GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אבל העליות הן בפרופורציות אחרות, הבנתי.
<קרנית גולדווסר: ודאי, כי בחוק היה קבוע עלייה ב-5 שקלים לפני הצמדת המדד, ועכשיו רוצים לעשות עלייה הרבה יותר גבוהה, על היבשה.
דוד אמסלם: אני מדבר עכשיו 2015.
דוד אמסלם: מבחינת הכמויות.
<אהרון חג'בי: אותו דבר, פחות או יותר.
<אהרון חג'בי: העלייה שלנו כל שנה בתחנה היא בין 2% ל-5% כל שנה באופן קבוע.
<אהרון חג'בי: העיר גדולה, והתעשייה גדלה.
<תומר רוזנר: אבל הפרופורציה נשארת אותו דבר?
<אהרון חג'בי: כן.
<תומר רוזנר: 35%- - -
<אהרון חג'בי: כן, פחות או יותר.
<גיא סמט: תסתכל על הנתונים הארציים.
<גיא סמט: יש פסולת מעורבת - זה בעמודה הגבוהה.
<גיא סמט: הוא אומר שהפסולת הירוקה היא שליש.
<גיא סמט: זה לא קורה בכל הארץ.
<גיא סמט: לא הגיוני.
<אהרון חג'בי: לא יודע מה קורה בכל הארץ.
<אהרון חג'בי: יש לי ארבעה מפקחים, שמפקחים על העבודה.
<אהרון חג'בי: יש לי הצעה.
<ג'וש פדרסן: הוא מתייחס ליבשה שהיא לא באמת יבשה.
דוד אמסלם: יכול להיות שכל אחד מתייחס להגדרה אחרת.
דוד אמסלם: שתיים, הוא גם מפריד.
דוד אמסלם: יש אחרים שלא מפרידים, אז גם היבשה נחשבת לזה.
<שירה דסקל: שירה דסקל, המרכז לשלטון מקומי, יועצת בתחום פסולת.
<שירה דסקל: ראשית, אני מסכימה עם כבוד היושב-ראש, שלא זו העת להעלות את תעריף היטל ההטמנה, ולמה – אין עדיין מתקני קצה.
<שירה דסקל: המצב כיום בשוק הוא כזה, שהתחנות שקולטות את הפסולת הם מונופולים אזוריים, ומאחר שהביקוש לקליטת הפסולת הוא ביקוש קשיח, כל שינוי, בין אם זה סובסידיה- - -
<שירה דסקל: כל שינוי, הכסף יגולגל בסופו של דבר לתחנות, כלומר אם הרווחיות של התחנה כרגע תיפגע, והתחנה תצטרך לשלם היטל הטמנה על פסולת יבשה יותר גבוה ממה ששילמה עד עכשיו, היא תעלה את התעריף של הכניסה בתחנה.
<שירה דסקל: אף תחנה לא תוריד בשלושה שקלים – אני מוכנה לחתום כאן עכשיו - את תעריף הקליטה של הפסולת.
<שירה דסקל: כל התחנות, ללא יוצא מן הכלל, גובות את תעריף הכניסה כמקשה אחת.
<שירה דסקל: אין הבחנה.
<תומר רוזנר: זה מכרזים שאתם עושים.
<שירה דסקל: לא.
<תומר רוזנר: מי עושה את המכרז?
<תומר רוזנר: אני עושה את המכרז?
<תומר רוזנר: אתם עושים אותו.
<שירה דסקל: תעריף הקליטה בתחנת מעבר לא תלוי במכרז.
<שירה דסקל: לא ניתן למכרז אותו, מאחר שלמרביתן ככולן של הרשויות המקומיות יש אלטרנטיבה אחת בלבד לאתר שיקלוט את הפסולת.
<שירה דסקל: זו הבעיה המרכזית – היעדר פתרונות.
<שירה דסקל: לומר שתעריף היטל ההטמנה בארץ הוא נמוך ביחס למדינות אירופה זו השוואה לא נכונה, כי באירופה יש אלטרנטיבות, יש שם מתקנים- - - בפסולת, יש שם שוק- - - מה שאין בארץ.
<שירה דסקל: אגב, הדוגמה שנתן כאן אהרון חג'בי מראשון היא דוגמה קלאסית.
<שירה דסקל: מה שקרה באתר תובלן – התעריף היה 50 שקלים; היום הוא 160.
<שירה דסקל: למה?
<שירה דסקל: מה זה קשור למכרז שתעשה רשות מקומית?
<שירה דסקל: אין קשר.
<שירה דסקל: רק אומר למה הם העלו את התעריף – כי הם יכולים.
<דוד אריאלי: אני רוצה לחזור למה ששאלת קודם, והפעם לא אקצר.
<דוד אריאלי: זה התחיל ב-2007, הנושא של היטל הטמנה, מתוך הטמנה לעודד מחזור; לגרום לכך שתהיה הרבה פחות הטמנה.
<דוד אריאלי: הגישה היתה קנס, תמריץ שלילי.
<דוד אריאלי: אני מזכיר – התחילו ב-10 שקלים לטון, הגיעו ל-130 שקלים כולל מע"מ לטון.
<דוד אריאלי: בפועל היו ב-2007 20% מחזור, 80% הטמנה.
<דוד אריאלי: זה לא השתנה.
<דוד אריאלי: יש פה כישלון ארוך שנים ונורא של המשרד להגנת הסביבה.
<דוד אריאלי: הדרך להתמודד עם הכישלון הזה הוא לא להודות בו ולהמשיך את הפארסה.
