GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אז לא צריך לכתוב מה שברור.
<תומר רוזנר: אני רוצה להבהיר שלפי המוצע כאן, חייבים להבהיר.
<תומר רוזנר: המוצע כאן אומר שלגבי הפיצויים המוגדלים הוא יקבל אותם רק לאחר שהוא השלים את הפינוי.
<אילן דגני: ויש קביעה לסכומי מקדמות.
דוד אמסלם: דרך אגב, כשאנחנו אומרים לאחר שהוא השלים את הפינוי, יש לנו לוחות זמנים?
איתן ברושי: זאת הנקודה.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים לומר שלושים ימים לאחר שהשלים את הפינוי?
<מניה לייקין: יש לוחות זמנים מתי הוא צריך לפנות.
איתן ברושי: את יכולה להקריא אותם?
דוד אמסלם: לא, על השיפוי.
דוד אמסלם: אם קבעתם לוחות זמנים לפינוי, צריכים להיות גם לוחות זמנים לפיצוי.
<אילן דגני: זה מופיע בהסכם.
דוד אמסלם: לא, בחוק.
דוד אמסלם: אתם הרי קבעתם בחוק שלושים ימים לפינוי, שישים ימים וכולי.
דוד אמסלם: אני מציע שאתם גם תכניסו בצד השני של הנוסחה ותאמרו נגיד שלושים ימים או שישים ימים או מאה ימים מהרגע שהוא פינה וכולי וכולי, יהיה גמר חשבון.
איתן ברושי: מקובל.
<אילן דגני: כמה זמן?
איתן ברושי: 15 ימים?
איתן ברושי: המדינה קבעה שוטף פלוס שלושים לכל הספקים.
איתן ברושי: הנה, שוטף ועוד שלושים.
דוד אמסלם: אתה כל הזמן מסבך אותי.
איתן ברושי: אתה יוצא מזה לא רע.
<אלון נתן שוסטר: אני אמשיך מכאן.
<אלון נתן שוסטר: הבוקר קמתי אחרי שנשטפתי זעה קרה מהרפורמות בהקשרים אחרים שנוחתות עלינו חדשות לבקרים בנושא החקלאות בעיקר.
דוד אמסלם: אתה מגדל דגים?
<אלון נתן שוסטר: אני אוכל דגים אבל אני חושש למה שעלול לקרות.
<אלון נתן שוסטר: המשותף לנושא החקלאות ולמה שעלול היה להיות עד שאדוני היושב ראש הפצעת בשמי חיינו, היה עלול להיות מצב בו במקום שיח בין שותפים, לאומה אחת, לארגון אחד שעומד מאחורי העקרונות שאתה קבעת, יש כאן מדינה אחת ויש כאן בני אדם שצריך ללוות אותם ואתה מוזמן להיות יושב ראש העובדים הסוציאליים במדינת ישראל, וכך צריך להיות.
דוד אמסלם: שלחתי לך את ישראל בודי.
<אלון נתן שוסטר: יפה.
<אלון נתן שוסטר: אני רוצה לומר שאם הצלחנו לשנות את המנטליות, את השיח, את הדיסקט של מה קורה כאן, אנחנו נגיע בסופו של דבר כי הרי הקרקע היא לא שלנו.
<אלון נתן שוסטר: אנשינו מחזיקים אותה ומתפרנסים ממנה.
<אלון נתן שוסטר: מכאן אני יוצא הרבה יותר רגוע.
<אלון נתן שוסטר: נקודה שנייה שלא קשורה ישירות לפרטים אבל אני באתי לכאן בין היתר כדי לומר שהכיוון הזה או הרוח הזאת של למצוא דרכים איך לשחרר במהירות קרקעות מתחברת עם משפט נוסף או חלק ממשפט נוסף שלא נאמר כאן וזה קרקעות במרכז הארץ.
<אלון נתן שוסטר: לשחרר קרקעות במרכז הארץ, לתפיסתי נוגד את העקרונות שתמ"א 35 יושבת עליהם.
<אלון נתן שוסטר: ההצטופפות במרכז הארץ היא מובנת אבל היא צריכה להיעשות על תקן של רע הכרחי.
<אלון נתן שוסטר: בוודאי יש גם לחוק הזה השלכות בעייתיות לגבי פיזור האוכלוסייה וחיזוק הפריפריה בגליל.
דוד אמסלם: אתה לא אמרת לי איזה סעיף זה ולכן אני אתקדם.
<אלון נתן שוסטר: לא, זה לא סעיף.
דוד אמסלם: אני יודע אבל אני כאן מתעסק בסעיפים.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש, הדיון היום יסתיים בשעה 12:00 ואני רואה כרגע שאני עדיין בשליש הצעת החוק.
דוד אמסלם: אני מבקש, עזבו את הנאומים, אני כבר לא שם, תעירו לי הערות נקודתיות של דקה לגבי משהו רציני מאוד שלא עלינו עליו.
<מיקה כרמל: רציתי להעיר לגבי לוחות הזמנים בסעיף עליו אנחנו מדברים עכשיו.
<מיקה כרמל: אני מבינה את הדחיפות ואני מאוד שמחה על כך שהצעת, כבוד היושב ראש, שיהיה איזשהו מנגנון בוררות אבל זה לא הולך יחד עם לוח הזמנים הצפוף הזה.
