GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרגנית לוי: כמו שאמרתי, מדובר בשני דברי חקיקה: אחד זה הצו שמגדיר את הסמכות העניינית של בית הדין לעררים, כשהמינויים הם תיקים שבית הדין מוסמך לדון בהם, והשני הוא תקנות האגרות.
<מרגנית לוי: אני מציעה שנעבור לנתונים.
דוד אמסלם: כמה ערעורים יש לכם בשנה?
<אריאלה קלעי: בבית הדין עצמו.
דוד אמסלם: אני מבין שבית הדין בא לדון על החלטה מנהלית שמישהו במשרד הפנים קיבל.
<אריאלה קלעי: כן, במשרד הפנים.
<מרגנית לוי: נלך לפי שנים.
<מרגנית לוי: בשנת 2014 היו לנו שני בתי דין לעררים - אחד בירושלים ואחד בתל-אביב.
<מרגנית לוי: בירושלים נפתחו 831, נסגרו 255 תיקים.
דוד אמסלם: בשנת 2014.
<מרגנית לוי: כן.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת נסגרו?
<מרגנית לוי: ניתן פסק דין ונסגר תיק הערר.
<מרגנית לוי: הועברו להמשך טיפול בשנת 2015 576 תיקים.
<מרגנית לוי: במחוז תל-אביב נפתחו ב-2014 766 תיקים - - -
דוד אמסלם: זה אני רואה, אבל קפיצות בין שנת 2014 ל-2015, בגלל שאנשים התרגלו, פתאום הבינו שיש את הרעיון הזה?
דוד אמסלם: או שזה בגלל שזה התחיל רק באמצע 2014 וזה רק חצי שנה.
<מרגנית לוי: נכון, זה התחיל ביוני 2014.
דוד אמסלם: הבנתי, כי המספרים לא הסתדרו לי.
<מרגנית לוי: גם צריך לזכור שבענייני מנהל אוכלוסין יש כל מיני שינויים שמשפיעים על כמות התיקים.
<מרגנית לוי: למשל, כל מיני פסיקות של בג"ץ ושינויים דינמיים בכניסת מסתננים.
דוד אמסלם: אני יכול להבין שבבאר שבע 6% זה בגלל שזה נפתח בסוף השנה?
<מרגנית לוי: זה נפתח בספטמבר 2015.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הממוצע של סיום התיק במהלך השנה הוא 60%, במקרה הטוב.
<מרגנית לוי: כן, פחות או יותר.
דוד אמסלם: זאת אומרת, באופן בסיסי התיקים האלה מתנהלים בממוצע בשנה וחצי?
<מרגנית לוי: יש טבלה בהמשך שמדברת על ממוצע של אורך תיק - טבלה וגרף.
<מרגנית לוי: אנחנו רואים שרוב התיקים נסגרים במסגרת זמנים של חודשים ספורים – של שלושה חודשים עד חצי שנה.
<מרגנית לוי: זה מרבית התיקים.
<גלעד קרן: לא, רוב התיקים שנסגרים נסגרים במסגרת הזמן הזו.
<גלעד קרן: כלומר, זה לא שרוב התיקים נסגרים בתוך שלושה חודשים, אלא רוב התיקים שנסגרים נסגרים בתוך שלושה חודשים.
<מרגנית לוי: נכון, אתה צודק.
דוד אמסלם: מה שהוא מתכוון זה שהשכיח הוא שלושה חודשים.
<גלעד קרן: אם זה נסגר - זה נסגר מהר; אם זה לא נסגר – זה לא נסגר הרבה זמן.
דוד אמסלם: איפה הנתונים של משך הטיפול בתיק?
<מרגנית לוי: זה בטבלה.
<מרגנית לוי: רואים שם תיקים שנפתחו ב-2014 ו-2015 ונסגרו.
דוד אמסלם: כמו שאמר גלעד, אם סוגרים – סוגרים, אבל אם לא סוגרים זה נמרח רציני.
<דני חורין: יש תיקים מורכבים שנמשכים.
דוד אמסלם: מבחינת אחוזים, כמה תיקים נסגרים במשך שישה חודשים עד שנה?
<אריאלה קלעי: 3% לא נסגר.
דוד אמסלם: כלומר, גרוסו מודו, בין שישה חודשים לשנה נסגרים 97% נסגרים?
<דני חורין: בין אפס לשנה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אלה תיקים שבאים אליהם עם ראיות או שזו החלטה - - - ?
<מרגנית לוי: זה הליך מנהלי.
דוד אמסלם: אז למה זה נמרח כל כך הרבה זמן?
דוד אמסלם: החבר'ה צריכים לחשוב?
<מרגנית לוי: יש תיקים שהם מורכבים מבחינה משפטית, וגם בבתי-המשפט לעניינים מנהליים – שבתי הדין לעררים החליפו אותם בענייני מינהל אוכלוסין - לפעמים יש תיק מורכב שמצריך דיון ארוך יותר, מספר דיונים רב יותר, יש יותר בקשות בתיק.
דוד אמסלם: כמה דיונים יש בתיק אחד בדרך כלל?
<אריאלה קלעי: אחד, אם בכלל.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את הדינמיקה.
דוד אמסלם: נניח שהתיק מורכב - יש כאן תיקים שלא נסגרו 20 חודשים בממוצע, מאז שזה נפתח.
דוד אמסלם: לדעתי, מאז שזה נפתח ועד היום עוד לא נתנו את הפתרון.