<דוד אריאלי: הם מאוד מוטרדים מהבג"ץ שאנחנו הגשנו, מרכז השלטון המקומי.
<דוד אריאלי: הדרך זה לתקוף את זה בצד הטקטי.
<דוד אריאלי: צריך לזכור שיש עוד דרך לעוד מחזור, וזה דרך של תמריץ חיובי, וזה חוק האריזות.
<דוד אריאלי: חוק האריזות בעיניי הוא הרבה יותר חכם, והוא מתחיל להצליח מאוד-מאוד יפה.
<דוד אריאלי: צריך להבין - כל הנושא של הפרדה במקור, זה נושא מאוד-מאוד קשה.
<דוד אריאלי: זה גזירה שהתושב הבודד מאוד-מאוד מתקשה לעמוד בה.
<דוד אריאלי: הרבה פעמים גם ברמת המעשה, אם יש לך בקבוק פלסטיק עם אלמנט של זכוכית וקרטון ביחד – יש גם דברים כאלה – הדברים הללו מאוד מסובכים.
<דוד אריאלי: לכן לדעתי, כל הגישה של תמריץ שלילי, בפועל נכשלה.
<דוד אריאלי: אם עברו עשר שנים, ושיעורי המחזור לא השתנו, למה להישאר במשהו שנכשל?
<דוד אריאלי: זה לא הגיוני.
<דוד אריאלי: בהיבט הזה צריך להבין – שני דברים קרו בעקבות היטל ההטמנה.
<דוד אריאלי: דבר אחד שאמרת – רשויות שלא יכלו להעלות ארנונה - נגיד שלא היה רוב לראש המועצה במליאה, הם פגעו בשירותים אחרים לטובת – כלומר שירות מוניציפלי התבטל לטובת שירות ארצי.
<דוד אריאלי: אגב, יושבים פה שני ראשי רשויות לשעבר, שהם חברי כנסת.
<דוד אריאלי: אותי זה משמח, כי הם מבינים הרבה יותר טוב את העמדה שלנו.
<דוד אריאלי: אם המליאה יכלה להתמודד עם זה באמצעות העלאת ארנונה – בסדר.
<דוד אריאלי: ואם לא, נפגעו שירותים.
<דוד אריאלי: אגב, ברוב המקרים, בגלל ששרי הפנים לשעבר היו הרבה יותר טולרנטיים עם העלאות ארנונה, הפתרון היה שהעלו ארנונה.
<דוד אריאלי: למשל, קריית טבעון, מתוך תקציב של כ-107 מיליון שקלים, כ-850,000 שקל הולכים לנושא של היטל הטמנה.
<דוד אריאלי: כסף צבוע.
<דוד אריאלי: כאחוז מהתקציב.
<דוד אריאלי: זה מטורף.
<דוד אריאלי: דודי, מה הדבר המדהים – כשהם יזמו את ההיטל, מה הם אמרו – ניקח לכם את התקציב, והוא יחזור אליכם, כל התקציב.
דוד אמסלם: לא אמרו לכם מתי...
דוד אמסלם: כולנו מאמינים, כל בוקר, בביאת המשיח.
<דוד אריאלי: מה הם עושים – הם יוצרים היטל, חוק, ואז הם מרגיעים אתכם: אל תדאגו – הכסף יחזור אליכם.
<דוד אריאלי: אגב, בשנה הראשונה זה באמת חזר, ברמה של 85%-80%, ואחרי שנה זה נעלם, ולרשויות של סוציו אקונומי 7 עד 10 זה נמחק כמעט לחלוטין.
<דוד אריאלי: אני אומר כמעט, כי ביבש-רטוב כן היו רשויות של 7 עד 10 שקיבלו את היכולת להגיע להקמה של כל הפרויקט.
<דוד אריאלי: לא משנה שאחרי זה, זה היה פארסה, כי כמו שאמרה שירה - אין פתרונות קצה.
<דוד אריאלי: זו פארסה אחת גדולה.
<דוד אריאלי: כל התהליך הוא מביש.
<דוד אריאלי: אני לא מבין איך הם יושבים כאן, וסליחה שאני מתבטא קצת בצורה אמוציונלית, אבל אנחנו ברמה יום-יומית, ואתה עסקת בזה, אתה מבין בזה מצוין – קורעים את הצורה, איך לעשות את הדבר הזה.
<דוד אריאלי: אין יום שאני לא אומר לא לאלף ואחד דברים כל כך חשובים, והם אומרים: בוא ניקח עוד מהתקציב שלך.
<דוד אריאלי: לא 850,000.
<דוד אריאלי: למה לא מיליון?
<דוד אריאלי: למה לא מיליון וחצי?
<גיא סמט: ההצעה היתה פחות.
<שירה דסקל: - - -
דוד אמסלם: שירה, קיבלת קודם זכות דיבור.
<דוד אריאלי: אנסה לקצר.
<דוד אריאלי: הפעם אני מדבר יותר באריכות, כי זה נורא כואב לי.
<דוד אריאלי: אני יודע מה עובר עלינו, ראשי הרשויות, ברמה יום-יומית.
<דוד אריאלי: אני רואה כאן הליך שנמשך עשר שנים.
<דוד אריאלי: ברמה של מינהל תקין, זה מביש.
<דוד אריאלי: יש פה משהו שלא מצליח.
<דוד אריאלי: חבל שאין פה נציג של משרד האוצר.
<דוד אריאלי: הם ציר מאוד מרכזי.