<מיקה כרמל: זה נראה לא סביר לבן אדם שמשקיע בקרקע במשך עשרות שנים ותוך שלושים ימים הוא צריך, כולל בוררות, לפנות, ואם לא, יש עליו את השוט שהוא לא יקבל את הפיצויים המוגדלים.
<ערן ניצן: זה לא המצב.
<קריאה: שלושים ימים מההפקדה ושישים ימים מהיום שהוצע לו לחתום על הסכם השבה.
<קריאה: אלה לא שלושים ימים.
דוד אמסלם: אני ביקשתי, ואני מסכים אתם, אנחנו לא מדברים על שישים ימים.
דוד אמסלם: מהרגע שאתה מבקש ממנו לעזוב את הקרקע, שישים ימים.
<תומר רוזנר: שישים יום הם להגיע להסכם.
<תומר רוזנר: הוא יכול להגיד לו לעזוב את הקרקע בעוד שנה.
<מיקה כרמל: החתימה על הסכם ההשבה.
<ערן ניצן: אני עושה אתו את ההסכם מתי הוא עוזב.
<ערן ניצן: הוא יושב אתנו, הוא מקבל פיצויים מוגדלים ואומרים לו שבמרץ 2016 התכנית מתקדמת ובמאי 2017 אתה עוזב.
<מיקה כרמל: לא זו הבעיה שלי.
דוד אמסלם: יש מצב שאתה יושב אתו ואתה אומר לו שבעוד חודשיים הוא עוזב את הקרקע?
דוד אמסלם: יש לו שם רפת, יש לו לולים, הוא מגדל משהו.
דוד אמסלם: דיברתי על זה ואתם מחזירים אותי אחורה.
דוד אמסלם: אני מודיע לכם, רבותיי, שאתם תודיעו לבן אדם - - -
<ערן ניצן: יש אפשרות כזאת לפי החוק.
דוד אמסלם: כאשר יש מוחזקים בקרקע, אתם תתנו לו לפחות עשרה חודשים כדי לפנות את המקום.
דוד אמסלם: עשרה חודשים.
<ערן ניצן: כל החוק לא שווה.
דוד אמסלם: תסבירו לי למה.
<ערן ניצן: כי אנחנו רוצים לזרז.
דוד אמסלם: אבל אני מסביר.
<ערן ניצן: אז ניתן לו פיצוי רגיל.
דוד אמסלם: לא התעוררנו מחר בבוקר ופתאום הבנו שאנחנו צריכים כאן לבנות עוד חודשיים את הבניין ופתאום נזכרנו שיש כאן איזה חקלאי שיש לו רפת.
דוד אמסלם: יש כאן תהליכים.
דוד אמסלם: מי שעובד כך, שלא יבנה את המדינה אלא יעזוב את התפקיד וילך הביתה.
איתן ברושי: שיטפל בבדואים.
דוד אמסלם: גם אם אנחנו מתחילים בהליכים סטטוטוריים, אני יודע שלפעמים הם אורכים ארבע-חמש שנים.
דוד אמסלם: נניח שהוא חילק את זה לשני חלקים, שיש תכניות שהן עדיין לא בהפקדה ועוד לא התחילו להתניע אותן.
דוד אמסלם: אני מודיע לכם שהקצה יצא עוד שלוש-ארבע שנים, גם אם זה ב-ותמ"ל.
דוד אמסלם: בעוד שנתיים.
דוד אמסלם: לך תעשה מדידות, וזה דבר שלפעמים אורך כמה חודשים.
דוד אמסלם: זה הליך אחד שהוא פחות בעייתי מבחינתי, מבחינת לוחות הזמנים וגם אצלכם.
דוד אמסלם: יש כרגע שטחים שהם כבר אחרי תכניות שכבר לכאורה בהפקדה או לפני הפקדה או אחרי הפקדה.
<תומר רוזנר: או מאושרות.
דוד אמסלם: או מאושרות שמתוקפן עכשיו אתם הולכים להוציא היתרים.
דוד אמסלם: גם היתר לא הולך לקחת חודש-חודשיים.
דוד אמסלם: זה מה שנכנס למחסנית וזה כבר קיים.
דוד אמסלם: כל החדשים, הם כבר יהיו בקטע הקודם שעדיין אין לגביהם תכניות.
דוד אמסלם: גם לגבי הנושאים האלה, אני חושב שהבן אדם צריך להיפרד מהקרקע, צריך להיפרד מעיסוקו, הוא לא יכול לעשות את זה בחודשיים.
דוד אמסלם: אם הוא גידל עופות והוא הזמין עופות?
דוד אמסלם: הוא התחיל לגדל אותם והם קטנים ולוקח לו עכשיו שלושה-ארבעה חודשים לגדל אותם, אז מה נגיד לו?
דוד אמסלם: תשחט את העופות שהם במשקל 400 גרם בגלל שאנחנו צריכים את הקרקע?
דוד אמסלם: בסוף ישב איזה פקיד בקצה, תביני איך זה עובד במדינה, ויושב שופט ואומר לו מה כתוב?
דוד אמסלם: אמרו לי כאן ממינהל מקרקעי ישראל, היועצת המשפטית של המינהל, שהם פרסמו מודעה בעיתון "דבר" בשנת 1954, אותה הוא לא ידע לקרוא, בן אדם שאז בכלל לא ידע עברית ולא ידע מה זה עיתון "דבר".
דוד אמסלם: אז אני שואל שאלה ואני אומר לכם להביא את זה מחר.
