GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אם היה 10% לצבא, ו-90% אזרחי – הייתי מבין את ההיגיון.
דוד אמסלם: אבל היות שיותר פשוט לקבל החלטה על האזרחי, כי אין מי שיצעק.
דוד אמסלם: אין לו לובי כל כך.
דוד אמסלם: הצבא, קשה לפנות אותו משם.
דוד אמסלם: וסביר להניח שרוב זיהום הקרקע דווקא נמצא איפה שיש מרב הפעילות, שזה בשדה הצבאי.
<אורית פאיס: זה לא משנה.
<אורית פאיס: את השטח שהולכים לשווק, אנחנו לא הולכים לשווק אותו מזוהם.
<אורית פאיס: גם אותו צריך לעשות לו טיהור קרקע ומים ועבודת תשתיות.
<אורית פאיס: כל אלה דברים שאפשר לעשות ישר כשמפנים.
דוד אמסלם: אבל לא נשמע לך סביר יותר, שאם מטפלים, מטפלים כבר בכל תא השטח?
<אורית פאיס: אנחנו נעשה מה שאנחנו יכולים.
<אורית פאיס: אם יתפנה לנו חלק אחד- - -
דוד אמסלם: אתם אומרים שאם אנחנו יכולים להביא עכשיו משאית לפרק במקום להביא משאית בעוד שנתיים – יאללה, בסדר.
<אורית פאיס: אנחנו רוצים לשווק כשהתוכנית תהיה בתוקף.
דוד אמסלם: אגב, את מדברת ממשרד ראש הממשלה, אני מבין.
<אורית פאיס: כן.
דוד אמסלם: ואתם לא רואים את האיזון הכללי?
דוד אמסלם: אתם משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: אתם אמורים לדאוג לעוד צרכים במדינה.
דוד אמסלם: מילא משרד התחבורה, היה אומר לי לראות תחבורה.
דוד אמסלם: אמרת שמונה חודשים.
דוד אמסלם: נניח שזה שמונה חודשים.
דוד אמסלם: אני טוען שלא.
דוד אמסלם: אני טוען שזה יפונה, ואת תראי שלא יהיה כלום שם.
דוד אמסלם: אני אבוא לבדוק את זה.
דוד אמסלם: אעשה שם סיור לוועדה, ואראה לכם שכלום לא יקרה.
דוד אמסלם: אתם עוד תשלחו עובדים שם, לנקות את העשבייה שצומחת.
<אורית פאיס: זה לא אנחנו.
<אורית פאיס: היזם זה רשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: אז הרשות.
דוד אמסלם: אני מכיר כשמתחם תע"ש בירושלים פונה.
דוד אמסלם: אני מכיר מה קרה כשתוואי הרכבת פונה.
דוד אמסלם: אני יודע מה קרה.
דוד אמסלם: נניח שהכול יהיה נכון.
דוד אמסלם: נניח ששמונה חודשים.
דוד אמסלם: לא שווה לעכב, נניח, שמונה חודשים.
דוד אמסלם: יש עיר שלמה.
דוד אמסלם: אנשים נושמים, חיים, כואב להם.
דוד אמסלם: רק על זה עומדת מדינת ישראל?
דוד אמסלם: אם זה מונח לפתחו, למה מנכ"ל משרד ראש הממשלה לא בא לפה כדי לומר לנו את זה?
דוד אמסלם: הוא עסוק מאוד.
<אורית פאיס: אתמול זומנו, והמנכ"ל בסיור, וגם הסמנכ"ל שעוסק בזה בסיור.
איציק שמולי: לפחות הפסיקו עם השקר הזה, שיבנו דיור בר-השגה על הים לזוגות צעירים בתל-אביב.
<אורית פאיס: זו היתה החלטת ממשלה ב- - -
איציק שמולי: את יודעת מה היתה החלטת ממשלה?
איציק שמולי: שלא מפנים את השדה עד שאין חלופה.
איציק שמולי: זו היתה החלטת הממשלה.
איציק שמולי: מה הפתרון, נתב"ג?