<דוד אריאלי: אבל המשרד להגנת הסביבה- - -
דוד אמסלם: היות שהכסף לא מגיע אליהם, הם אדישים.
דוד אמסלם: הם רצו לקחת אותו.
<קרנית גולדווסר: כן מגיע.
<קרנית גולדווסר: 200 מיליון.
דוד אמסלם: המע"מ מגיע.
<קרנית גולדווסר: בספר התקציב האחרון שר האוצר ראה שיש עודף של מיליארד וחצי, ולכן לקח 200 מיליון.
<דוד אריאלי: הוא שאל.
<דוד אריאלי: הוא לווה.
<קרנית גולדווסר: הבטיחו שיחזירו.
<קרנית גולדווסר: הבטיח שיחזיר.
דוד אמסלם: תודה רבה, דוד.
דוד אמסלם: שירה, הערה שרצית.
<שירה דסקל: רציתי לומר שהשתמשנו בנתונים של המשרד להגנת הסביבה, נתונים שהמשרד פרסם, ועל-פי התחשיב שאנחנו עשינו, תוספת הוצאה לרשויות מהשינוי בהיטל, מההורדה ומהעלייה, יהיה קרוב ל-6.5 מיליון שקלים לשנה, אבל שוב אני אומרת – המהלך הזה ייקר בעשרות-מיליוני שקלים, כמו שקרה אגב עם שאריות מיון.
<שירה דסקל: היינו בסרט הזה כבר.
<שירה דסקל: קרה בדיוק אותו דבר.
<שירה דסקל: הדבר הזה ייקר בעשרות-מיליוני שקלים את ההוצאה להיטל הטמנה של הרשויות המקומיות.
<ישראל גנץ: ישראל גנץ, אני ממלא מקום ראש המועצה במטה בנימין.
<ישראל גנץ: בעיניי, יש פה סוג של משחק בבעלי חיים.
<ישראל גנץ: יש פה צוות, יש פה תיאוריה מאוד יפה, הוא עשר שנים מנסה אותה, וכשהיא לא עובדת, הוא זורק עוד קצת עלויות, ובודק – אולי עכשיו זה יצליח.
דוד אמסלם: אגב, ביהודה ושומרון ההיטל הזה קיים?
<ישראל גנץ: אנחנו משלמים, הערבים לא משלמים.
<ישראל גנץ: אנחנו משלמים את כל ההיטל, הכול כנדרש.
<ישראל גנץ: האוכלוסייה הערבית זורקת- - -
דוד אמסלם: משלמים את ההיטל רגיל?
<קריאה: כן, הישוב היהודי משלם – חל עליו החוק.
<קריאה: נכנסים לאותו מפעל.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה עכשיו.
<ישראל גנץ: יש פה תיאוריה מאוד יפה, רק היא לא מצליחה.
<ישראל גנץ: אז כל שנה אנחנו מנסים, אולי נגבה יותר, ואז העסק הזה יעבוד.
<ישראל גנץ: בינתיים חוץ מניפוח הקופה, זה לא מוביל לשום פתרון משמעותי.
<ישראל גנץ: מה שאני יכול להציע - אנחנו גם דיברנו עם מפעלים.
<ישראל גנץ: בסוף העלות במפעל מורכבת מהתעריף האלטרנטיבי ומעלות ההון – כמה יעלה לו להקים את המפעל.
<ישראל גנץ: אם ייקחו את הקופה המנופחת הזאת, וייתנו יותר מענקים למפעלים, ולא תהיה להם עלות הון, עלות טיפול במפעל תהיה הרבה יותר נמוכה.
<ישראל גנץ: במקום מקל, אולי גזר יעזור פה הרבה יותר.
יעל גרמן: עם כל דבריך אני מסכימה.
יעל גרמן: היה לי מאוד חשוב להגיע, כי אני חושבת שזה באמת חלם.
יעל גרמן: פשוט חלם.
יעל גרמן: אני רוצה לדבר על שלושה היבטים: יש פה ההיבט הכספי, ההיבט של איכות הסביבה, והיבט שמתקשר לשניהם – ההיבט הציבורי.
יעל גרמן: אני רוצה להתחיל כמובן בהיבט של איכות הסביבה.
יעל גרמן: צדקו חבריי; אמרו זאת במפורש.
יעל גרמן: מה שקרה – שמדינת ישראל רתמה את העגלה לפני הסוסים, אבל עגלה לא סוחבת סוסים.
יעל גרמן: סוסים סוחבים את העגלה.
יעל גרמן: והיום אולי צריך לקחת, ולרתום את הסוסים לפני העגלה, וכשאני אומרת סוסים לפני העגלה, אני בהחלט מתכוונת למה שאמרו שני חבריי, ראש רשות עיריית מועצת טבעון וסגן מועצת בנימין, שהגיע הזמן לתת תמריצים חיוביים.
יעל גרמן: דיברנו על זה גם לפני שבוע עם אבי גבאי.
יעל גרמן: אני לא רוצה להזכיר את מה שכבר הזכירו, וראיתי את זה בחוות הדעת של לשכת עורכי הדין בישראל, שאמר השר – זו אחת הסיבות שהוא גם עזב – אמר:
יעל גרמן: חברים, תפסיקו לבלבל את המוח.
יעל גרמן: מה שאתם מדברים, לא הצליח שנים.
יעל גרמן: אנחנו לא רוצים את ההצלחה של התוכנית הזאת.
יעל גרמן: אין פתרונות קצה.