דוד אמסלם: תעשו את ההבחנה בין קרקע עם מחוברים לבין קרקע רגילה ותנו לו לפחות לסגור את המעגל של הגידול.
דוד אמסלם: אני חושב שזה צריך להיות בין שנה למה שתפוס לבין חצי שנה.
דוד אמסלם: גם מהחיטה הוא צריך להיפרד.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני אומר את זה באופן חד משמעי.
דוד אמסלם: מדינת ישראל, אף אחד לא מחכה לחודשיים האלה, לא הפתיעה אותנו.
דוד אמסלם: שום דבר הוא לא חירום לחודשיים.
דוד אמסלם: מי שבא ואומר שזה חירום, הוא צריך לקחת את הרגליים שלו וללכת הביתה כי כנראה שהוא לא יודע לעבוד.
דוד אמסלם: פתאום נזכרנו שצריך לבנות, פתאום יש לנו איזו תכנית, פתאום עכשיו יש לנו קבלות חודש וחצי ומהר מהר מהר אנחנו צריכים ללכת.
<ערן ניצן: אבל היושב ראש, גם אם אתה עושה את ההפרדה בין תכנית שאנחנו בונים עכשיו כמו שאתה מתאר, לבין סיטואציה של קרקע שהיא כבר בתוקף.
דוד אמסלם: לכן אמרתי גם קרקע בתוקף, אותו אדם עדיין לא יודע כי עדיין לא פניתם אליו.
<ערן ניצן: פנינו אליו.
דוד אמסלם: ההליכים הסטטוטוריים לא קשורים כרגע לנושאים האלה.
דוד אמסלם: יש הליכים סטטוטוריים שאתם פרסמתם בעיתון והוא אפילו עוד לא יודע.
<מניה לייקין: מי שאושר, הרבה מהם אנחנו רודפים אחריהם.
דוד אמסלם: יש הליכים סטטוטוריים.
דוד אמסלם: אני מכיר מספיק הליכים סטטוטוריים שמחזיקי הקרקע בכלל לא ידעו שקיימים לגביהם.
דוד אמסלם: יום אחד באו, דפקו להם בדלת ואמרו להם שעשו להם שינוי ייעוד, והוא אפילו לא יודע על כך.
דוד אמסלם: פרסמתם בעיתון, זה מה שצחקנו בתחילת הישיבה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שבגדול לא מתקבל על הדעת שבאים תוך שישים ימים לבן אדם שלפעמים הוא לא מודע, הוא לא יודע ואומרים לו, אדוני, נא לפנות את כל העסק.
<ערן ניצן: אין מצב כזה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שתסדירו את זה בחקיקה.
<קריאה: גם החתימה על החוזה היא עצמה מחייבת אותו לוותר על המון דברים.
<ערן ניצן: אלה פיצויים מוגדלים.
דוד אמסלם: זה שאנחנו צריכים להגביל גם את שיקול הדעת, את הזמן למשא ומתן, יכול להיות שהוא יהיה ארבע שנים והוא יגיד להם שהוא רוצה לחשוב, צריך לחתוך את זה בזמן.
דוד אמסלם: תמיד יש לו אופציה ללכת לבית משפט.
דוד אמסלם: לכן אני חושב ש-שישים ימים זה מספיק זמן כדי שהוא יעכל את העניין, יתייעץ עם אשתו, יקרא לילדים מחוץ לארץ וישאל אותם מה עושים.
<מיקה כרמל: יש עוד שמאות לעשות.
<ערן ניצן: שמאות אפשר לעשות מהר.
דוד אמסלם: אני חושב שההליך של ה-שישים ימים, של הפרוצדורה, נשמע לי הגיוני.
דוד אמסלם: אם יהיו תשעים ימים, זה יעזור יותר?
דוד אמסלם: לא לשם אני בא.
דוד אמסלם: אני יותר דווקא לפינוי שזה הקטע היותר דרמטי מבחינתי ושם אני צריך לתת לו זמן נפשי לעכל את זה וגם את הפרנסה, לסיים תהליך ולא לעצור אותו באמצע חייו.
<מיקה כרמל: אתה גודע את פרנסתו ולכן צריך את הזמן להתארגן ולהבין.
דוד אמסלם: לכן אני עושה את ההפרדה.
<מיקה כרמל: אם לא תקבל פיצויים מוגדלים, שישים ימים הם פרק זמן קצר מדי.
דוד אמסלם: כמה זה לא זמן קצר?
<מיקה כרמל: שלושה חודשים.
דוד אמסלם: תשעים ימים, זה יותר טוב.
<מיקה כרמל: כן.
דוד אמסלם: ו-120 ימים זה יותר טוב מתשעים ימים.
דוד אמסלם: אני חושב שחודשיים זה מספיק זמן.
<מיקה כרמל: זאת לא חנוונות.
<אריאל צבי: אני אסביר שגם הרציונל שהצגנו, זאת גם הייתה דרישה של הייעוץ המשפטי לוועדה ואנחנו נראה את זה בהמשך כאשר כל ההליך כאן יהיה תחום בפרק זמן מאוד מאוד מוגדר החל ממועד אישור התכנית.
<אריאל צבי: ככל שאדוני מבקש שאנחנו ניתן עוד זמנים לתת לו גרייס, גם המינהל צריך לקבל את ה-גרייס הזה.