דוד אמסלם: יש בערך 20 חודשים משנת 2014 עד היום.
דוד אמסלם: זה אומר שיש בגדול, בגרוסו מודו, משהו כמו 130 תיקים שהוגשו במהלך השנה וחצי האחרונות, בתחילת הדרך.
דוד אמסלם: אם יש 20 חודשים בממוצע לטיפול, אז אני מניח שעד היום לא נתנו להם תשובה מתחילת הדרך.
דוד אמסלם: אז מה, חושבים עליהם?
<יעל ורדי: לא, לא חושבים עליהם, אבל יש משתנים נוספים.
<יעל ורדי: נכנסים כל הזמן תיקים, אנחנו גם מטפלים בתיקים של - - -
<יעל ורדי: אני ראש בית הדין לעררים.
<יעל ורדי: יש תיקים שניתנים לפסק דין.
<יעל ורדי: צריך לקחת בחשבון שנכנסים כל הזמן תיקים.
<יעל ורדי: יש תיקים שנכנסים דחופים – שזה סירובי כניסה לארץ, מוחזקים במשמורת, צווי ביניים.
<יעל ורדי: למשל, אם יש בג"ץ מסוים ויש הוצאת 3,000 הוראות שהייה מרשות ההגירה והאוכלוסין ומבקשים בזה צווים דחופים, אז יש תיעדוף לתיקים אחרים דחופים, שצריכים מענה מידי.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מניח שמאז פתיחתו של בית הדין, בגרוסו מודו, פועל 20 בערך, נכון?
דוד אמסלם: מאמצע 2014 ועד היום.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על בסיס הנתונים, הטבלאות שיש בפנינו הן של 2014–2015, לא 2016.
דוד אמסלם: זה אומר שאם זה נפתח ב-2014, עברו 20 חודשים.
דוד אמסלם: לפי הנתונים שנתתם, יש פה ממוצע של 20 חודשים של טיפול בתיקים שנשארו פתוחים עד היום, וזה אומר שהם פתוחים מתחילת הדרך, אחרת הם לא יכולים להיות 20 חודשים.
<מרגנית לוי: אבל צריך לשים לב בכמה תיקים מדובר.
דוד אמסלם: 130.
<מרגנית לוי: לא, 69.
דוד אמסלם: 69, כן.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל בן אדם - - -
<מרגנית לוי: אנחנו לא מזלזלים, אבל צריך - - -
דוד אמסלם: למה ממתינים בתיקים האלה?
<יעל ורדי: התיקים האלה מטופלים, ניתנים בהם פסקי דין.
<יעל ורדי: גם ההמתנה, אם לא גורמת נזק - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, זה ב-2014.
<מרגנית לוי: מן הסתם, זה מתקצר.
<יעל ורדי: זה מתקצר.
<יעל ורדי: בכל בית דין שני דיינים שצריכים לעבוד על המכלול וצריך לעשות תיעדופים.
דוד אמסלם: הבנתי את מה שאת אומרת.
דוד אמסלם: אני רוצה לתת את הנתונים, שאני מסתכל עליהם יותר טוב עכשיו.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על תיקים שנמצאים משנת 2014 - בערך 70 תיקים שפתוחים עד היום.
דוד אמסלם: ב-2015 יש 662 תיקים שהטיפול בהם עדיין לא הסתיים, זה משהו שהוא שמונה עד עשרה חודשים.
דוד אמסלם: זה גם במהלך כל השנה.
<אריאלה קלעי: התיקים הפתוחים של 2014 בירושלים אמורים להסתיים עד סוף אוגוסט, נתינת פסקי הדין תסתיים ובזה תיגמר שנת 2014 בירושלים.
<אריאלה קלעי: מה זה עשרה בתל-אביב?
<יעל ורדי: עשרה של ירושלים שנתנו בזמנו, ואז התחילו תיקי "חולות".
דוד אמסלם: יש לכם אמנת שירות, עם לוחות זמנים לגבי כל תיק?
<יעל ורדי: לפי התקנות, צריך - - -
<אריאלה קלעי: גם בבית משפט, אדוני, אין.
דוד אמסלם: זה לא בית משפט.
דוד אמסלם: לכן שאלתי איך מתנהל הדיון.
דוד אמסלם: פה, פחות או יותר, צריך לקרוא את החומר ולתת פסק דין.
<יעל ורדי: לא בכל התיקים אפשר לתת מיד.
דוד אמסלם: לא אמרתי מיד, לא אמרתי בתוך עשר דקות.
<יעל ורדי: יש תיקים מורכבים, יש גם בקשות ביניים – להגיש מסמכים, להגיש דברים.
<יעל ורדי: אנחנו בית דין מנהלי, אנחנו הערכאה הראשונה שצריכה לראות את האנשים, לשמוע את הכול, לכן אנחנו נותנים את הדברים האלה.
דוד אמסלם: אני רוצה להציע לכם משהו, והייתי עושה את זה גם בבתי המשפט.
דוד אמסלם: תשאלו את הציבור מה הוא חושב על זה, אז תבינו.
דוד אמסלם: הייתי מציע שתעשו אמנת שירות ושם תגדירו לוחות זמנים.
דוד אמסלם: יהיה גם סעיף חריגים, תהיה אופציה להכניס מישהו חריג לאיזושהי ועדה או באישור כזה או אחר, אבל אני לא חושב שבן אדם צריך להמתין 20 חודשים להחלטה מהסוג הזה כשהוא עומד ותלוי.
