרת הסכם ההשבה, הדברים האלה יבואו לידי ביטוי.
דוד אמסלם: אני מבקש שבחוזה אותו אתם עושים מולו תהיה האופציה שמי שיקבע אותה זה החקלאי ולא אתם, האם הוא רוצה לפנות באופן עצמאי או שאתם תפנו את זה.
<אריאל צבי: טוב.
<דוד קוכמן: מצוין.
<דוד קוכמן: זה יפתור חלק מהבעיה.
<דוד קוכמן: אני רוצה להגיד שיש כאן מנגנון.
<דוד קוכמן: בחוק התכנון והבנייה היום, כאשר יש ויכוח על פיצוי, יש היום שמאי אחרים.
<דוד קוכמן: המנגנון הזה לא פועל במינהל.
<דוד קוכמן: הלוואי שזה היה.
דוד אמסלם: אני מבין את הפיצוי לגבי שווי הקרקע, אבל לגבי המחוברים, הרי זאת שאלה של שמאות.
דוד אמסלם: לגבי הקרקע אנחנו מבינים שיש מה שנקרא מחיר פיקס עליו החלטנו.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של המחוברים, הרי יש רפת ששווה עשרים שקלים ואותה רפת שהיא חדשה, עשינו אותה לפני חמש שנים, שווה מיליון שקלים.
דוד אמסלם: אתה מביא שמאי של המינהל.
דוד אמסלם: אם הוא מקבל את השמאות, אין בעיה.
דוד אמסלם: אם הוא לא מקבל אותה, למה אתה לא נותן לו את האופציה להביא שמאי?
<אריאל צבי: יש את האופציה.
דוד אמסלם: כמו שהוא אומר, בכל מערכת שמאות אתה מביא שמאי שלך ואני מביא שמאי שלי ובסוף יש שמאי מכריע.
דוד אמסלם: על זה יש בית משפט.
<אריאל צבי: בהחלטה שיש היום לגבי פדיון, יש אפשרות לקבל שומה פרטנית ועליה ללכת לוועדת השגות.
<אריאל צבי: הוועדה הזאת יושבת ברשות מקרקעי ישראל אבל בעצם יושבים בה גורמים גם מחוץ לרשות מקרקעי ישראל.
<אריאל צבי: יושב בה שמאי.
דוד אמסלם: לא ביקשתי ועדה.
<אריאל צבי: הבן אדם קיבל ערכאה שיכולה לדון.
<אריאל צבי: במקום לרוץ לבית משפט, יש ערכאה שזה בדיוק תפקידה והיא מורכבת לא רק מנציגים של רשות מקרקעי ישראל אלא גם משמאי מכריע וגם מנציג משרד המשפטים.
<דוד קוכמן: זה לא אותו הדבר.
<אריאל צבי: מעבר לזה, יש היום תזכיר שמשרד המשפטים כבר פרסם והוא הולך להפוך את הוועדה הזאת לוועדה סטטוטורית ולהסדיר בחוק את הדרכים בהן אפשר לטפל.
דוד אמסלם: את זה הבנתי, אבל עדיין הרעיון במנגנון הוא שכאשר אתה מביא שמאי מוסכם, הכוונה היא ששנינו הסכמנו עליו.
דוד אמסלם: גם בהליך בוררות, אנחנו מחליטים מי הבורר.
דוד אמסלם: אם אתה מחליט על הבורר ויכול להיות שאתה תגיד לי שאם אני לא אקבל את הבורר, אתה תביא עוד בורר אחר ויש עוד ועדה, אז לא עשינו כלום.
<אריאל צבי: זה עניין של כסף.
דוד אמסלם: הכול כסף.
דוד אמסלם: אתה כנראה לא מבין איך אני רואה את הדברים.
<אריאל צבי: כנראה שלא.
דוד אמסלם: יום אחד קמו בבוקר, דפקו לבן אדם, לחקלאי, ואמרו לו, אדוני היקר, נא לפנות את המפעל.
דוד אמסלם: חרב עליו עולמו.
דוד אמסלם: הוא מבין שיש טובת הכלל וצריך לפנות.
דוד אמסלם: יש משהו הוגן, אמרתי, וצריך לפצות אותו.
דוד אמסלם: הוא לא צריך להגזים כי בסוף אנחנו נגיד לו שזאת לא קרקע שלו אבל מצד שני זה בן אדם שזה מטה לחמו ולא צריך להשפיל אותו.