דוד אמסלם: בהערה הזאת אתה קידמת אותי במשהו?
<אריאל צבי: הכנתי אותך לסעיף הבא.
דוד אמסלם: כשנגיע לסעיף הבא, דבר על זה.
דוד אמסלם: אני לא ודע על מה אתה מדבר.
<רוני טיסר: 29ד.
<רוני טיסר: העברה לקניין בעל הקרקע נכנסה לתוקף תכנית מועדפת לדיור או תכנית רחבת היקף לדיור הכוללות בתחומה קרקע להשבה או חלפו תשעים ימים ממועד הצעת הממונה לגבי תכנית רחבת היקף לדיור בתוקף, רשאי הממונה, לאחר שמצא כי הקרקע היא קרקע להשבה, להורות בצו על העברת כל זכויותיו של בעל זכויות או טובת הנאה לגבי קרקע להשבה לקניין בעל הקרקע, כשהן נקיות מכל שעבוד או זכות אחרת.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים כאן אך ורק על הפן המשפטי הרישומי של הזכויות ולא על מסירת החזקה בפועל או על המשך עיבוד הקרקע וכולי.
<תומר רוזנר: מה שקורה כאן, כל הסעיף הזה אומר שמבחינה קניינית רישומית, ברגע שיש תכנית, מממשים באופן אוטומטי את ההוראה שיש בחוזה שהוא צריך להשיב את הקרקע.
<תומר רוזנר: לא מחכים לזה שהוא יסכים או לא יסכים כי לפי החוזה הוא צריך להחזיר.
דוד אמסלם: זאת אומרת, המדינה רושמת את הקרקע על שמה בלי לשאול אותו.
איתן ברושי: בסוף.
דוד אמסלם: הקרקע מראש לא רשומה על שם המדינה?
<תומר רוזנר: רשומה על שם המדינה ויש לו זכות חכירה.
<קריאה: הבעלות היא בשם המדינה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, לפני שמגיעים אתו להסכם, מפקיעים לו את הזכות.
דוד אמסלם: מה זה נותן?
דוד אמסלם: איזה נפקא מינא יש בזה?
<שירה תם: במקרה שאנחנו צריכים לשווק את הקרקע, אנחנו רוצים שגם הרישום יהיה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתם רוצים לשווק אותה בלי שסגרתם כרגע.
<שירה תם: זה אחרי הסכם.
<שירה תם: השלב הוא אחרי.
<שירה תם: זה יותר לרשם המקרקעין כדי שאנחנו נבוא אליו.
<שירה תם: היום יש פרוצדורה לפיה צריכים מסמכים, צריכים חתימות, צריכים טפסים, צריכים הסכמות, צריכים מעקלים, צריכים משעבדים.
<שירה תם: פרוצדורה שלפעמים אורכת גם חצי שנה ושנה ויותר.
<שירה תם: כשאנחנו רוצים את הקרקע, אנחנו צריכים קרקע נקייה רישומית.
דוד אמסלם: כן, אבל לא הבנתי את הרעיון.
<שירה תם: אני מסבירה.
<שירה תם: אנחנו לא יכולים לבוא ולשווק את הקרקע כשיש לי רישום על שם חוכר.
דוד אמסלם: שאלתי שאלה אחרת.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לפרוצדורה של כל מה שדיברת.
דוד אמסלם: שאלתי האם יש אופציה שהמדינה מעבירה את הקרקע על שמה בלי שנסגר החשבון עם הבן אדם.
איתן ברושי: לפני שגמרו לשלם.
דוד אמסלם: אל תעזור לי.
דוד אמסלם: או שעדיין מתווכחים עם הבחור.
<ערן ניצן: התשובה היא כן.
<קריאה: יכול להיות שנכנסה תכנית לתוקף ולא נחתם הסכם.
<ערן ניצן: זה לא ממצה את הדיון מול בעל הקרקע.
<ערן ניצן: הדיון ימשיך להתקיים על גובה הפיצוי.
<ערן ניצן: זה כן מאפשר את המסלול הזה של המדינה כמו שקבעה בחוזה מלכתחילה שהקרקע היא קרקע של המדינה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתם אומרים שאתם עושים הפרדה בין גובה הפיצוי.
<שירה תם: בין שאלת הזכויות.
דוד אמסלם: אנחנו עדיין דנים על הזכויות.
דוד אמסלם: אתם עשיתם חיתוך.
דוד אמסלם: המדינה.
דוד אמסלם: יכול להיות שיש בזה הרבה הגיון.
דוד אמסלם: המדינה אומרת שאנחנו נמשיך להתווכח ואם מגיע לך יותר, ניתן לך.
דוד אמסלם: אבל אנחנו צריכים כרגע את הקרקע להמשך השימושי.
דוד אמסלם: זה מה שאתם אומרים.
<תומר רוזנר: אגב, זה דומה מאוד להפקעות כאשר יש הפרדה.
דוד אמסלם: הדגיש תומר, ואני מסכים אתו, שזה מאוד דומה לסוגיית ההפקעות, כאשר המדינה מפקיעה, רושמת על שמה ואחרי כן דנה אתך על הפיצוי כי היא צריכה את המקום.
<מוטי דלג'ו: הסעיף הזה הוא לב ליבו של החוק אבל אתה תרשה לי לומר משפט אחד לפני שאני אתייחס לסעיף כי הוא חשוב.