דוד אמסלם: דרך אגב, אין לי מושג מה הבקשה שהוא מבקש ומה קורה בתקופת הביניים.
דוד אמסלם: לאור זה שאת אומרת לי שיש שני שופטים בכל מחוז, אז אני מעריך שאם נוסיף עוד שופט אחד או עוד שני שופטים.
<אריאלה קלעי: אז הוספנו, אדוני.
<אריאלה קלעי: אולי נגיד מה קורה.
<עמיר הרן: אני יועץ בכיר למנכ"לית משרד המשפטים.
<עמיר הרן: אני פה כי זו יחידה חדשה יחסית במשרד המשפטים, זו פעילות שהוקמה.
<עמיר הרן: אנחנו עוקבים אחריה והיא עדיין בתהליך פריסה בכל הארץ.
<עמיר הרן: ברמה הכללית, במשרד המשפטים פעלו שתי מערכות שיפוט של ענייני כניסה לישראל: אחד, בית הדין שאנחנו מדברים עליו; והשני בית הדין למשמורת, שזה מעין שופטי המעצרים של מי שנכנס ויוצא.
<עמיר הרן: מכיוון שתחום ההגירה הוא תחום דינמי וכרגע, לשמחת כולם, בגלל המדיניות של הממשלה יש פחות עבודה בכניסות לישראל, הובילה המנכ"לית תהליך של איחוד שתי המערכות האלה – של בית הדין למשמורת ובית הדין לעררים.
<עמיר הרן: בסוגריים - יכול להיות שמלכתחילה היו צריכות להיות יחד, היו כל מיני סיבות היסטוריות שהן לא נוצרו יחד.
<עמיר הרן: כבר מונו הדיינים הבכירים במשמורת, כתוספת תגבור לבית הדין לעררים והם אוחדו ליחידה אחת, שיכולה לתגבר אחת את השניה.
דוד אמסלם: כמה שופטים היו בבית הדין לעררים?
<עמיר הרן: היום יש בבית הדין לעררים שישה תקנים של הסגל הקבוע – שזה שניים בתל-אביב, שניים בירושלים ושניים - - -
דוד אמסלם: שזה היה כל הזמן.
<עמיר הרן: זה התחיל בחמישה; נפתח באר שבע, אז הוסיפו אחד לבאר שבע.
דוד אמסלם: זה היה לפני שהקימו את בית הדין הזה.
<עמיר הרן: ואז הוספנו, במסגרת האיחוד.
<עמיר הרן: יש פה את הדיין אילן חלבגה, שהוא במקור דיין של בית הדין למשמורת - - -
דוד אמסלם: מה הוספתם במסגרת האיחוד?
<עמיר הרן: הוספנו את הדיין חלבגה, ובקרוב אנחנו ממנים עוד שני דיינים.
דוד אמסלם: אני מבין שעד 2014 היה בית דין שעסק בנושא הזה.
<מרגנית לוי: לא, היה בית משפט לעניינים מנהליים.
דוד אמסלם: והוא עסק בנושא הזה, של - - -
<מרגנית לוי: כן, של ענייני מנהל אוכלוסין.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על הדיון בנושא המעצרים.
<עמיר הרן: זה היה משמורת.
דוד אמסלם: אני מדבר על המשמורת.
דוד אמסלם: עד לפני 2014 היה בית דין למשמורת.
דוד אמסלם: כמה שופטים היו שם?
<עמיר הרן: היו בין שבעה לתשעה דיינים.
<עמיר הרן: תלוי, היו תקופות שנכנסו לארץ אלפי אנשים.
דוד אמסלם: בין שבעה לתשעה, אני מבין.
דוד אמסלם: השרה אמרה שאין הרבה עבודה, נאחד את בית הדין למשמורת עם עררים.
דוד אמסלם: אז היא הורידה מבית המשפט הרגיל, שעסק בנושא עררים - - -
<אריאלה קלעי: המחוזי.
דוד אמסלם: המחוזי.
דוד אמסלם: ואז אמרת שכתוצאה מהאיחוד של שני הנושאים האלה הוספתם דיין.
<עמיר הרן: לא דיין אחד, נוסיף שלושה.
<עמיר הרן: אנחנו בתהליך.
דוד אמסלם: שאלתי כמה, אמרתם שיש להם שניים בכל מחוז.
דוד אמסלם: אתם סופרים אותם פעמיים?
<אריאלה קלעי: חס וחלילה.
<עמיר הרן: אסביר.
<עמיר הרן: התקן הקבוע של בית הדין לעררים, של אנשים שמונו מלכתחילה, הוא שישה היום.
<עמיר הרן: מעבר לזה, במסגרת איחוד המערכים תהיה לנו תוספת של שלושה דיינים נוספים מבית הדין למשמורת, שימונו גם לבית הדין לעררים וייתנו מענה משלים.
<עמיר הרן: זה 50% תוספת של דיינים.
<גלעד קרן: זה לא בדיוק, הם לא במשרה מלאה.
<עמיר הרן: היום בבית הדין למשמורת יש דיינים נוספים, שהם - - -
<אריאלה קלעי: יש לכם דיינים רק שם.
<עמיר הרן: אנחנו מאמינים שהתוספת של שלושה דיינים, גם אם הם יהיו - - -
דוד אמסלם: אתה מאמין שתשעה חבר'ה סוגרים את כל הנושאים?