<אורית פאיס: יש פתרון.
<אורית פאיס: משרד התחבורה יכול לענות.
איציק שמולי: משרד התחבורה, זה לא מה שהוא אמר בדיון בבית המשפט.
איציק שמולי: אולי לא קראת את הפרוטוקול.
דוד אמסלם: אם תהיה בעיה בנתב"ג, יש פתרון בחיפה גם.
דוד אמסלם: אדוני ראש העיר, בבקשה תמשיך.
מאיר יצחק הלוי: מה שאנחנו מבקשים זו בקשה אחת, ברורה מאוד.
מאיר יצחק הלוי: שמחתי לראות את המהלכים – גם שלך, אדוני היושב-ראש, וגם של חבר הכנסת שמולי, שההצעה הזאת תיכנס.
מאיר יצחק הלוי: יאפשרו לנו לדון בחלופה.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה לומר משהו.
מאיר יצחק הלוי: אדוני היושב-ראש, אם לא היינו מגישים עתירה לבג"ץ, היום שדה דב סגור.
מאיר יצחק הלוי: שיהיה ברור.
מאיר יצחק הלוי: זה התאריך - יוני 2016.
מאיר יצחק הלוי: כלומר היום אני חושב, מה הייתי אומר לאותם חולים?
מאיר יצחק הלוי: מה אנחנו היינו אומרים לאותם חולים?
מאיר יצחק הלוי: זה מקומם אותי.
מאיר יצחק הלוי: אם לא היינו דוחים את זה, איך היום היו אנשים מגיעים לקבל טיפול רפואי?
מאיר יצחק הלוי: זו זחיחות שאין כדוגמתה.
מאיר יצחק הלוי: ואני רואה את האנשים האלה יום-יום.
מאיר יצחק הלוי: ופה דנים בטיהור של נקודה, ופחות טיהור של נקודה.
מאיר יצחק הלוי: מישהו השתגע פה.
מאיר יצחק הלוי: ואני חי את זה יום-יום עם האנשים האלה.
מאיר יצחק הלוי: ואני מזמין אתכם לבוא אתי, פעם אחת לטוס, ב-06:40, וב-08:00 בבוקר, לראות מי טס ולהיכן.
מאיר יצחק הלוי: אולי הייתם מוציאים את אותה אמירה זחוחה ובלתי-נסבלת הזאת.
מאיר יצחק הלוי: פשוט איום ונורא.
מאיר יצחק הלוי: והם היו צריכים לראות - ברור לך, כמו שאמר היושב-ראש - רק עשבים היו גדלים שם בעת הזו, אם היה מתפנה.
מאיר יצחק הלוי: לא היה קורה דבר.
מאיר יצחק הלוי: אני חבר במועצה הארצית; אני יודע בדיוק איך דברים מתנהלים, והנה אני אומר פה – לא יקרה דבר בעשר השנים הבאות.
מאיר יצחק הלוי: אז תראו את האנשים מול עיניכם כשאתם מקבלים החלטות כל כך זחוחות.
מאיר יצחק הלוי: מה שאני רוצה לבקש, אדוני, שתתקבל החלטה שדנים בחלופה שאנחנו מציעים.
מאיר יצחק הלוי: שיגידו שהיא טובה או לא טובה.
מאיר יצחק הלוי: רק שיהיה דיון מקצועי, עם אנשי מקצוע.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו מוכנים להביא מתכננים ברמה הבין-לאומית שיגידו, האם ניתן להשאיר את השדה, להעתיק את הטרמינל, ולבנות לזוגות צעירים ודיור למשתכן ומה שאתם רוצים על שטח של רמת אביב ט'.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו אומרים אגב, שאפשר לבנות יותר ממה שאנשי הגוש הגדול אומר.
מאיר יצחק הלוי: זו הבקשה שלי.
דוד אמסלם: רק שאלה קטנה.
דוד אמסלם: משרד התחבורה פה?
<צארלס סולומון: כן.
דוד אמסלם: בקצרה, מה עמדתכם בזווית התחבורתית?