<מוטי דלג'ו: אני רוצה שתדעו שהחוק הזה פוגע באחת המטרות הכי חשובות של מדינת ישראל.
<מוטי דלג'ו: החוק הזה פוגע ברצון של המדינה, ביעד שהיא שמה לעצמה לפתח את הדרום ואת הצפון.
<מוטי דלג'ו: החוק הזה יביא משום שהוא יהיה קל מאוד כי הרחוב רוצה לגור באזור המרכז.
<מוטי דלג'ו: לגבי הסעיף.
<מוטי דלג'ו: אנחנו מתנגדים שקרקע תועבר כשזה לא בצו שיפוטי.
<מוטי דלג'ו: ההתייחסות של החוק היא יותר גרועה ממה שהיום החוק מתייחס - - -
דוד אמסלם: מה המצב היום?
דוד אמסלם: מה המצב החוקי היום?
<שירה תם: לגבי מי שפולש?
דוד אמסלם: עזבי את החוק.
<שירה תם: מי שאין לו חוזה?
<שירה תם: המדינה מבקשת למחוק את החכירה.
דוד אמסלם: היום כאשר אתם רוצים לקחת קרקע, בלי החוק הזה, המינהל רוצה לקחת קרקע חקלאית ואתם אמרתם שמועצת המינהל יכולה להחליט על גובה הפיצוי, מחליטים לתת לו פיצוי מסוים, הבן אדם לא רוצה, מתווכח, ואז מה קורה?
<שירה תם: פונים לבית משפט.
דוד אמסלם: מה קורה עם הקרקע, עם הזכויות על הקרקע?
<שירה תם: פונים לבית המשפט.
דוד אמסלם: זאת אומרת, המדינה פונה לבית משפט.
<שירה תם: יש אפשרות שקיימת גם היום לגבי חוזה עד שבע שנים, יש לי אפשרות לבוא ולהוציא לו צו.
<תומר רוזנר: מדובר על זכויות הקניין.
<תומר רוזנר: לא על הפינוי.
<תומר רוזנר: בחוק פינוי קרקע אין שום אפשרות.
<שירה תם: הוא מדבר על הפינוי.
<תומר רוזנר: הוא שאל על זכויות הקניין.
<שירה תם: אני אענה בשני חלקים.
<שירה תם: לגבי זכויות הקניין, אני צריכה להגיש לרשם בקשה למחוק ואם יש התנגדות, אני צריכה לנהל הליך משפטי.
<שירה תם: לגבי תפיסת הקרקע, הפינוי - - -
דוד אמסלם: אני דיברתי על הזכויות.
<שירה תם: לגבי הקניין, אני צריכה להגיש בקשה לרשם ובמקרה שיש התנגדות, אני אפנה לבית המשפט.
<ערן ניצן: כאן יש לנו סעד שאנחנו יכולים לייצר את המציאות.
<ערן ניצן: החזקה, לא נגענו בה.
דוד אמסלם: למה אתה מתנגד?
<מוטי דלג'ו: כי ההתייחסות היא שזה יותר גרוע מפולש.
<מוטי דלג'ו: היום מדינת ישראל לפולש לא עושה את מה שרוצים לעשות לחקלאי שמחזיק את הקרקע עשרים ושלושים שנים, עוד לפני הקמת מדינת ישראל.
<תומר רוזנר: הפולש לא רשום.
<קריאה: הפולש גם לא מקבל פיצויים מוגדלים, אני מקווה.
איתן ברושי: אנחנו פולשים?
דוד אמסלם: אני רוצה לחדד את העניין הזה, מוטי.
דוד אמסלם: תרשו לי.
דוד אמסלם: תהיו בקשב.
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם אתך עוד צעד.
דוד אמסלם: הרי ממה החשש, החשש שלך, אני מבין שאתה אומר שעוד לא סגרו אתנו את הסכומים.
דוד אמסלם: הרי על הרעיון, אין ספק.
דוד אמסלם: אתם דיברתם והכול בסדר.
דוד אמסלם: בסוף אנחנו באים לפיצוי הכספי והרי זאת עכשיו השאלה.
דוד אמסלם: אם יש לך מחלוקת בנושא של התכנון והצורך וכולי, ואתה חושב שיש עניין יותר לגדל בוטנים מאשר באותו מקום לשים תיירים או דיירים, זאת שאלה אחרת.
דוד אמסלם: אבל אתם אמרתם שאין בעיה.
דוד אמסלם: להפך, אתם מבינים את הצורך של המדינה, אתם מבינים שהקרקע היא של המדינה - - -
<קריאה: הכול כסף כאן כל הזמן.
דוד אמסלם: זה מה שאני אומר.
<קריאה: אני אומר שלא.
<קריאה: אני חקלאי, אני בא ממקום שנקרא כפר ביאליק.
דוד אמסלם: אני הולך אחורה.
<קריאה: גם בקניין יש מה להגיד.
<קריאה: בכל לדבר יש מה להגיד וזה לא כסף.
<קריאה: כל הזמן מדברים כאן על כסף, על פיצויים מוגדלים.
דוד אמסלם: שמעתי את מה שאמרת.
דוד אמסלם: אני גם קראתי את הכתבה בעיתון לגבי הנושא של כפר ביאליק ומה שקורה שם.
<קריאה: יש עניין של חוזים.