יעל גרמן: וזה שמפרידים, זה לא שווה כלום.
יעל גרמן: אז אולי מדינת ישראל עכשיו, אחרי כל כך הרבה שנים, תאמר: בואו קודם נייצר פתרונות קצה דרך באמת תמריצים חיוביים.
יעל גרמן: ואחרי שיהיו פתרונות קצה, אז אולי אפשר יהיה להעניש.
יעל גרמן: זה בהיבט של איכות הסביבה.
יעל גרמן: בהיבט הכספי, נתנו פה כבר את הנתונים.
יעל גרמן: אין לי ספק שכך או אחרת, היום או בשבוע הבא, כפי שאמרת, מי שישלם את המחיר, זה הרשויות המקומיות.
יעל גרמן: אומרים לי פה שההיטל הוא על אתר ההטמנה.
יעל גרמן: באמת.
יעל גרמן: מה זה היטל על אתר ההטמנה?
יעל גרמן: כאילו אתר ההטמנה זה בסדר גמור, זה משהו פרטי?
יעל גרמן: מה פתאום?
יעל גרמן: זה קודם כל וראשית לכל על הרשויות.
יעל גרמן: זה מגיע לרשויות.
יעל גרמן: ומפה אני רוצה לדבר על הציבור.
יעל גרמן: ואמר את זה נהדר דוד.
יעל גרמן: מה זאת אומרת, כאשר מטילים את זה על הרשויות?
יעל גרמן: מטילים את זה על עם ישראל, בין אם על-ידי כך שמונעים ממנו שירותים, 850 מיליון מתוך- - -
<דוד אריאלי: - - - מתוך 100 מיליון.
<דוד אריאלי: זה אחוז.
<דוד אריאלי: מטורף.
יעל גרמן: לא נורמלי.
יעל גרמן: תכפיל את זה ב-252 רשויות - באופן יחסי אנחנו מגיעים למאות-מיליונים שבאמת צבורים בקרן הניקיון כאבן שאין לה הופכין, ולא חוזרים, או שצריך להטיל ארנונה, שזה גם על הציבור.
יעל גרמן: משלוש הסיבות האלה אסור לקבל את זה.
אכרם חסון: אני מודאג מכמה דברים.
אכרם חסון: מה אתם עושים עם מצב סוציו אקונומי של רשויות מקומיות 2, 3, נגיד בקרב האוכלוסייה היהודית, או הערבים או הדרוזים?
אכרם חסון: אני אומר לך, שם אין אפילו סעיפי תקציב לא לספורט ולא לתרבות.
אכרם חסון: אם נביא עוד מסים, המצב יהיה יותר חמור, ונהיה יותר עניים ויותר בעייתי.
אכרם חסון: מצד שני , אתה אומר: יש לך מיליארד וחצי שנים.
אכרם חסון: אני כראש עיר לשעבר – אתה אצלי לא השקעת במשך חמש שנים בשום מתקן.
אכרם חסון: ברוב הישובים שלנו אין תחנות מעבר ואין מטמנות.
אכרם חסון: יש מזבלות פיראטיות.
אכרם חסון: מתחננים למשרד לעזור ולתת, ולא עושים דבר.
אכרם חסון: לכן גם אדוני היושב-ראש, לא באו בתוכנית ואמרו: אנחנו רוצים להקים מתקנים כאן וכאן, זו ההשקעה שלנו במגזרים האלה.
אכרם חסון: אני אומר לך, בסופו של דבר יעלו את המסים, ואנחנו נהיה יותר עניים, ואנשים לא ישלמו וילכו לרווחה יותר.
אכרם חסון: זה מיותר.
אכרם חסון: לא מתחשבים גם, ש-60% מהמגזר הזה חיים ממשכורת אחת בסוף החודש.
אכרם חסון: לכן אני אומר, עשיתם השוואות לא נכונות.
אכרם חסון: פעם עשיתי השוואה עם הונגריה ועם אוסטריה ועם דנמרק ועם גרמניה, והנתונים שאמרתם כאן הם לא נכונים ולא מדויקים, עם כל הכבוד לכם.
אכרם חסון: לכן אני אומר, הגיע הזמן שנקבל נתונים נכונים, ואנחנו נדאג לאזרח הפשוט, ולא נעמיס עוד ועוד מסים.
אכרם חסון: יש מספיק מסים על האזרח, שעמוס מעל הראש, ונמצא בחובות אדירים ובמצב סוציו אקונומי מתחת לאדמה, הוא קבור שם.
אכרם חסון: להעלות את ההיטל הזה, מיותר.
דוד אמסלם: עוד מישהו רוצה משפט, לפני שאני מסכם את הדבר הזה ועובר לנושא הבא של הגניזה?
דוד אמסלם: תרשו לי לברך את ראש עיריית אילת, מאיר.
דוד אמסלם: חבר טוב שלי.
דוד אמסלם: הדיון הבא הוא הנושא אילת.
<שרגא קורטוב: אני כמעט ארבעים שנה באיכות סביבה.
<שרגא קורטוב: נושא המחזור מאוד נוגע לי.
דוד אמסלם: אתה גם מתפרנס ממנו, זה בסדר.
<שרגא קורטוב: אני רוצה לומר שהכמויות של ה-15%, 20%, 22% שממחזרים, אנחנו ממחזרים את זה המון שנים, וההיטל הזה באמת שלא עושה לא להגדיל ולא להקטין ולא כלום, חוץ ממעמסה על העיריות.