דוד אמסלם: אתם בעמדה לסגור את השדה?
<צארלס סולומון: שמי צ'ארלי סולומון, סמנכ"ל תכנון כלכלי בתחבורה.
<צארלס סולומון: יש פה גם נציג מרשות תעופה אזרחית בתוך משרד התחבורה.
<צארלס סולומון: אני אתחיל בשאלה, מה עמדתנו.
<צארלס סולומון: עמדתנו היא לפעול בהתאם להחלטות שהתקבלו.
דוד אמסלם: מעבר לזה.
דוד אמסלם: עמדה מקצועית.
<צארלס סולומון: בהתאם להחלטות שהתקבלו, יושב פה ראש העיר.
<צארלס סולומון: היה יחד אתי בוועדה שעמדתי בראשה, כדי לבחון את אותם דברים תחבורתיים שצריך לטפל בהם כדי להבטיח שהמעבר של הפעילות התעופתית משדה דב לנתב"ג יוכל להתבצע בצורה יעילה.
<צארלס סולומון: בחנו גם את ההשפעה של הקמת שדה תעופה בתמנע וההשלכות התחבורתיות גם בהיבט הזה.
<צארלס סולומון: בינואר 2016 הגשנו את ההמלצות למנכ"ל משרד התחבורה.
<צארלס סולומון: ראש העיר יכול להעיד על כך שהיום פועלים- - -
מאיר יצחק הלוי: לא חתמתי על ההמלצות.
מאיר יצחק הלוי: למען הבהרת העניין.
דוד אמסלם: צ'ארלי, שאלתי מה העמדה המקצועית של משרד התחבורה.
<צארלס סולומון: ליישם את ההחלטה בצורה יעילה.
דוד אמסלם: לא שאלתי, מה ההחלטה.
דוד אמסלם: אני יודע מה ההחלטה של משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: אתה גם פקיד.
דוד אמסלם: מבצע החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: שאלתי מה העמדה המקצועית של אנשי המקצוע אצלכם.
דוד אמסלם: לפעמים העמדה המקצועית שלך היא א', אבל אתה עושה ב', כי זו ההנחיה.
דוד אמסלם: מה העמדה המקצועית של שר התחבורה והדרג המקצועי במשרד התחבורה?
דוד אמסלם: אני שואל, כי אני שומע ששר התחבורה בעד שישאירו את השדה פתוח.
דוד אמסלם: אם הוא מהאו"ם, הוא מהאו"ם.
דוד אמסלם: אם הוא שר התחבורה שאמור לדאוג לזה - שיגיד מה עמדתו.
דוד אמסלם: מה עמדתו?
דוד אמסלם: האם הוא מצטרף לעמדת משרד ראש הממשלה, אני מבין - הוא בעד לסגור.
דוד אמסלם: ואם הוא בעד להשאיר את זה כך, שיגיד.
<צארלס סולומון: היתה החלטה לסגור את הפעילות בשדה דב.
<צארלס סולומון: כולנו מכירים את ההחלטה.
דוד אמסלם: שר התחבורה שותף להחלטה הזאת?
<צארלס סולומון: אני אומר – הממשלה החליטה.
<צארלס סולומון: שר התחבורה הוא חלק מהממשלה.
<צארלס סולומון: אם ניתן על פני התקופה – שאלתם שאלה לגבי לוח זמנים, ויש פה נציגה של משרד ראש הממשלה, שהם מנהלים את כל התהליך של הפינוי.
<צארלס סולומון: האם ניתן בתקופה הרלוונטית לדחות את הפסקת הפעילות בשדה דב – זה דבר שמבחינתנו, אם יהיה ניתן לעשות דבר כזה, אנחנו נתמוך בזה.
איציק שמולי: אתה במשרד התחבורה, אתה יודע את זה?
איציק שמולי: אתה לא מהאו"ם.
איציק שמולי: מה היתה העמדה המקצועית שהשמעתם בדיון בבית המשפט?
איציק שמולי: לא הייתם שם מהאו"ם, נכון?