דוד אמסלם: בזה פתחתי את הדיון אבל אני כבר לא שם כי אני מכיר בצורך של מדינת ישראל לממש את הקרקעות שלה לייעודים אחרים שהיא מוצאת לנכון.
<קריאה: יש שיתוף פעולה.
דוד אמסלם: אתה כנראה התעוררת עכשיו מהדיון וכאילו פתחנו את הדיון.
דוד אמסלם: אני אמרתי שיש כמה קווים שביקשתי וזה כולל השיתוף שלכם בתהליך.
דוד אמסלם: חזרתי על זה לאורך כלל הדרך.
<קריאה: אין שיתוף.
דוד אמסלם: אתה כרגע כופר בעיקר ולכן אני לא רוצה להיכנס לשם.
דוד אמסלם: אני רוצה לחזור אליכם.
דוד אמסלם: אני מבין את הרציונל שלך שאתה אומר שאתה מתנגד לסעיף.
דוד אמסלם: אתה אומר שכל עוד לא סגרו אתנו את המחיר, עדיין יש לנו אמצעי לחץ.
דוד אמסלם: אני עדיין תופס את הקרקע.
דוד אמסלם: ברגע שהוא ייקח לי את הקרקע, לא יהיה לי מנגנון עליו.
<מוטי דלג'ו: אני אומר שני דברים.
<מוטי דלג'ו: דבר ראשון אני אומר שהצעת החוק הזאת מיותרת.
דוד אמסלם: את זה כבר אמרת.
דוד אמסלם: אל תחזור על הדברים שלך.
<מוטי דלג'ו: אחרי שאמרתי את זה אני רוצה שפשוט תדע, שיהיו לך הפרופורציות.
<מוטי דלג'ו: באזור המרכז, כאשר היום מינהל מקרקעי ישראל מקצה לבן בשיכון בנים במושב חצי דונם, הוא גובה סדר גודל של בין מיליון וחצי שקלים לשניים ורבע מיליון שקלים.
דוד אמסלם: אבל למה אתה הולך לשם?
<מוטי דלג'ו: כדאי שתקשיב לי אדוני.
<מוטי דלג'ו: הוא גובה בין מיליון וחצי לשניים ורבע מיליון שקלים.
<מוטי דלג'ו: כאשר מדברים כאן על הפיצוי פי שמדברים ואומרים שעוד יגדילו אותו, אנחנו יודעים למה מגיעים.
דוד אמסלם: אני כל הזמן מפרשן אותך.
דוד אמסלם: אתה אומר לי שהיות וגובה הפיצוי לא כתוב בחוק, היות ואתה יודע בכמה מפצים אותך, היות ואתה לא מסכים מראש לפיצוי, לכן אתה לא רוצה לשחרר את הקרקע ולכן אתה לא רוצה את הסעיף הזה.
<מוטי דלג'ו: אני רוצה שתאפשר לי שאני אוכל לפנות לבית המשפט.
דוד אמסלם: תמיד אתה יכול לעשות זאת.
דוד אמסלם: כמה זמן לדעתך אתה צריך כדי לפנות לבית המשפט?
<מוטי דלג'ו: הם לוחצים בלוח זמנים.
דוד אמסלם: אני מבין את הדבר הבא.
דוד אמסלם: מדובר במדינת ישראל שרוצה לקדם פרויקטים לאומיים שהגדיר אותם ערן מעל 750 יחידות דיור, שזאת באמת חטיבה רצינית מאוד.
דוד אמסלם: יש גם תושבים במדינה שצריך לדאוג להם.
דוד אמסלם: זה בוודאי בסופו של עניין תמיד טובת הכלל גוברת על זכות הפרט בדברים האלה.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם מפקיעים לאנשים קרקעות פרטיות שלהם, לא של המדינה, וגם לא שואלים אותם ולפעמים עושים את זה בכוח ומפצים אותם באמצעות אומדנים של המדינה, בלי לנהל אתם משא ומתן.
דוד אמסלם: אומרים לו כמה אתה רוצה, לא רוצה.
דוד אמסלם: טובת הכלל גוברת ולכן זה עיקרון שאנחנו חייבים להיות מיושרים אתו.
דוד אמסלם: זה פרק אחד.
דוד אמסלם: הפרק השני הוא הפיצוי ואלה שני דברים שונים כי המדינה רוצה לקדם את התכנון ובסופו של דבר היא רוצה לקדם את הבינוי.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שבגלל ויכוח כספי הנושא נתקע.
<איתמר בן דוד: אדוני היושב ראש, קפצת להקראה אבל יש גם הערות עקרוניות.
<איתמר בן דוד: אני כתבתי דוחות על ה-ותמ"ל.
<איתמר בן דוד: אני מנהל התכנון של החברה להגנת הטבע ונציג ארגונים סביבתיים ב-ותמ"ל.
<איתמר בן דוד: כתבתי דוחות.
<איתמר בן דוד: להגיד שהיום החסם הוא רק הקניין, לא.
דוד אמסלם: לא אמרתי את זה.
<איתמר בן דוד: באתי במיוחד לדיון הזה כדי להעיר הערות.
<איתמר בן דוד: אני מבקש שעד שיסתיים הדיון, אוכל להעיר את ההערות.
<איתמר בן דוד: באנו וכיבדנו את הוועדה ואנחנו רוצים להישמע.
<קריאה: אתה התפרצת לא בזמן.
<קריאה: אנחנו יושבים בשקט ובסבלנות.