<שרגא קורטוב: ובאמת, כפי שאמר וכפי שאתה אמרת, ברגע שיהיו פתרונות קצה, אפשר יהיה לעשות קנס של 500 שקל, אם מישהו לא יעשה את הפתרון, אבל כל עוד אין פתרון קצה, לא שווה להטיל מסים בשביל ה-80% שכל הזמן ימשיכו להטמין.
דוד אמסלם: גיא, משפט אחרון.
<גיא סמט: יושב פה מאיר, ידידי, ראש עיריית אילת.
<גיא סמט: אנחנו מכירים.
<גיא סמט: הייתי מנהל מחוז דרום.
<גיא סמט: יש מתקן קצה, שהם אמורים להקים.
<גיא סמט: באתי למאיר ואמרתי לו: תקים את המתקן.
<גיא סמט: קיבלת ממני תמיכה משמעותית.
<גיא סמט: כפי שאמרתם – קיבלת כסף – בוא תקים את המתקן.
<גיא סמט: אתה גם לבד.
<גיא סמט: זה יחסוך לך עלויות.
<גיא סמט: אמר לי מאיר: אתם תורידו את ההיטל, ואז לא תישאר לי שום כדאיות למתקן.
<גיא סמט: אחת הסיבות שמאיר לא מקים את המתקן, זה בגלל החששות, שההיטל יכול לרדת.
<גיא סמט: הוא דרש ממני הגנה על ההיטל.
דוד אמסלם: גיא, בוא נתקדם.
<גיא סמט: אני לא מצליח להקים מתקנים.
<גיא סמט: יגיד מאיר.
דוד אמסלם: אני רוצה לסכם את האירוע הזה, ברשותכם.
דוד אמסלם: קודם כל, כפי שפתחתי, גיא, זה מתחבר לדיון הקודם.
דוד אמסלם: אני רואה משהו אחר במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אני רואה תוכנית מתאר ארצית לנושא של כל מתקני האשפה, שבטכנולוגיות המתקדמות בעולם – ואני אומר לכם שיש היום בעולם טכנולוגיות שמביאים כמעט את הכול לידי מחזור; ממש מעט מאוד הטמנה - לשם אמורים ללכת.
דוד אמסלם: אני רואה את האחריות לא על העיריות להקים את זה.
דוד אמסלם: לכן עשיתי את הדיון הקודם; אלא אני חושב שזה אחריות של הממשלה, לעשות את התוכנית הכלל ארצית.
דוד אמסלם: אני לא מצפה שראש עיריית אילת יקום וידאג, שאני צריך מפעל – אני אקים מפעל.
דוד אמסלם: ליד יטבתה צריך להקים גם מפעל?
דוד אמסלם: גם אני אקים.
דוד אמסלם: ואז אתה מוצא את עצמך שכולם מקימים מפעלים שהם לא רווחיים, ובסוף הם סוגרים את המפעלים.
דוד אמסלם: בקיצור, זו שאלה של מדינה.
דוד אמסלם: בכלל לא של עירייה.
דוד אמסלם: לכן זה דיון אחר, ובכסף שאני רואה במיליארד וחצי שקל, זה לא כדי שהאוצר ייקח את זה וילווה אותו לעצמו מדי פעם, אלא באמת, אם כבר יש ההר הזה של הכסף, אני רואה אותו לא בא כדי לקנות עכשיו פחים צהובים, אדומים, כחולים, שמגיעים אחרי זה למזבלה, רק במשאיות אחרות, אלא אני רואה את זה מיועד כרגע לנושא הזה של מתקני קצה.
דוד אמסלם: להקים את המפעלים.
דוד אמסלם: ואז ממילא אתה מכריח את כולם ללכת לשם, בדיוק כפי שעשו עם הביוב.
דוד אמסלם: אתה מחוקק חוק.
דוד אמסלם: לא נותן לך תמריץ כלכלי.
דוד אמסלם: אסור לך וזהו.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שכל הסיפור הזה הוא קצת ישרא בלוף.
דוד אמסלם: אני מציע לכם, לעלות לשר שלכם – אבי עדיין, עד מחר.
דוד אמסלם: תיגשו אליו עוד היום.
דוד אמסלם: אני מסכים אתכם, שצריך לסנכרן את המחירים, אבל למטה; לא למעלה.
דוד אמסלם: אני מציע לעשות פה צעד, גם בונה אמון מול הרשויות.
דוד אמסלם: גם הם, הם לא פסיכיים.
דוד אמסלם: כל ראש רשות כזה, שהוא משלם, כל שנה הוא מבין שגוזלים אותו.
דוד אמסלם: הוא מבין שיש פה חוק, לוקח לו את הכסף.
דוד אמסלם: הוא לא מבין למה.
דוד אמסלם: הוא חושב שזה לא מוסרי, הוא חושב שזה לא הגון, ואיך אמרה שירה – אבל הם לא קובעים.
דוד אמסלם: קובעים פה.
דוד אמסלם: אבל בסוף אין היגיון בעניין הזה.
דוד אמסלם: אגב, ברגע שתביאו את פתרונות הקצה, ירצו להעלות בחזרה את האגרה כדי לממן אותה.
דוד אמסלם: אז הם מבינים את זה, שיש עתיד, יש כיוון.
דוד אמסלם: לכן אני מציע לכם לשבת עם השר, ולבקש ממנו.
דוד אמסלם: זו הצעה שנשמעת הוגנת, להוריד את ההיטל, ולעשות אותו שווה, בסביבות 70, 80 שקלים, ואז יש בזה היגיון.