איציק שמולי: אז אולי תגיד ליושב-ראש הוועדה מה היתה העמדה שלך שם?
<צארלס סולומון: שוב – אנחנו פועלים במסגרת ההחלטות.
<צארלס סולומון: אני לא מהאו"ם.
<צארלס סולומון: אני ממשרד התחבורה.
<צארלס סולומון: לא אמרתי שאני מהאו"ם.
איציק שמולי: אתה אומר רק – אם הממשלה תחליט ככה - נעשה ככה.
איציק שמולי: ואם ככה – נעשה ככה.
<צארלס סולומון: אנחנו פה כדי לפעול בהתאם להחלטות הממשלה.
איציק שמולי: אני חושב שלא האינטרס התחבורתי עומד לנגד עיניכם.
<צארלס סולומון: ואם תהיה החלטה לעכב את הפינוי של התעופה האזרחית מהפעילות בשדה דב, זה דבר אחד.
<צארלס סולומון: אבל אם וכאשר צריך להיערך כדי להבטיח שהדבר יכול להתבצע מהמקום שהוחלט שזה שדה תעופה נתב"ג- - -
דוד אמסלם: זו לא השאלה.
<צארלס סולומון: חובתנו להבטיח, לייעל- - -
דוד אמסלם: זו לא העמדה.
דוד אמסלם: גם אם אתה לא רוצה לענות – גם טוב, נתקדם.
דוד אמסלם: אני מחדד את השאלה שגם התכוון אליה חבר הכנסת שמולי.
דוד אמסלם: אתה פקיד, אתה מבצע הנחיות.
דוד אמסלם: אם מחר יחליטו לסגור את שדה התעופה בן-גוריון - אתה תסגור אותו.
דוד אמסלם: ותוביל.
דוד אמסלם: ויגידו לך: מאילת כולם בשאטלים לפה – זה מה שתעשה.
דוד אמסלם: אין לי תלונות אליך.
דוד אמסלם: אבל יש לך עוד כובע.
דוד אמסלם: אתה ממליץ בפני הדרג הפוליטי, מה בעצם התובנות המקצועיות שלך, כי אתה איש תחבורה.
דוד אמסלם: בממשלה לא יושבים, אני מניח, אנשים שמתמחים בתחבורה.
דוד אמסלם: אם אני אעשה אנלוגיה לצבא, בצבא האלופים אומרים את עמדתם המקצועית.
דוד אמסלם: הממשלה יכולה להחליט בניגוד לעמדה, וזה בסדר.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה, בקצרה - האם אתה בעמדה שצריך כרגע, בנתונים הנוכחיים, להשאיר את שדה התעופה דב פתוח, לפחות עד הקטע הצבאי בשנתיים האלה כדי לדון בכל החלופות, ונזק גדול לא יקרה אם זה יידחה?
<צארלס סולומון: אם העמדה של משרד התחבורה, שאני מייצג אותה בדיון הזה, אם ניתן לא להפסיק את הפעילות, ולדחות את הפסקת הפעילות בשדה דב, וזה בעצם מה שנבדק על-ידי משרד ראש הממשלה הממשלה, ששאלת את נציגת משרד ראש הממשלה קודם, והוא אומר שמשרד התחבורה תומך בהמשך הפעילות באותה- - -
דוד אמסלם: זו תשובה.
דוד אמסלם: ומה אתם עשיתם כדי שזה יקרה?
דוד אמסלם: באתם אתם בדין ודברים כדי שהם בינתיים ישאירו את השדה פתוח?
<צארלס סולומון: ודאי.
<צארלס סולומון: אני רק רוצה לחדד, אולי ראש העיר לא חתם על המלצות הוועדה, אבל אני מקריא מההתייחסות – לפיכך יישום ההמלצות של הוועדה צריך לעבור תנאי מקדמי לפינוי שדה דב.
<צארלס סולומון: זה מה שהוא כתב.
<צארלס סולומון: זו התייחסותו.