דוד אמסלם: אני יכול לנהל את הדיון בלעדיכם.
<קריאה: אם תבקש, גם נלך.
דוד אמסלם: אני מסביר איך אני מנהל כאן דיונים כל יום.
דוד אמסלם: אתה אורח שלי, אז כבד את הכללים.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אני מקדם את החוק.
דוד אמסלם: אני שומע את ההערות ואת מי שאני רוצה.
דוד אמסלם: אני מבטיח לכם רק דבר אחד והוא שבסוף כל מי שירצה להעיר את ההערות שלו, ניתן לו.
דוד אמסלם: אני לא אסכם את הכול בלי לשמוע את ההערות של כולם.
<איתמר בן דוד: תודה רבה.
דוד אמסלם: אני מתקדם כרגע עם הסעיפים ויש לי דברים שאני לא מבין והחברים שלי שהם אמורים להצביע, גם הם לא מבינים.
דוד אמסלם: זה הסיפור כאן.
דוד אמסלם: בסוף אתה תעיר את ההערות.
דוד אמסלם: גם אם יהיה עוד דיון, אתה תעיר את ההערות שלך.
דוד אמסלם: כנראה שאנחנו נעשה עוד דיון.
דוד אמסלם: אתה בסוף תגיד לי שאתה רוצה לדברר על סעיף מסוים, ואכן נשמע אותך.
<מוטי דלג'ו: להתמקד רק בעניין של הכסף, מנקודת ראות שלנו זה לא זה.
<מוטי דלג'ו: אנחנו בצד העקרוני.
<מוטי דלג'ו: פשוט לא ניתן הזמן.
<מוטי דלג'ו: זאת פגיעה.
דוד אמסלם: אתה עכשיו מביא את הטיעונים למה צריך לשלם יותר כסף.
<מוטי דלג'ו: זה לא זה.
דוד אמסלם: אם פוגעים בנושא הערכי, אני לא יודע איך לפצות אותך.
דוד אמסלם: אני רק אמרתי להם שייתנו לכם קרקע חלופית.
דוד אמסלם: אנחנו כרגע עוסקים בדברים טכניים.
דוד אמסלם: אני לא יכול לשפות אותו בגין עוגמת הנפש, אני לא יכול לשפות אותו בגין הקשר הרגשי.
דוד אמסלם: אני לא יודע איך עושים את זה.
דוד אמסלם: בסוף, בשורה התחתונה, אנחנו מדברים על כסף.
דוד אמסלם: הרי אם הייתי אומר עכשיו לכל חקלאי, כולל לכם, שעל כל דונם הוא יקבל שני מיליון דולר, אני מניח שכמעט כולכם הייתם אומרים תודה רבה והולכים ומשאירים אותי לבד.
דוד אמסלם: אתה מעלה טיעונים למה צריך לשלם יותר, אבל אני לא שם.
דוד אמסלם: זה אתם.
דוד אמסלם: אני לא דן בסיפור הזה ולא נכנס אליו.
דוד אמסלם: מה שאני אמרתי להם וביקשתי זה שבנוסחת הפיצוי, ואת זה ביקשתי, שזה לא בחוק, ישתפו אתכם כחלק מהמנגנון החשיבתי.
דוד אמסלם: לא רק שיבואו ויגידו לך, אדוני, אנחנו החלטנו, זאת הנוסחה, אתה רוצה – קח, אתה לא רוצה – לא.
דוד אמסלם: זה מה שביקשתי.
<מוטי דלג'ו: היושב ראש, אני רוצה להביא בפניך פן נוסף.
<מוטי דלג'ו: אנחנו מייצגים כאן את הפן של החקלאי בעוצמתו אבל יש את הפן של הרשות המקומית.
<מוטי דלג'ו: בחוק הזה באים ומחליטים על איזה שטח, לא מתאמים, לא עם הרשות המקומית ולא עם אף אחד אלא מחליטים לגבי המקום.
דוד אמסלם: מה אני אעשה עם ההערה שאתה אומר?
דוד אמסלם: נניח שאתה צודק, מה אתה רוצה שאני אעשה אתה?
<מוטי דלג'ו: הסמכות שלך למנוע את הדבר הזה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על שני דברים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים קודם כל על חלק גדול מאוד בתכניות מאושרות שאפשר להוציא היתרים.
דוד אמסלם: את זה אמר ערן קודם.
דוד אמסלם: יש תכניות שעדיין הן לפני הפקדה, נניח בתהליך.
דוד אמסלם: אנחנו דיברנו גם על - בסופו של דבר המנגנון שנסגור בסוף – מתי בעצם המסירה של הקרקע וגם אם היה איזה משהו שלא שאלו לא את הרשות ומישהו עשה כאן משהו של חלם ופיצה אותך בחלק ובסופו של דבר לא היה צריך את הקרקע, עדיין קרקע תישאר אצלך כי אנחנו מדברים על כך שהיא תילקח ממך בפועל רק לפני שיווקים או דברים מהסוג הזה.
דוד אמסלם: כאשר רואים מתי השופל עולה.
<מוטי דלג'ו: מה שאתה אומר, זה נכון וזה גם מתבצע בשטח.
<מוטי דלג'ו: כל זמן שלא מתחילות עבודות פיתוח, לא לוקחים.
איתן ברושי: אני קודם כל אומר לחבריי שחלק מהשאלות שאתם מעלות הן שאלות של מליאת הכנסת.