דוד אמסלם: לכן צריך למשוך לאיזשהו מקום של הגינות.
דוד אמסלם: אני מניח שעל זה אין מחלוקת.
<אריאל צבי: אין מחלוקת.
דוד אמסלם: אם אלה עוד עשרים שקלים לכאן ולשם, זה לא חשוב.
דוד אמסלם: זה פחות חשוב לי מבחינת הפיצוי.
דוד אמסלם: אתם תקבעו את הפיצוי ואמרנו שנשים את זה בצד.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של המחוברים, זאת כבר שאלה.
<אריאל צבי: אני מסביר.
<אריאל צבי: הוא מקבל שמאי מכריע במחיר מופחת כי אם אנחנו הולכים לפי ההסדר היום של שמאי - - -
דוד אמסלם: אתה יכול לייצר לו אופציה שאתם מקימים את הוועדה הזאת ואם הוא יחשוב שהוועדה הזאת לא מספקת אותו והוא חשדן, הוא יכול לבוא להליך של שמאי מכריע.
<אריאל צבי: אני מסביר שוב שמאי מכריע בחוק התכנון והבנייה, השכר שלו נגזר מהשומה ושכר הטרחה שם גבוה.
<אריאל צבי: בן אדם מקבל שמאי מכריע יחד עם עוד נציגים שעושים בדיוק את אותה עבודה.
דוד אמסלם: בוודאי שהשמאי המכריע, אם הוא יחליט לקחת אותו, הוא ישלם לו.
<אריאל צבי: אבל הוא מקבל כאן שמאי מכריע.
דוד אמסלם: הבן אדם בקצה הוא בן אדם ממורמר.
דוד אמסלם: הוא כבר לא סומך על אף אחד, בוודאי לא על המדינה.
דוד אמסלם: אתה אומר לו, שמע, אדוני, אני מלווה אותך בתהליך, אני לא מפקיר אותך, אני לוקח לך את הקרקע כי זה חשוב לנו.
דוד אמסלם: אני נותן לך פיצוי הגון ואני גם מלווה אותך בתהליך כדי שלא תרגיש שאנחנו נותנים לך שתי כאפות ולא שאלנו אותך.
דוד אמסלם: הוא אומר לך, בסדר.
דוד אמסלם: אז אתה אומר לו, שמע אדוני, זאת היא הערכת שמאי ואז הוא שואל אותך מה פתאום ואומר שזה לא יכול להיות.
דוד אמסלם: אתה אומר לו שיש ועדה אבל הוא אומר לך שהוא לא סומך על הוועדות שלך.
איתן ברושי: די, מספיק, תקבלו את דעתו.
<קריאה: בן אדם רוצה להביא שמאי פרטי משלו.
דוד אמסלם: הוא אומר לך שמבחינתו זה השמאי שלך, המכריע הוא אתה.
דוד אמסלם: לבית משפט תמיד אפשר להגיע, בכל הליך.
דוד אמסלם: למה לעירייה אין שמאי מכריע משלה?
דוד אמסלם: כי היא מבינה שאתה חלק מהתהליך.
דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לו שאתה בנית לו ועדה חסכונית כי גם כך כדאי לך כי לא תשלם כסף, אנחנו קבענו את השמאי המכריע והכול יהיה על חשבוננו.
דוד אמסלם: אבל תאפשר לו את האופציה לומר לך שהוא לא סומך עליך והוא רוצה שתסכמו על שמאי מכריע והוא ישלם אותו.
דוד אמסלם: חייב להיות מנגנון כזה.
דוד אמסלם: תקבע לו זמנים.
<אריאל צבי: אני מזכיר שיושבים שם נציגים של שמאי ממשלתי ראשי.
דוד אמסלם: עדיין זה ממשלתי.
<אריאל צבי: ושמאי מכריע של חוק תכנון ובנייה.
איתן ברושי: למה אתה מתעקש?
דוד אמסלם: עדיין הוא של המדינה.
<אריאל צבי: גם שמאי מכריע בחוק התכנון והבנייה הוא של המדינה.
דוד אמסלם: בעירייה השמאי המכריע הוא לפי רשימה.
דוד אמסלם: גם כאן, תפרסם רשימה של שמאים והוא יכול להגיד לך שהוא רוצה ללכת על השמאי שאתם קובעים.
<קריאה: יש אפשרות לסנכרן בין המנגנון העירוני למנגנון של רמ"י?