<צארלס סולומון: אנחנו מנסים לעשות הכול על-מנת לבצע אותן המלצות שהמלצנו במסגרת הוועדה הבין-משרדית שעמדתי בראשה.
דוד אמסלם: אגב, בחנתם חלופות עם העיר אילת לגבי הנושא הזה של השדה הנוכחי?
דוד אמסלם: לא נבחנו חלופות.
דוד אמסלם: בכלל שיתפתם את העיר אילת בתהליך?
מאיר יצחק הלוי: תשאל אותי.
דוד אמסלם: אני שואל אותם.
דוד אמסלם: אני יודע מה עמדתך.
<אהובה זקן: שמי אהובה זקן, אני סמנכ"לית לתפעול במשרד התיירות.
<אהובה זקן: המנכ"ל שלי צריך להיכנס כל רגע, ואני מקווה שתינתן לו ההזדמנות לומר את דבריו, אבל כן הייתי רוצה שעמדתנו תישמע לגבי שדה דב, אם המנכ"ל שלי לא יגיע.
<אהובה זקן: אעשה זאת בקצרה.
<אהובה זקן: זה נאמר גם בישיבה האחרונה של ועדת הפנים באילת, והמנכ"ל שלנו אמר את זה בצורה חד-משמעית, גם הגורם המקצועי.
<אהובה זקן: אנחנו לחלוטין באותה דעה של הנהלת המשרד, שאסור לסגור את שדה דב ללא חלופה.
<אהובה זקן: אנחנו יודעים לחלוטין לומר, שהדבר הזה יגרום לנזק עצום לאילת.
<אהובה זקן: אנחנו מסתכלים על מספרי הלינות ועל מספר התיירים שמגיעים לאילת.
<אהובה זקן: זאת פגיעה רצינית, בעיקר בתחום תיירות הפנים, שמחזיקה את העיר אילת.
<אהובה זקן: אנחנו מדברים על כ-6 מיליון לינות בשנה שעברה של ישראליים בלבד.
<אהובה זקן: סגירת השדה אכן תגרום לנזק רב לאילת, ואני חושבת שללא חלופה, אסור שזה יקרה.
<אהובה זקן: למרות שאנחנו, בגדול, אמורים לבצע את מדיניות הממשלה והחלטת הממשלה, אבל לא ייתכן שתיעשה סגירה ללא חלופה.
איתן ברושי: אני מלווה את הדיון הזה במהלך השנה שחלפה, אני אזרח, ואני כל פעם עומד המום.
איתן ברושי: יושבים פה נציגי ממשלה, אומרים דבר והיפוכו, כאילו אין בעל בית לעסק הזה.
איתן ברושי: אני אומר לך, דודי אמסלם ידידי, אני מציע להוביל פה מהלך.
איתן ברושי: מה שקורה מישיבה לישיבה – לא קורה שום דבר חיובי.
איתן ברושי: יש פה דעות שונות.
איתן ברושי: בפועל גם אני סיירתי בשדה דב.
איתן ברושי: אני לא מכיר שום חלופה חוץ מאשר להשאיר את שדה דב במקום שלו.
איתן ברושי: כל הדיבורים הללו לא סבירים, כי אני יודע שנעשו פה מהלכים נדל"ניים.
איתן ברושי: אבל תראו מה אומרת מדינת ישראל - היא מוותרת על הקשר לצפון ולגליל, היא מוותרת על הקשר לערבה ולאילת.
איתן ברושי: והיא רוצה להביא 12,000 דירות, כאילו זאת הבעיה של מדינת ישראל, עוד 12,000 דירות.
איתן ברושי: הייתי אצל רון חולדאי.
איתן ברושי: אפשר גם ב-9,000 להסתדר.
איתן ברושי: אפשר בכלל לא.
איתן ברושי: שיבנו בנגב ובגליל.
איתן ברושי: הוא גם אומר וגם כתב שהוא בעד להשאיר את שדה דב.
איתן ברושי: איזו חלופה יש לכם?
איתן ברושי: דבר דמיוני.
איתן ברושי: זה גם פגיעה בביטחון.