<אריאלה קלעי: במשמורת יש עוד דיינים שלא מונו.
<מרגנית לוי: זה תשעה לבית הדין לעררים - - -
<אריאלה קלעי: נוספים עוד שלושה.
<מרגנית לוי: בסך הכול 12 בשניהם.
דוד אמסלם: כמה יש היום בבית הדין למשמורת?
דוד אמסלם: כמה תקנים יש שם?
<עמיר הרן: חמישה.
דוד אמסלם: זה אומר שמה שאתם עושים, בגדול, שאתם לוקחים את החמישה הקיימים ואמורים להוסיף עליהם עוד שבעה לנושא בית הדין לעררים ולאחד את שניהם כדי שיהיו 12 תקנים?
<אריאלה קלעי: נכון.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתם אומרים שבבית הדין למשמורת יש שלושה.
<אריאלה קלעי: כרגע, רק משמורת.
<אריאלה קלעי: עשינו איחוד מנהלי, אדוני.
<אריאלה קלעי: אנחנו צופים שבתוך חודש יהיו לנו תשעה בבית הדין לעררים.
<עמיר הרן: תשעה אנשים שמוסמכים לשבת ולקחת חלק בדבר הזה.
<עמיר הרן: הניהול של הדבר הזה הוא ניהול גמיש, כי מחר יכולה להיות, חס וחלילה, כניסה מסיבית ונצטרך להיערך.
דוד אמסלם: בגדול, אתה אומר שיהיו תשעה תקנים לבית דין לעררים.
דוד אמסלם: תקנים חדשים או שאתם מסיטים תקנים?
<אריאלה קלעי: בגלל שלא קיבלנו תקנים עשינו הסטה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אנחנו בישראבלוף.
<אריאלה קלעי: למה ישראבלוף?
<אריאלה קלעי: הם עושים את העבודה, אדוני.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על אותן משרות; העברנו אותם מפה לשם.
<אריאלה קלעי: אבל הם עושים עבודה אחרת.
דוד אמסלם: אבל אנחנו מאחדים גם את הנושאים.
דוד אמסלם: אם לא היה צריך את האנשים בבית הדין למשמרות, אז היינו מקצצים אותם בלי קשר לאיחוד.
<עמיר הרן: לא, זו בדיוק הנקודה.
<עמיר הרן: בבית הדין למשמורת, בשיאו, היו תשעה אנשים.
דוד אמסלם: אז אתה אומר שאי אפשר לפטר אותם, אז הם נשארו.
<עמיר הרן: לא נוהגים לפטר, וגם אי אפשר – אם מחר בבוקר יהיו כניסות או יהיה - - -
דוד אמסלם: אלה פחות או יותר המספרים, הבנתי את הרעיון.
<עמיר הרן: אנחנו מאמינים שזה ייתן מענה.
דוד אמסלם: 12 תקנים נותנים מענה הולם גם לבית הדין למשמורת וגם לבית הדין לעררים לדעתכם?
<מרגנית לוי: ודאי, אחרת לא היינו עושים את זה.
דוד אמסלם: אתם עושים הרבה דברים שבסופו של דבר יש בעיה אתם.
<אריאלה קלעי: יכול להיות.
<אריאלה קלעי: אנחנו משתדלים.
דוד אמסלם: אותי מעניינת רמת השירות, בגלל שאני רואה את הממוצעים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם אין ממוצעים והכול בסדר – מצדי שיהיה שופט אחד, הכול טוב.
דוד אמסלם: אבל היות שאתם רואים שיש תיקים שממתינים 20 חודשים, ואם אנחנו עושים רק את הממוצע של שנת 2014, אז מדברים על טיפול בממוצע של כמעט תשעה חודשים.
דוד אמסלם: זה אומר שבן אדם מגיע בתחילת השנה, הוא מקבל את פסק הדין המנהלי, ההחלטה, בסוף השנה כמעט.
דוד אמסלם: נראה לכם שזה מה שאנחנו - - - ?
<יעל ורדי: אני רוצה לתקן.
<יעל ורדי: גם כשתיק נפתח ב-2014 יש לו תהליך; כלומר, יש 30 יום להגיש, יש הוספת מסמכים, יש קביעת מועד דיון.
<יעל ורדי: כלומר, עד שהוא מבשיל לפסק דין זה לא מיידית, לוקח לו תהליך.
<יעל ורדי: ואז, כשהוא מבשיל לפסק דין, זה לא בדיוק - - -
דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין את ההבשלה.
דוד אמסלם: נניח שיש עכשיו מישהו שמערער לבית הדין, ואז מתכנס צוות השופטים.
דוד אמסלם: זה שופט יחיד?
<יעל ורדי: שופט יחיד.
<יעל ורדי: זה מוטב יחיד.
<יעל ורדי: אבל קודם כול צריכה להתקבל תשובה של רשות ההגירה והאוכלוסין.
<יעל ורדי: יש לפעמים בקשות לארכות, יש לפעמים בקשות להוספת מסמכים, יש קביעת מועד דיון.
<יעל ורדי: ההליך לוקח זמן עד הדיון, ואז יש הבשלה של התיק.
דוד אמסלם: אז מבחינת
דוד אמסלם: כם 12 תקנים זה דבר שמספק ונותן את הסגירה.
<עמיר הרן: מבחינתנו, כמו שאמר היושב-ראש, הדבר החשוב הוא השירות לציבור.