דוד אמסלם: תסנכרנו בין העירייה לבין זה.
<מניה לייקין: אתה רוצה לבחור מרשימה מטעם השמאי הממשלתי?
<קריאה: זה מה שאומר היושב ראש.
<תומר רוזנר: זאת לא רשימה של השמאי הממשלתי.
דוד אמסלם: תשבו גם עם העירייה.
דוד אמסלם: תבדוק את הצורך.
דוד אמסלם: כאן הרי עלה צורך.
<ערן ניצן: אם תהיה רשימה.
דוד אמסלם: כן, למשל רשימה של שמאים שהם שמאים שמקובלים על המדינה והוא יוכל לבחור אחד מהם.
<תומר רוזנר: לא השמאי הממשלתי.
דוד אמסלם: לא השמאי הממשלתי.
דוד אמסלם: יש רשימה של שמאים שמקובלים בשוק והם מקובלים על בתי המשפט ועל המדינה.
דוד אמסלם: הם לא עובדי מדינה.
<אריאל צבי: השמאי המכריע הוא לא עובד מדינה.
דוד אמסלם: אז תעשה לו רשימה ותן לו לבחור.
דוד אמסלם: למה אתה מתווכח על זה?
<אריאל צבי: הייתה ועדה שישבה בדיוק על הדברים האלה והתרשמה.
<אריאל צבי: אני אומר לך מה מפריע לי.
<אריאל צבי: מפריע לי שוועדת ההשגות הזאת היא בעצם סוג של שירות שניתן לבן אדם.
דוד אמסלם: הוא לא רוצה לקבל את השירות.
<אריאל צבי: אין לי בעיה.
<אריאל צבי: הוא לא רוצה לקבל את השירות, שילך לבית משפט.
דוד אמסלם: לפני בית משפט.
<אריאל צבי: הוא מקבל ממני מוצר הרבה יותר טוב.
איתן ברושי: הוא לא רוצה אותו.
דוד אמסלם: למה אתה מתווכח סתם?
איתן ברושי: האנשים חשדנים.
איתן ברושי: הוא לא קונה ממך אוטו משומש, אז אתה רוצה שיקנה ממך את המחיר?
דוד אמסלם: זה יעלה לך יותר זול.
<דוד קוכמן: דבר נוסף, כבוד היושב ראש.
<דוד קוכמן: הנושא של גדיעת הפרנסה של האנשים.
<דוד קוכמן: אני לא מדבר על הכסף אבל אנשים רוצים להתפרנס ורוצים להמשיך לעבוד.
<דוד קוכמן: חלק מהם, לפי התכניות ה-ותמ"ליות, הולכים לקחת את כל השטחים של החקלאים ולא תהיה להם עבודה ואלה אנשים בני חמישים ושישים.
<דוד קוכמן: בהצעה הקיימת, בחלק מהתכניות ה-ותמ"ליות, זה לא הולך להיות רק בתי מגורים אלא הולכים להיות שם גם דברים אחרים.
<דוד קוכמן: כמו אזורי מלונאות, מסחר ודברים כאלה שקיימים.
<דוד קוכמן: בהחלטות מועצת מקרקעי ישראל יש אפשרות שהיישוב יוכל לקבל חלק מהשימושים לשימושים של פרנסה חלופית.
דוד אמסלם: אני אומר בגדול כרגע אנחנו הולכים על השיפוי לחקלאי בדיוק במנגנון שאמרתי.
דוד אמסלם: אני חושב שאני בא מהזווית הזאת.
דוד אמסלם: מה המדינה רוצה לעשות עם השטח, זה משהו אחר.
דוד אמסלם: היא רוצה לעשות מפעל שימורים, למה זה מעניין את החקלאי?
דוד אמסלם: אם לחקלאי אחד עושים מפעל שימורים, הוא יקבל חלק מהמפעל ואחד שבונים לו בתים, הוא יקבל עשרים אלף שקלים?
<דוד קוכמן: לא על זה מדובר.
<דוד קוכמן: קיימות החלטות מועצה שמאפשרות לעשות פעילות לא חקלאית במסגרת החלטות מועצה.
דוד אמסלם: אתה עכשיו פותח משהו הרבה יותר דרמטי שאני לא רוצה להיכנס אליו.
דוד אמסלם: חקלאי קיבל ממדינת ישראל לפי תפיסתי כרגע קרקע כדי לעשות חקלאות.