איתן ברושי: יש מטכ"ל ושר ביטחון שלא יכולים לנחות בתל-אביב?
איתן ברושי: אני אומר לכם, ואני חבר כנסת, ואני מכיר את העיר, ובטח גם חבריי.
איתן ברושי: משהו השתבש במדינה הזאת, שהפכו את הנדל"ן יותר חשוב מהנגב ומהגליל.
איתן ברושי: מה בדיוק הדחיפות הזאת בתל-אביב?
איתן ברושי: על מה אתם מדברים?
איתן ברושי: אלא אם עשו מהלכים שהם בלתי-הםיכים, מותר למדינה לסגת, אבל לא ייתכן שיישבו פה עובדי מדינה ויסבירו.
איתן ברושי: זה לא עניין וטכני.
איתן ברושי: מה אתם אומרים – שאיש מאילת ייסע עד תמנע, מתמנע יטוס לבן-גוריון, הוא ייצא, בדרך יוותר על כל מה שרצה, ויכול להיות שגם לא יירד יותר לאילת.
איתן ברושי: לכן אני מבקש - הבעיה היא לא מתי סוגרים את שדה דב; הבעיה היא לא לסגור את שדה דב; הבעיה היא לא להרוויח פה שנה-שנתיים אלא שאין לנו פתרון אלא המשך קיומו במהדורה מצומצמת שבבסיסה זה המסלול וכל היתר תיקחו.
איתן ברושי: אבל באמת, המדינה לא יכולה להעמיד כמה דירות מול קשר לאילת ולצפון.
איתן ברושי: לכן זו הכרעה עקרונית.
איתן ברושי: באמת מחייבת עמדת ממשלה ולא של פקידיה.
דוד אמסלם: עוד מעט אסכם את הפרק הזה.
דוד אמסלם: אנחנו עוברים לנושא הקמת בית העירייה באילת.
מאיר יצחק הלוי: אעשה זאת טלגרפית.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו כעיר חמה עם טופוגרפיה קשה, נכון להיום מתן השירותים שלנו לתושבים פרוסים על הרבה מאוד מבנים, וקיבלנו החלטה, להקים בית עירייה בעסקת BOT, מקום מרכזי, לתת מענה אחד לכל הצרכים השירותיים של העיר אילת.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו נמצאים בהליך מאוד ארוך, בעיקר מול מינהל מקרקעי ישראל, ואני חייב לומר שברוב התחומים משתפים פעולה, והמצב טוב.
מאיר יצחק הלוי: נותר נושא אחד שאנחנו רוצים לבקש את ההתערבות של הוועדה, והוא הנושא שמשום שיש נוהל במועצה הארצית של מינהל מקרקעי ישראל, שכל מה שנמצא במרחק אלף מטר מהים, דינו לשלם שמאות מלאה על אם יש מסחר בבית העירייה – אנחנו בעסקת ה-BOT רוצים גם מסחר.
מאיר יצחק הלוי: אמרנו: חברים, העיר אילת כולה אלף מטר מהים.
מאיר יצחק הלוי: כלומר בעצם ההטבה הזאת לא חלה על העיר אילת.
מאיר יצחק הלוי: לכן ביקשנו להחריג את העיר אילת, כפי שכבר למדו להחריג אותה, ולקבל החלטה שהמגבלה הזאת תוסר.
מאיר יצחק הלוי: המשמעות של המגבלה תוסר.
מאיר יצחק הלוי: נוכל להקים את בית העירייה, כי החיסכון הוא של מיליוני שקלים, שכולה החלטה של מועצה ארצית.
מאיר יצחק הלוי: בני אדם יקבלו את ההחלטה – צריך לזכור.
דוד אמסלם: המינהל פה?
דוד אמסלם: מינהל מקרקעי ישראל?
דוד אמסלם: דיברתי אתו אתמול בלילה.
דוד אמסלם: לא נמצא פה.
מאיר יצחק הלוי: אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאם ההצעה, כפי ששמעתי אותך, והיא הצעה יצירתית מאוד, תתקבל במועצה הארצית, בזה בא לציון גואל.