<עמיר הרן: לפני כן זה היה בבית המשפט המחוזי.
<עמיר הרן: אנחנו יודעים, באופן כללי, שהממוצע לדיון בתיק, מפתיחה עד סגירה, בבית המשפט המחוזי הוא בסביבות חמישה-שישה חודשים.
<עמיר הרן: בבית המשפט המחוזי זה התנהל בדרך כלל אצל שופט שהיו מרכזים אצלו ביום דיונים אחד כמה תיקים.
<עמיר הרן: היה טיפול לא מיטבי, לא מתמחה בתחום ההגירה, על הדקויות שלו.
<עמיר הרן: היתה גם חשיבות שתהיה אותה ערכאה שיפוטית, עם מומחיות, עם רציפות ועם קוהרנטיות בפסיקה, ולכן זה עבר.
דוד אמסלם: ההפרדה ברורה לי.
<עמיר הרן: באופן כללי, הנתונים הם שבבית הדין לעררים התיקים נסגרים בין חמישה לשישה חודשים.
<עמיר הרן: זה נכון שחלק גדול מהתיקים, כמו שעשית את החשבון - קרוב לשני שליש נסגרים מהר, בהתחלה, או שחוזרים לבירור נוסף, ונשאר החלק - - -
דב חנין: או שאנחנו לא יודעים לקרוא את הנתונים או שאדוני מציג לנו נתונים שונים ממה שכתוב בפנינו.
דב חנין: אדוני אומר חמישה-שישה חודשים, אני מסתכל על הטבלה ורואה ממוצע חודשים במחוז ירושלים 19.8.
<גלעד קרן: אלה התיקים שנשארו פתוחים.
<מרגנית לוי: הטבלה שאתה מסתכל עליה היא טבלה שמפרטת תיקים שנפתחו בשנת 2014 וטרם נסגרו.
<מרגנית לוי: הטבלה שמדברת - - -
דוד אמסלם: היות שהוא איחר לשיעור, אז הוא מחזיר אותנו לתחילת השיעור.
<עמיר הרן: זה בדיוק עונה.
<עמיר הרן: יש קבוצה מסוימת, של חלק מהתיקים שמגיעים לבירור המהותי, כמו שאמרה ראש בית הדין, ועליהם אנחנו שמים ריכוז מאמץ.
<עמיר הרן: התיקים האלה, הישנים מאוד, ייסגרו בריכוז מאמץ של הדיינים שהוספנו.
<עמיר הרן: הדבר שמחכים חודשים ארוכים לפסק דין הוא לא מיטבי והוא לא אמור להימשך.
<עמיר הרן: המשרד מחויב לזה שזה לא יימשך.
דוד אמסלם: אתם יכולים לתת נתונים לגבי סך גובה גביית האגרות השנתית מהדבר הזה?
<מרגנית לוי: יש לנו נתונים על אגרות.
דוד אמסלם: מה סך גובה האגרות שנגבה?
דוד אמסלם: גם אשמח מאוד לשמוע מה גובה האגרה הבודדת.
דוד אמסלם: היא קבועה?
דוד אמסלם: כולם משלמים אותה אגרה?
<עמיר הרן: היא קבועה, כן.
<עמיר הרן: עכשיו צריך גם להגיד מה השינוי מבחינת הממשלה, מבחינת המדיניות.
<עמיר הרן: כשזה היה בבית המשפט, עד 2014, שילמו אגרה של עתירה מנהלית בסדר גודל - - -
<מרגנית לוי: בערך 1,700 שקלים.
<מרגנית לוי: תיכף אוציא את המספר המדויק.
דוד אמסלם: אני לא צריך מדויק.
דוד אמסלם: כמה האגרה היום?
<יעל ורדי: היום 650 שקלים, כשנפתח בית הדין זה היה 657 כי אנחנו מתואמים לתקנות אגרות בבתי המשפט.
דוד אמסלם: כמה סך הכול ההכנסה?
<אריאלה קלעי: כמובן שהורדת האגרה הביאה לנגישות יותר גדולה של הפניות.
דוד אמסלם: זה סעיף מותנה בהכנסה?
<יעל ורדי: זה 6,874 כפול 650.
<מרגנית לוי: בחישוב מהיר, בתיקים בהם לא הוגשה בקשה לפטור והאגרה שולמה זה יוצא 3,918,200 שקלים חדשים.
דוד אמסלם: יש סיכום עם האוצר שזה מממן את העלויות של השופטים החדשים?
דוד אמסלם: יש קשר?
<עמיר הרן: ההכנסה של משרד המשפטים מהאגרות היא מאוד שולית.
<עמיר הרן: השכר של הדיינים באופן כללי משולם מתקציב המדינה.
<עמיר הרן: זה לא מחזיק אותם.
<אריאלה קלעי: בית הדין עצמו לא נהנה באופן ישיר מהאגרה.
<עמיר הרן: זה הולך במסגרת השיח הכללי של משרד המשפטים על אגרות.
<עמיר הרן: זה לא הכסף הגדול.
דוד אמסלם: יש סעיפים אוצריים שמותנים בהכנסה.
דוד אמסלם: לכן שאלתי.
<עמיר הרן: הסעיף הזה – אני לא יודע.
<עמיר הרן: אני רק אומר שבראייה הכללית של משרד המשפטים זה לא.
דוד אמסלם: בואו נעבור לארגונים ואחרי זה נשמע את חברי הכנסת.