דוד אמסלם: עכשיו עושים קצת כסף.
דוד אמסלם: השנה, במקום חצי מיליארד שקל, תעשו 300 מיליון.
דוד אמסלם: זה גם סכום עצום.
דוד אמסלם: אני מקווה שהתוכנית שאנחנו מדברים עליה, תתחיל להתקדם, כי אני לא ארד ממנה.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אני רואה משהו אחר בקצה.
דוד אמסלם: הם יבינו שאתם הולכים לקראתם.
דוד אמסלם: אתם משווים את המחיר, ואז אתם גורמים לזה שלא יהיה חוק כלים שלובים של נזילה מפה לשם.
דוד אמסלם: בסך הכול אני גם חושב שזה נכון.
<גיא סמט: במצב של הפחתה למטה, אנחנו נמשוך- - -
דוד אמסלם: אני כרגע לא מביא את זה להצבעה.
דוד אמסלם: אני רק אומר לכם, שתשבו עם השר.
דוד אמסלם: תגידו לו שעמדת הוועדה- - -
יעל גרמן: יש לי הערה.
יעל גרמן: אני מאוד-מאוד בעד מה שאתה אומר, אבל תתפלא - אני לא חושבת שעל גניזה צריך לקחת כסף.
<גיא סמט: אנחנו מושכים הכול ביחד.
יעל גרמן: לא, להפריד.
<גיא סמט: זו זכותנו.
<גיא סמט: אני מושך הכול.
<גיא סמט: זו עמדת השר.
דוד אמסלם: אעשה הצבעה על הגניזה.
יעל גרמן: טוב מאוד.
<גיא סמט: אני מושך הכול יחד.
דוד אמסלם: למה אתה מושך את הגניזה?
יעל גרמן: הוא רוצה שאתה תהיה בן ערובה שלו.
דוד אמסלם: מה, התרגזת?
דוד אמסלם: פקיד פה התרגז?
<גיא סמט: חס וחלילה.
<גיא סמט: אני לא יכול לומר שום דבר שלא תואם עם השר.
דוד אמסלם: מי אמור להודיע את ההודעה?
דוד אמסלם: תגידו לשר שאני מבקש לעשות הפרדה בין הגניזה לבין הנושא השני, שאני כרגע לא מצביע עליו.
דוד אמסלם: דבר אתו, ותן לי- - -
יעל גרמן: שהשר יביא לחוד את הגניזה.
יעל גרמן: לקחת את הגניזה כבת ערובה לכל זה, זה חוצפה בלתי-רגילה.
יעל גרמן: זה שיטות סחטניות, תסלח לי.
יעל גרמן: אני אומרת את זה כאן לפרוטוקול.
יואב בן צור: יזמנו תיקון של החוק, והשר הבטיח שהוא עושה את זה בתקנות, והורדנו את הצעת החוק.
<תומר רוזנר: אז תחדשו את החוק.
יואב בן צור: אם לא תהיה ברירה, כן.
יואב בן צור: בוועדת שרים הוא הבטיח שזה יהיה בתקנות.
יואב בן צור: אם לא תהיה ברירה, אעלה.
יואב בן צור: כולם מסכימים לזה.
דוד אמסלם: הולכים להפרדה?
דוד אמסלם: קודם כל, אתן לך קצת מים.
דוד אמסלם: פעם הבאה תעשה את זה.
דוד אמסלם: הפרדה זה הסיכום.
דוד אמסלם: היתה פה הצעת חוק, השר לקח את זה.
דוד אמסלם: אתה לא מעניש אותנו.
דוד אמסלם: לקחת את זה באישי.
דוד אמסלם: הרגשתי שאתה כועס.
דוד אמסלם: זה בסדר, אבל אני מכבד אותך.
<גיא סמט: יש סיכומים.
<גיא סמט: חזרנו אליו, ואלה ההנחיות שהגענו אתן.
<גיא סמט: לא דמיינתי אותן.
דוד אמסלם: לגבי נושא הגניזה – אגב, אני מסכם את הסיכום הראשון – שבו עם השר, תתייעצו אתו שוב, לגבי ההצעה של הוועדה - להוריד את זה בסביבות 70, 80 שקלים, ולאזן את זה כלפי מטה.
דוד אמסלם: לפחות בשלב הביניים.
<גיא סמט: לא יקומו שום מתקנים.
<גיא סמט: אני מתנגד לזה.
דוד אמסלם: אל תגיד לי עכשיו.
דוד אמסלם: תעשו דיון.
דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לשר שאני מתנגד.
דוד אמסלם: גיא, תזמינו את השלטון המקומי.
דוד אמסלם: תעשו דיון אצלכם.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, אם תגיעו להסכמה ביניכם, אנחנו אתכם, אבל אני מציף לך בעיה.
דוד אמסלם: אל תיקח את זה באישי.
דוד אמסלם: ואז תודיעו לי מה עמדתכם.
דוד אמסלם: אם תרצו דיון נוסף, אעשה בנושא הזה.
דוד אמסלם: הנושא של הגניזה.
<גיא סמט: נושא הגניזה.
<גיא סמט: התבקש פטור היטל הטמנה.
<גיא סמט: אנחנו בעיקרון בעד הפטור הזה, כי אנחנו חושבים שאין משמעויות סביבתיות אמתיות.