מאיר יצחק הלוי: פותר את כל הבעיות.
דוד אמסלם: נעבור לנושא הבא.
דוד אמסלם: אחרי זה בסיכום, נתייחס לגבי הנושא הזה של בית העירייה.
מאיר יצחק הלוי: הנושא הבא, נמצאים פה חברים טובים – גם התאחדות בתי המלון, גם מנכ"לית ארגון המסעדות באילת.
מאיר יצחק הלוי: כמובן ממלא מקומי, אלי לנקרי.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו מדברים על כל הנושא של המחסור בכוח אדם.
מאיר יצחק הלוי: אדוני היושב-ראש, הצפתי את הנושא הזה בפניך גם באילת.
מאיר יצחק הלוי: המחסור בכוח אדם בעיר אילת הוא נכון בכל התחומים - גם בתחומי ההוראה, גם בתחומי הרפואה, גם בתחומי האכיפה, שיהיו שוטרים, ובעיקר בתעשיית המלונאות והמסעדנות.
מאיר יצחק הלוי: חסרים לנו הרבה מאוד עובדים.
מאיר יצחק הלוי: היום עושים כל מיני אימפרוביזציות מאוד מורכבות ובעייתיות.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו חושבים שחייבים לתת מנת התייחסות ראויה, כדי שהענף העיקרי שעליו נשענת העיר אילת, וזה תעשיית התיירות – וכשאני אומר תיירות, אני מדבר גם מלונאות וגם מסעדנות – לתת להם מענים ראויים.
מאיר יצחק הלוי: נכון להיום, כפי שאתם ודאי יודעים, בשנים האחרונות היתה לנו חלופה בדמות המסתננים הבלתי-חוקיים, דורשי העבודה שהגיעו לעיר אילת.
מאיר יצחק הלוי: עמדתי בעניין הזה ראויה.
מאיר יצחק הלוי: לאחרונה, במהלך חשוב, יש לנו אישור לגייס עובדים ירדניים, כ-1,500 במספר.
מאיר יצחק הלוי: נדמה לי שכבר שתי פעימות נעשו.
מאיר יצחק הלוי: אני חייב לומר שאנחנו חושבים שהרעיונות הללו הם רעיונות טובים, אבל אני רואה אותם קצרי מועד.
מאיר יצחק הלוי: אני חושב שצריך לחזור לרעיון של מכסת עובדים זרים, כפי שהיתה בעבר.
מאיר יצחק הלוי: בתוך זה יש עוד בעיות, אבל אני רוצה להעלות נקודה אחת, שאני רוצה לבקש את תמיכת הוועדה.
מאיר יצחק הלוי: יש לנו מה שנקרא מענק לחיילים משוחררים, זה נקרא עבודה מועדפת.
מאיר יצחק הלוי: היא ניתנת רק למקצוע כזה או אחר, בתעשיית המלונות.
מאיר יצחק הלוי: ואני חושב שהגיע הזמן לעיר אילת, כעיר שמושתתת על תעשיית המלונאות והתיירות והמסעדנות, להרחיב את היריעה.
מאיר יצחק הלוי: להגיד שעוד מקצועות בתחומים הללו יוכרו כמקצועות שמוכרים על-ידי הגורמים שנותנים את התמיכה ואת המימון.
מאיר יצחק הלוי: אגב, הגיבוי שאנחנו ניתן לאותם צעירים, אדוני היושב-ראש – גיבוי שנאפשר להם ללמוד באקדמיה, כשאנחנו נותנים מלגת לימודים מלאה לכל מי שיבוא לעבוד בעבודה מועדפת, וירצה ללמוד באקדמיה.
מאיר יצחק הלוי: זה בונוס שאין לו לדעתי אח ורע בכל מדינת ישראל.
מאיר יצחק הלוי: לכן אני מבקש, לקבל את תמיכת הוועדה גם ברעיון הזה, וגם בכך שנוכל לפתוח את כל הנושא של מחסור בעובדים בתעשיית המלונאות.