דוד אמסלם: נתחיל לעשות סיבוב מצד ימין של השולחן, עד שנגיע לחברי הכנסת.
<ניקול מאור: אני מהמרכז לסיוע משפטי לעולים.
דוד אמסלם: אני מבקש שכל אחד יציין את שמו, מאיזה ארגון הוא ואני מבקש לדבר במכסה של שלוש דקות לכל אחד.
<ניקול מאור: חילקנו את הנושאים בינינו, אז אדבר על שני נושאים ספציפיים.
<ניקול מאור: הנושא הבעייתי הראשון הוא הבעיה שאין ביזיון בית הדין.
<ניקול מאור: מה זאת אומרת?
<ניקול מאור: אם היינו בבית המשפט וצד אחד לא מכבד את ההחלטה של בית הדין, יש הליך של ביזיון, שאפשר לפנות לבית המשפט ולהגיד: הצד השני לא מכבד את ההחלטה.
<ניקול מאור: אנא, בית המשפט, לאכוף עליו לפעול בהתאם לפסק הדין.
<ניקול מאור: בבית הדין אין הליך כזה, ולצערנו הרב אנחנו רואים - - -
דוד אמסלם: את אומרת שאם בית הדין קיבל החלטה – אני מניח שלרוב זה נגד המדינה, כי אם זה נגד האדם אוכפים את זה מיידית – והמדינה לא מכבדת את פסק הדין?
<ניקול מאור: כן, פעם אחרי פעם.
<ניקול מאור: אם זה לוח זמנים שבית הדין חייב אותם - - -
דוד אמסלם: זה במסגרת הדיון שלנו פה?
דוד אמסלם: זה לא קשור לדיון.
דוד אמסלם: בלי קשר, למה אתם לא מכבדים את פסק הדין?
<אריאלה קלעי: זה לא אנחנו, זה רשות האוכלוסין.
דוד אמסלם: רשות האוכלוסין פה?
דוד אמסלם: למה אתם לא מכבדים את פסק הדין?
דוד אמסלם: אתם לא מכירים את הסיפור הזה?
<תהילה הראל: כאשר יש אלינו פניות של אי-כיבוד פסקי דין אנחנו דואגים לכבד אותם מיד.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה: אתם מכירים אירוע מהסוג הזה, שאתם לא מכבדים פסקי דין או שזה משהו שהפתיע אתכם עכשיו?
<תהילה הראל: במידה שמוגש ערר חוזר אנחנו מודעים לעובדה ואנחנו - - -
דוד אמסלם: לא שאלתי על ערר חוזר.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת: אני מניח שפסק דין בבית המשפט מקבלים שני הצדדים; האם יש מצב שאתם לא מכבדים את פסק הדין?
<תהילה הראל: לא.
דוד אמסלם: אתם לא מכירים אירוע כזה?
דוד אמסלם: אפילו לא אחד?
<תהילה הראל: שפסק דין לא כובד במלואו?
דוד אמסלם: ובחלקו לא כובד, יש?
<תהילה הראל: לעתים אנחנו מתעכבים.
<תהילה הראל: זה נכון.
דוד אמסלם: יש מצב שאתם לא מכבדים פסקי דין, מדינת ישראל?
<תהילה הראל: לא שלא מכבדים, אבל מתעכבים.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת מתעכבים?
דוד אמסלם: אם פסק הדין אומר שבן אדם צריך להשתחרר היום בשעה 12:00, אז יש מצב שהוא משתחרר בעוד שבועיים בשעה 12:00 בגלל שהתעכבתם?
<תהילה הראל: לא, אין מצב כזה.
<ניקול מאור: זו אחת הבעיות.
<ניקול מאור: הארכת הצו שנותן לבית הדין את התפקידים שלו - אחד הדברים שצריך לתקן לפני שהצו יהיה קבוע זה הסמכויות של בית הדין לאכוף את פסקי הדין שלו.
<ניקול מאור: אין לו סמכות.
דוד אמסלם: אבל זה לא בדיון שלנו כאן.
דוד אמסלם: שאלתי שאלה ברמה העקרונית כי זה סיקרן אותי, אבל זה לא בדיון.
מיכל רוזין: אבל זה חלק מסמכויות של בית הדין, שצריכות לבוא לדיון בפני הוועדה הנכבדת הזאת.
דוד אמסלם: הדיון שלנו דן כרגע בסמכויות בית הדין?
<גלעד קרן: בנושאים שבית הדין - - -
מיכל רוזין: אתה הופך את זה מהוראת שעה לצו, אז מן הראוי שאם אתה נותן להם מעמד קבוע תדון בזה.
<גלעד קרן: הצו עוסק בשאלה על איזה החלטות אפשר לערער לבית הדין.
<מרגנית לוי: הצו עוסק בסמכות העניינית של בית הדין לעררים.
דוד אמסלם: אתם מכירים את הנושא שהגברת מעלה?
<מרגנית לוי: לא.
דוד אמסלם: אז אני מבקש לשבת אתה ולסגור אתה את הפינה הזאת.
<מרגנית לוי: בסדר גמור.
דוד אמסלם: זה אומר שאדחה את ההצבעה על הצו, כנראה.
דוד אמסלם: יש לנו לוחות זמנים?
<מרגנית לוי: זה פג עד סוף מאי.
דוד אמסלם: יש פה איזו סוגיה פתוחה, שלדעתי היא עקרונית מאוד.