<גיא סמט: הכוונה היתה להביא הכול כמקשה אחת יחד – זה היה הסיכום עם השר, ולמה העמדה שלי היתה כזאת - כי זו היתה העמדה, שאנחנו לוקחים הכול יחד.
<גיא סמט: הבנו את הסיטואציה, דיברנו עם השר.
<גיא סמט: הוא מוכן.
<גיא סמט: אין לזה השפעות סביבתיות.
<גיא סמט: אנחנו בעד שתהיה גניזה.
יעל גרמן: 0.01.
<גיא סמט: זה זניח.
<גיא סמט: הן מינימליות, לא צריך להיות שם.
<גיא סמט: אנחנו בעד זה.
<גיא סמט: במועצה אזורית יואב אני אישית ניסיתי לקדם אתר גניזה.
<גיא סמט: אני חושב שנכון לתת את השירות הזה.
<גיא סמט: אנחנו לא רואים בזה אפילו פסולת.
דוד אמסלם: נקריא ונביא את זה להצבעה.
רוני טיסר: צו שמירת הניקיון (שינוי התוספת לחוק); התשע״ו-2016.
רוני טיסר: בתוקף סמכותי לפי סעיף 11יב לחוק שמירת הניקיון, התשמ״ד־1984 (להלן - החוק), בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, אני מצווה לאמור: 1.
רוני טיסר: תיקון התוספת לחוק.
רוני טיסר: בתוספת לחוק – (1) הגדרות ״פסולת מעורבת״, ״פסולת יבשה״ ו-״שאריות מיון פסולת״ - יימחקו.
דוד אמסלם: לא, אני מדבר כרגע רק לנושא של- - -
רוני טיסר: זה הגניזה.
קריאה: לא, 1 לא מדבר על גניזה.
רוני טיסר: ההגדרות לא מופיעות- - -
דוד אמסלם: היא מדברת על ההגדרות כרגע.
דוד אמסלם: אנחנו עוד לא מצביעים על הסעיפים.
דוד אמסלם: על ההגדרות.
רוני טיסר: המשמעות היחידה זה בעצם ההחרגה של הגניזה.
רוני טיסר: (2) אחרי ההגדרה ״בוצה תעשייתית״ יבוא: ״גניזה״ - ספרי קודש ותשמישי קדושה לאחר שימוש״.
רוני טיסר: (3) אחרי ההגדרה ״חומר מסוכן״ יבוא: ״פסולת מעורבת״ - פסולת מוצקה, מכל מקור שהוא, לרבות ממשק בית, מבית עסק, מתעשייה או מחקלאות, המכילה מרכיבים אורגניים ואנאורגניים מעורבים, כגון שאריות מזון, אריזות פלסטיק או גזם, ואשר אינה מכילה חומר מסוכן, ולמעט גניזה; ״פסולת יבשה״ - פסולת מוצקה, מכל מקור שהוא, שאינה מכילה מרכיבים אורגניים רקבוביים, כגון גרוטות, צמיגים או עץ מעובד, ואשר אינה מכילה פסולת בניין או חומר מסוכן, ולמעט גניזה; ״שאריות מיון פסולת״ - פסולת הנוצרת בתהליך מיון והפרדה של פסולת מעורבת ואשר חומר אורגני רקבובי מהווה עד חמישה אחוזים ממשקלה;
<תומר רוזנר: אבהיר רק – למרות שההגדרות הוקראו שוב, אלה אותן הגדרות בדיוק שהיו קיימות קודם, רק סודרו בסדר אלפאביתי נכון.
<תומר רוזנר: זה תיקון טכני.
<תומר רוזנר: והשינוי הוא שבהגדרות של פסולת יבשה ופסולת מעורבת, מיעטו את נושא הגניזה, כך שלגבי גניזה לא יחול היטל הטמנה.
דוד אמסלם: המשמעות היא פטור מגניזה.
דוד אמסלם: מי בעד הפטור מגניזה – שירים את ידו.
דוד אמסלם: הצבעה בעד הפטור מגניזה – פה אחד אושר.
יואב בן צור: אני רוצה לומר תודות – אל"ף, לשר לאיכות הסביבה ולעוזרו, לגיא, שהלכו כברת דרך.
יואב בן צור: היתה לנו הצעת חוק.
יואב בן צור: הסכמנו להוריד אותה.
יואב בן צור: השר הבטיח שיסכם את זה בתקנות, ועמד בהבטחתו.
יואב בן צור: אני חושב שזה יעמוד לו לזכות גם בדרכו החדשה.
יואב בן צור: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, אדוני, שהבאת את הדברים.
יואב בן צור: אני חושב שזה לתפארת מדינת ישראל, שהטיפול בגניזה ייעשה בצורה הזאת.
דוד אמסלם: קודם כל, מי שיזם את הסיפור הזה של הגניזה, זה יואב.
דוד אמסלם: הוא הוביל את זה.
דוד אמסלם: אז קודם כל – שאפו.
דוד אמסלם: באמת דבר חשוב מאוד.
דוד אמסלם: אני גם בהזדמנות הזו, רוצה לאחל לאבי - אבי בשבילי הוא חבר ואח.
דוד אמסלם: לי באופן אישי זו היתה אבידה גדולה, ששמעתי את זה.
דוד אמסלם: התקשרתי כדי לנסות להניא אותו מכך, אבל זה כבר קרה, אבל סך הכול, אני הפסדתי חבר פה.
דוד אמסלם: כמובן, אמשיך להיות אתו בקשר.
דוד אמסלם: אני חושב שגם עם ישראל הפסיד שר באיכות נדירה וגם אדם באיכות נדירה.