איתן ברושי: יושב ראש הוועדה פועל על פי כללי הכנסת והוא מכין את הצעת החוק.
איתן ברושי: אם אתם רוצים לשאול שאלות שלא בתחום הוועדה, חבל.
איתן ברושי: דודי, אני רוצה להגיד משהו ואני רוצה להגיד את זה לאנשי התכנון.
איתן ברושי: לא צריך את הסעיף הזה.
איתן ברושי: יש כאן מאבק כוחני מתחת לפני הקרקע.
איתן ברושי: אתה בטח חש בו.
איתן ברושי: מותר לתכנן על הקרקע גם בלי להעביר את הבעלות.
דוד אמסלם: אני חושב שזאת המהות של העניין מבחינת המדינה.
דוד אמסלם: המדינה רוצה לעשות הפרדה - וכאן אני מקבל את זה – בין הפיצוי לבין התכנון.
איתן ברושי: היא יכולה לעשות תכנון.
דוד אמסלם: הנושא הציבורי הוא יותר חשוב כרגע בהיבט הזה ואני גם לא רואה אותו גורע.
דוד אמסלם: תמיד יש את האופציה, כמו שאמרתי שנעשה את השמאות ונבקש מהם את השמאי הבורר, ואחרי כן יש בתי משפט, אבל זה לא קשור, גם אם לקחתי לך את הקרקע בגלל שבסופו של דבר הזוגות הצעירים מחכים לדירה ולא יכול להיות שכל ויכוח יתחיל לעכב אותנו שנים.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שההפרדה היא נכונה, גם ערכית והיא גם לא פוגעת בסופו של דבר בחקלאים.
<רוני טיסר: על דרכי מסירתו של צו כאמור בסעיף קטן (א) יחולו הוראות לפי סעיף 29ב(ג).
<רוני טיסר: (ב1) הורה הממונה כאמור בסעיף קטן (א), יהיו הזכויות כאמור לקניין בעל הקרקע ולעניין תכנית רחבת היקף לדיור ותכנית מועדפת לדיור, יהיו הזכויות לקניין בעל הקרקע בתום שלושים ימים ממועד מסירת הצו כאמור בסעיף קטן (א).
<תומר רוזנר: הסעיף הזה שנוי במחלוקת בינינו לבין הממשלה, בין הייעוץ המשפטי לבין הממשלה.
<תומר רוזנר: אנחנו ביקשנו את השלושים ימים האלה בדיוק בגלל שאלת בית המשפט, כדי שאותו בעל זכויות תהיה לו את ההזדמנות לפנות לבית המשפט ולא יעשו לו העברה אוטומטית של הזכויות באותו יום שנותנים את הצו.
<תומר רוזנר: אנחנו ביקשנו שתהיה אפשרות לפנות לבית המשפט.
<תומר רוזנר: הפנייה במקרה הזה היא או לבית המשפט המחוזי או לבית המשפט הגבוה לצדק אבל אנחנו חשבנו צריך לתת את השירות הזה של שלושים ימים.
<עמית שטאובר: אנחנו סבורים שקודם כל להציג את האפשרות לפנות לבית המשפט רק אחרי שמישהו מעביר לקניין המדינה, היא לא מדויקת.
<עמית שטאובר: הרעיון בחוק הזה הוא שיש הודעות מקדימות כבר בשלב ההגשה של התכנית, יש משא ומתן.
<עמית שטאובר: לגשת לבית המשפט, אותו בעל זכויות יכול לגשת במהלך תקופה מאוד מאוד ארוכה שהיא הרבה יותר ארוכה משלושים ימים, בין השלב בו הודיעו לו שאנחנו מקדמים תכנית לשלב שהתכנית נקלטה ועד שהתכנית מאושרת עוברת, לפחות ממה שנמסר לי, כשנה, שנה וחצי.
<עמית שטאובר: כל התהליך הזה הוא המון ימים.
<עמית שטאובר: לא שלושים ימים אלה אולי 300 ימים.
דוד אמסלם: אבל עד אז התכנית לא מאושרת אלא זה משהו וירטואלי.
<עמית שטאובר: נכון אבל הנוסח שמוצע כאן הוא שלושים ימים מיום המסירה כאשר כולנו יודעים, כמו שאמר חבר הכנסת, שיום המסירה - - -
דוד אמסלם: של מה?
דוד אמסלם: של הצו.
<עמית שטאובר: יום המסירה של הצו יכול להתארך.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת שמרתקת אותי.
דוד אמסלם: הרי ממילא ביקשנו להודיע לבן אדם – אמרתי, ואת זה אנחנו נרצה לראות בתיקונים שלכם בפעם הבאה – לפחות חצי שנה מראש לגבי הנושא של המסירה, בין מחוברים ובין לא.
דוד אמסלם: אני חוזר על עצמי כל הזמן.
דוד אמסלם: הרי בוודאי לא יעלה על הדעת שאומרים לבן אדם לפנות את הקרקע תוך חודש.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם רגשית הוא צריך זמן להיפרד מהקרקע.
<עמית שטאובר: הרציונל של יושב ראש הוועדה מקובל.
דוד אמסלם: אתה כבר קודם נתת לו שישים ימים מראש, מהרגע שאתה נותן לו את ההודעה.
דוד אמסלם: אז עכשיו יש לו שלושים ימים ללכת ולהשיג.
דוד אמסלם: מה רע בזה?