מיכל רוזין: איך תמיד מביאים ארבעה ימים לפני.
מיכל רוזין: פתאום זה דחוף.
מיכל רוזין: לא יכלו לפני שבועיים?
<עמיר הרן: הנושא הזה, אם בכלל, ידרוש כנראה תיקון בחוק.
<עמיר הרן: אבל הרעיון שמדינה לא מקיימת פסקי דין הוא לא רעיון תקין, ולכן לאו דווקא - - -
דוד אמסלם: תתפסו את הגברת עכשיו בחוץ, תנסו להבין מה העניין, ובוא תשנו את זה עכשיו תוך כדי תנועה.
דוד אמסלם: זה חלק מהצו שלנו כרגע?
<גלעד קרן: זה לא חלק מהצו.
דוד אמסלם: הם מבקשים צו קבוע.
דוד אמסלם: מה זה צו קבוע?
דוד אמסלם: זה על בסיס הנחיות שהן לא פה כרגע, הן בצד.
<גלעד קרן: הצו הזמני אומר על איזה החלטות של הרשות אפשר לערער לבית הדין הזה.
<גלעד קרן: בין היתר, הצו היום אומר החלטה של רשות בענייני הכניסה לישראל, שהייה וישיבה בישראל או היציאה ממנה או בענייני אזרחות, לפי חיקוקים המפורטים להלן: חוק הכניסה לישראל, לפי סעיף 7 לחוק האזרחות, סעיף זה וזה לחוק.
<גלעד קרן: הוא אומר: התקבלה החלטה של רשות לפי סעיפים מסוימים בחוק, ההליך של ערעור עליהם הוא לבית הדין הזה ולא ישר לבית המשפט לעניינים מנהליים.
דוד אמסלם: אבל בכל אופן, היא העלתה טענה - - -
<מרגנית לוי: יש מנגנונים בתוך משרד המשפטים שמאפשרים לנו לפתור מקרים מהסוג הזה.
<מרגנית לוי: אני לא מכירה את המקרה הזה, אבל אנחנו - - -
דוד אמסלם: מרגנית, יש לי רעיון: שבי אתה.
דוד אמסלם: אם היא צודקת, זה בעייתי ביותר מבחינתכם.
<מרגנית לוי: אני רק אומרת שאנחנו יכולים לפתור את זה באמצעות המנגנונים שלנו.
דוד אמסלם: גלעד הסביר שזה לא בצו הזה, עכשיו הבנתי.
<אלכס זרנופלקסקי: אני יושב-ראש ועדת הגירה ועובדים זרים בלשכת עורכי הדין.
<אלכס זרנופלקסקי: מאז יוני 2014, מועד כינונו של בית הדין לעררים שהחליף את ועדת ההשגה, מתקבלות בוועדה הרבה מאוד טענות מצד עורכי הדין שמייצגים פונים של בית הדין לעררים.
<אלכס זרנופלקסקי: במקום להביא לפתרון הוא החמיר את המצב בנושא האגרות.
<אלכס זרנופלקסקי: חשבתי שהדיון הזה דן במיוחד בעניין האגרות, אז לעניין האגרה – הנגישות לוועדת ההשגה לא היתה מותנית בתשלום אגרה, וכעת קיימת אגרה של 650 שקל.
<אלכס זרנופלקסקי: מדובר באוכלוסייה מוחלשת, מעוטת יכולת - - -
דוד אמסלם: קודם הבנתי שזה היה מגיע לבית המשפט המחוזי בקטע המנהלי, וזה היה כמעט 2,000 שקל.
<אלכס זרנופלקסקי: אני יודע, היתה ועדת השגה.
דוד אמסלם: עכשיו הורידו את זה ל-650 שקל, ועכשיו מורידים עוד שמונה שקלים - - -
<מרגנית לוי: עם אפשרות לקבל פטור, כמובן.
<אלכס זרנופלקסקי: זה לא מדויק.
<אלכס זרנופלקסקי: העניין הוא שלפני בית הדין לעררים היתה קיימת ועדת השגה ברשות האוכלוסין.
<אלכס זרנופלקסקי: דרך אגב, נקודה מאוד חשובה - אותם דיינים הגיעו מוועדת ההשגה של רשות האוכלוסין ומונו כולם בבית הדין לעררים, דבר שפוגע גם בעיקרון של הפרדת הרשויות.
דוד אמסלם: אתה אומר שקודם היתה ועדת השגה בחינם, ואם לא קיבלו את עמדתם ערערו עליה בבית המשפט המחוזי, המנהלי.
<אלכס זרנופלקסקי: אתה אומר שלקחו את אותה ועדת השגה, הפכו אותה לבית-משפט ודילגו על הקטע של ההשגה.
<אלכס זרנופלקסקי: בדיוק.
<מרגנית לוי: ועדת ההשגה - ובכלל המונח "השגה" הוא מונח שמתייחס לביקורת מנהלית ולא לביקורת שיפוטית – זאת לא ערכאה שמחליפה בית משפט.
<מרגנית לוי: הרעיון של ועדת ההשגה היה להקים ועדת ביניים, כביקורת מנהלית, כדי להוות פיילוט.
דוד אמסלם: הבנתי מצוין, אבל למה ביטלתם אותה אם היא כל כך חשובה?
<מרגנית לוי: היא היתה פיילוט כהוראת ביניים, כדי להקים את בית הדין לעררים.
<מרגנית לוי: היא לא החליפה את בית המשפט לעניינים מנהליים.