דוד אמסלם: כפי שאמר יואב, אני מאחל לו הצלחה.
דוד אמסלם: כבודו של אדם רצונו.
דוד אמסלם: אני מכבד את החלטתו, ומאחלים לו הצלחה.
דוד אמסלם: אותי זה מצער.
דוד אמסלם: סיטואציה שהוא מצא את עצמו מחוץ למערכת, זה מצער אותי.
דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא: 1.
דוד אמסלם: צו הכניסה לישראל (שינוי התוספת לחוק) (הוראת שעה) (תיקון), התשע"ו 2016; 2.
דוד אמסלם: תקנות הכניסה לישראל (אגרות בית דין לעררים) (הוראת שעה (תיקון), התשע"ו- 2016.
דוד אמסלם: גלעד, תן לנו את הרקע, נעבור אחר כך לשמוע את משרד המשפטים ואחר כך נשמע את שאר הארגונים.
<גלעד קרן: לפני כארבע-חמש שנים תוקן חוק הכניסה לישראל – תיקון מס' 22 - תיקון שהקים בית דין לעררים, שהתפקיד שלו הוא לדון בעררים של רשות מנהלית בענייני כניסה לישראל, שהייה וישיבה בישראל, יציאה ממנה או בענייני אזרחות.
<גלעד קרן: החוק הסמיך את שרת המשפטים, בהתייעצות עם שר הפנים ובאישור הוועדה, להתקין תקנות בעניין אגרות שישולמו לבית הדין הזה וגם בענייני שינוי התוספת לחוק, כך שבית הדין יוכל לדון בנושאים נוספים או להוריד נושאים או להוסיף נושאים לתוספת לחוק.
<גלעד קרן: לפני שנתיים בדיוק הוועדה אישרה תקנות של אגרות בעניין הזה וגם צו של שינוי התוספת לחוק, שהוסיף נושאים בעניין של בית הדין.
<גלעד קרן: גם התקנות וגם הצו נקבעו כהוראת שעה לשנתיים, במטרה שאחרי שנתיים הממשלה תביא בפני הוועדה נתונים שיראו האם הדברים עובדים כמו שצריך או לא עובדים כמו שצריך, כדי שנוכל לקבל החלטה אם להאריך את זה, אם להפוך את זה להוראת קבע וכו'.
דוד אמסלם: מי עונה מטעם המדינה?
<מרגנית לוי: אציג את הדברים ובמידה שנרצה להיכנס לנתונים אעביר את רשות הדיבור.
<מרגנית לוי: אני ממחלקת ייועץ וחקיקה במשרד המשפטים.
<מרגנית לוי: כמו שגלעד הסביר, תיקון מס' 22 לחוק הכניסה לישראל כונן את בתי הדין לעררים לפי חוק הכניסה לישראל.
<מרגנית לוי: הוא התקבל בכנסת ב-3 באוגוסט 2011, הוא נכנס לתוקף ביום 1 ביוני 2014, אז הוקמו שני בתי דין לעררים, במחוז תל-אביב והמרכז ובמחוז ירושלים.
דוד אמסלם: אז זה שלושה.
<מרגנית לוי: תל-אביב ומרכז זה בית דין אחד, שהוא אמון על שני המחוזות.
דוד אמסלם: ומה עושים בדרום ובצפון?
<מרגנית לוי: בספטמבר 2015 הקמנו את בית הדין בבאר-שבע, ואנחנו פועלים עכשיו להקמת בית דין בחיפה.
<מרגנית לוי: כל זה תחת המסגרת של ההוראה בתיקון מס' 22, שאומרת שהחל מיום הכניסה לתוקף יהיו שלוש שנים להשלים פרישה של כל בתי הדין בכל רחבי הארץ.
<מרגנית לוי: אז כרגע יש לנו שלושה בתי דין ובקנה יש לנו בית דין נוסף, שאמור לתת מענה למחוזות חיפה והצפון.
<מרגנית לוי: חקיקת המשנה, כמו שגלעד אמר, הותקנה בזמנו כהוראת שעה לשנתיים.
<מרגנית לוי: מדובר בשני דברי חקיקה: אחד זה צו הכניסה לישראל - - -
דוד אמסלם: אם זו היתה הוראת שעה לשנתיים, למה כל ההיערכות לא היתה שנתיים?
<מרגנית לוי: החוק קבע, כדי לאפשר היערכות מנהלית של רשות האוכלוסין - - -
דוד אמסלם: הבנתי מה כתוב, אבל אין סנכרון - - -
<מרגנית לוי: בית הדין הוא לא זמני.
<מרגנית לוי: ההוראה לשלוש שנים היא רק הוראה שמאפשרת פרישה הדרגתית.
דוד אמסלם: אני מניח שמה שקרה פה, כמו שהציג גלעד, זה שהוראת השעה לשנתיים, מבחינת הוועדה, היתה כדי לראות שההיערכות היא אופטימלית.
דוד אמסלם: אתם מבקשים להפוך להוראת קבע, למרות שההיערכות לא הסתיימה עדיין.
<מרגנית לוי: אבל זה לא בהכרח קשור.
<מרגנית לוי: שלוש השנים נקבעו כחלק מהצעת החוק הממשלתית בכוונה, כדי לתת מענה קודם כול למחוזות שבהם יש יותר צורך במענה משפטי.
<מרגנית לוי: אוקיי.
<מרגנית לוי: כעת אנחנו מבקשים להפוך להוראת קבע.