דוד אמסלם: אתה עכשיו שומט את הקרקע מתפיסת העולם שלי.
איתן ברושי: קודם כל, אני מקבל את הכיוון.
איתן ברושי: אני רוצה לבקש מהיושב ראש להוסיף להחלטה עוד משפט אחד לגבי הכללים והוא שפינוי מושלם יהיה תמורת תשלום מלא.
איתן ברושי: אנחנו עדים למצב שהממשלה לא עומדת בהתחייבויות שלה, לא דווקא במינהל, ואנחנו הולכים לגרור חקלאים לכל החיים לקבל את הכסף.
איתן ברושי: אני רוצה, בבקשה היושב ראש, להוסיף להחלטה החלטה נוספת שאומרת שהפינוי המלא של השטח, אחרי כל ההחלטות שהתקבלו, יהיה רק אחרי שבוצע תשלום מלא כי אחרת המדינה תתעלל בהם.
דוד אמסלם: יש אופציה שזה לא כך?
איתן ברושי: זה לא כתוב.
דוד אמסלם: אצלכם, היום.
דוד אמסלם: אני לא מכיר את הכללים אבל אני מניח שאתם פונים לבן אדם ואתם מבקשים ממנו לשחרר את הקרקע אחרי שהצ'ק הופקד בבנק.
<אילן דגני: אדוני היושב ראש, למעשה בכל הסכמי ההשבה, בצד זה שקובעים מועד עם החקלאי להשבת הקרקע, הוא מקבל תוך שלושים ימים מחתימת ההסכם, שישים אחוזים מגובה הפיצוי שלו, סכום שנועד לכסות לו את העלויות שיש לו כולל בחלק מהמקרים את המיסוי שהוא צריך לשלם לרשויות המס.
דוד אמסלם: על מה מיסוי?
<אילן דגני: על השבת הקרקע.
<אילן דגני: יש כאן הליכים של מיסוי.
<אילן דגני: אחרי שהוא משלים, כולל את מחיקת החכירה וסילוק המחוברים, למעשה משלימים לו את יתרת הפיצוי.
<אילן דגני: כלומר, הדברים האלה מתבצעים שנים על גבי שנים ואני לא מכיר טענה אחת של חקלאי שנחתם אתו הסכם ולא קיבל פיצוי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בסוף, בשורה האחרונה, כשהוא כבר מפנה את הקרקע, אתם סגרתם אתו את החשבון.
<אילן דגני: אנחנו נתנו לו שישים אחוזים מהפיצוי - - -
דוד אמסלם: לא שאלתי אל שישים האחוזים אלא על המאה אחוזים.
<אילן דגני: יש התניות.
דוד אמסלם: לא שאלתי על מאה אחוזים איך שהוא מתחיל.
<שירה תם: אתה טוען שאנחנו לא משלמים?
דוד אמסלם: יש חקלאי שעזב את הקרקע ולא קיבל?
<אילן דגני: אין דבר כזה.
איתן ברושי: אל תהיו צדיקים גדולים.
דוד אמסלם: אל תגיד את זה.
<אילן דגני: זאת תקלה, אם הוא לא קיבל את הכול.
<אילן דגני: יש חקלאים שהציעו להם פיצויים והם לא חתמו עליהם.
איתן ברושי: מי שנכווה ברותחין, נזהר בצוננים.
<אילן דגני: לא בעניין הזה.
איתן ברושי: חבר'ה, תירגעו, אתם לא צדיקים.
איתן ברושי: בסך הכול ביקשתי שזה יהיה כתוב בחוק.
דוד אמסלם: אני לא יכול לנהל כך את הדיון.
דוד אמסלם: גם אם הוא העיר הערה שהיא לא במקום.
דוד אמסלם: אני אומר שהוא העלה איזושהי טענה ואני מבין ממכם שבאופן פרקטי זה לא קיים.
דוד אמסלם: אני עכשיו לא כותב בחוק שמדינת ישראל צריכה לעמוד בחוק כי הרי זה מבייש אותנו.
דוד אמסלם: אתם כמינהל, ברמה הפרקטית, אני מבין שיש שלביות של התשלומים.
דוד אמסלם: יש תשלום ראשון, שני, שלישי.
דוד אמסלם: פירק את החממה או לא פירק.
דוד אמסלם: אבל כשהוא בסוף עוזב, הוא מקבל את הכול, נכון?
<אילן דגני: הוא מקבל את כל הכסף.