דב חנין: למה האגרה?
<מרגנית לוי: לא היתה אגרה.
<מרגנית לוי: זאת היתה ביקורת מנהלית.
דב חנין: כמה עכשיו?
<מרגנית לוי: 650 שקלים.
דוד אמסלם: רק שניה, אני עוד לא באגרה, אני ברעיון; נניח שהקמנו פיילוט, אמרנו שנקים בית דין בוועדת ההשגה – אני לא נכנס חינם או לא חינם.
דוד אמסלם: אם היא קיבלה את ההחלטה – מצוין; אם לא – אז לבן אדם יש אופציה לערער עליה בבית המשפט המחוזי.
דוד אמסלם: זה המדרג.
דוד אמסלם: אז באה המדינה ואמרה, כמו שאמיר סיפר, שזמן שופט מחוזי הוא יקר, אין זמן, לא מתמחה.
דוד אמסלם: במקום זה נתמחה, ניקח אנשים מקצוענים.
דוד אמסלם: אמרו שנקים בית דין לנושא הזה.
דוד אמסלם: אחלה, אבל זה לא מייתר את ועדת ההשגה.
<עמיר הרן: אסביר איך זה קרה.
<עמיר הרן: היה פקיד במשרד הפנים, שהוא לא משפטן, ואם היית מקבל סירוב לאיחוד משפחות או משהו כזה, על זה היית צריך לפנות לבית משפט מחוזי.
דוד אמסלם: או ועדת השגה.
<עמיר הרן: לפני ועדת השגה.
<עמיר הרן: אמרו שבמצב שבו מהחלטה של פקיד, שהוא לא משפטן, מגיעים ישר לבית משפט מחוזי הוא לא יעיל.
<עמיר הרן: צריך שיהיה איזשהו משפטן בדרך שיבדוק את הדברים, יברר אותם, יכניס אותם למסגרת משפטית.
דוד אמסלם: הבנתי הכול, אני שואל למה אין - - -
<עמיר הרן: אני מסביר.
<עמיר הרן: לחוקק חוק לקח כמה שנים, אז אמרו שנעשה פיילוט.
<עמיר הרן: מכיוון שכדי לחוקק חוק של בית דין צריך לעבור בכנסת ולבנות מערכת, אמרו שנקים במשרד הפנים מנגנון ביניים, נשים שם משפטן.
<עמיר הרן: לא נקרא לו "בית דין" כי לא עשינו חוק, אבל יהיה מנגנון פנימי במשרד הפנים, של משפטן שיעשה את הבירורים ויחזיר למשרד הפנים, יגיד: זה לא עומד בכללים.
דוד אמסלם: לבית הדין שלנו יש אופציה לערער לבית המשפט המחוזי?
<מרגנית לוי: בוודאי.
<מרגנית לוי: ערעור בזכות.
דוד אמסלם: אוקיי, אז זו התשובה.
דוד אמסלם: עכשיו בואו נעבור לכסף: ועדת ההשגה היתה חינם; כמה החלטות קיבלה ועדת ההשגה והן לא התקדמו אחרי זה לבית המשפט המחוזי?
<מרגנית לוי: אני לא יודעת.
<מרגנית לוי: אין לי את הנתון הזה.
<עמיר הרן: הן עסקו בחלק קטן מהנושאים.
<מרגנית לוי: גם צריך להבין שוועדת ההשגה הוקמה כוועדת השגה מכורח המציאות, כי בית דין מנהלי, לפי חוק בתי דין מנהליים, חייב להיות מוקם בחקיקה ראשית, ולכן זה הוקם כוועדת השגה.
<מרגנית לוי: אבל הן הוקמו רק במחוזות ירושלים ותל-אביב.
דוד אמסלם: זה הוקם גם כדי לחסוך את הזמן של בית המשפט המחוזי, כדי שלא יגיע לשם?
<מרגנית לוי: זה הוקם כדי לטייב את ההחלטה המנהלית של רשות האוכלוסין.
<מרגנית לוי: זאת המשמעות של ביקורת מנהלית.
<מרגנית לוי: ברגע שעבר תיקון מס' 22 לחוק הכניסה לישראל הוא אפשר לנו למסד ולמצב את ועדת ההשגה הזו כבית דין מנהלי לכל דבר ועניין, כערכאה בעלת סמכות שפיטה, וכמובן שהורחבה הסמכות העניינית של ועדת ההשגה והיא גם מוקמת בפריסה ארצית.
דוד אמסלם: נניח שלאותו פונה אין ממה לשלם, יש איזו ועדה - - - ?
<מרגנית לוי: יש מנגנון של פטור, בוודאי.
<מרגנית לוי: יש לנו נתונים לגבי בקשות פטור.
<אלכס זרנופלקסקי: אני רוצה להתייחס לדברים של נציגי משרד המשפטים ולהעמיד דברים על דיוקם.
<אלכס זרנופלקסקי: כמו שוועדת ההשגה היתה פיילוט, גם בעיני עורכי הדין והארגונים – יש פה תמימות דעים מוחלטת בין עמדת לשכת עורכי הדין לבין עמדת הארגונים – לא ועדת ההשגה ולא בית הדין לעררים הם ערכאות יעילות.
<אלכס זרנופלקסקי: כמו שוועדת ההשגה היתה ערכאה לא יעילה - - -
דוד אמסלם: אלכס, יש לך עוד דקה, תתקדם.