מאיר יצחק הלוי: אם תרצה לאפשר לחברים להתייחס.
<יואב בכר: שלום, אני יואב בכר.
<יואב בכר: אני מהתאחדות המלונות בישראל.
<יואב בכר: שתי התייחסות או שלוש.
<יואב בכר: אחת, בהחלט הנושא של העובדים הירדניים, שבאמת אנחנו בעיצומה של הפעימה השנייה, זה דבר מאוד חיובי.
<יואב בכר: זה הוריד הרבה לחץ.
<יואב בכר: זה מאפשר לנו קצת נשימה לעומת מה שהיה עד שזה התחיל.
<יואב בכר: אני רוצה בהזדמנות זו גם להודות לרשות ההגירה, שעובדים בשיתוף פעולה בלתי-רגיל, ומובילים את זה אתנו.
<יואב בכר: הדבר השני, אני מצטרף לשני הדברים שמאיר העיר.
<יואב בכר: אחת, עדיין יהיה צורך לדעתי בפתרון של עוד מכסה של עובדים זרים מסודרים כפי שהיה עד 2006, כדי לגבות את כל הנושא הזה; בעיקר בעבודות ניקיון ועבודות שירות בתחום הזה, ששם אנחנו מתקשים ולא מצליחים להביא עובדים ישראליים.
<יואב בכר: לגבי עבודה מועדפת, אני מחזק את דברי מאיר.
<יואב בכר: אני רק רוצה להמליץ, ובזמנו ישבה ועדה בנושא עבודה מועדפת כלל ארצית שהגישה המלצות לשר הרווחה.
<יואב בכר: הוא אמון על הנושא של עבודה מועדפת.
מאיר יצחק הלוי: רווחה או כלכלה?
<יואב בכר: רווחה, תתפלאו.
<יואב בכר: בגלל שזה ביטוח לאומי.
<יואב בכר: אני רוצה להמליץ, שיקדמו חלק מההמלצות של אותה ועדה, שלא קידמו, שזה עבודה מועדפת – היום זה לחצי שנה; אחרי חצי שנה שהעובד עובד.
<יואב בכר: בעיר אילת זה יהיה דבר גדול, אם יעשו את זה לשנה, בשתי פעימות.
<יואב בכר: אז ישמרו לא רק על גיוס טוב, אלא גם על יציבות, שעובדים לא יחזרו אחרי חצי שנה, אלא יישארו בעיר לשנה, ואולי אפילו זה יגרום להם להישארות בעיר לתקופות ארוכות יותר, שזה דבר מצוין.
<שבתאי שי: שמי שבתאי שי.
<שבתאי שי: אני מנכ"ל התאחדות המלונות באילת.
<שבתאי שי: רציתי להזכיר שעד 2006 למלונות אילת היתה מכסה של כ-600 משרות של עובדים זרים.
<שבתאי שי: בתקופתו של אלי ישי כשר הפנים, הוא החליט לבטל את המכסה הזאת, והכריז על מבצע עובדה, שנועד להביא עובדים ישראליים לאילת בכל מיני גימיקים, חלקם כספיים.
<שבתאי שי: 600 המשרות בוטלו, העובדים הזרים נשלחו הביתה, ובעצם ישראליים לא הגיעו.
<שבתאי שי: נכנסו למצוקה, והמלונות באילת, חלקם נסגרו, חלקם סגרו אגפים, והתוצאה היתה, שמאחר שהישראלים לא הגיעו, היה מין תזמון מקרי שהתחילה ההגירה הלא חוקית של הסודנים והאריתראיים לאילת.
<שבתאי שי: הם מילאו את החלל הזה.
<שבתאי שי: ברור שלסמוך על מדיניות הממשלה בנושא הזה, שהתהפכה כמעט על בסיס חודשי, שיש להם אישורים ואין להם אישורים ומי נותן להם את האישורים וכו' – אי אפשר היה לסמוך עליהם.
<שבתאי שי: אז נולד הרעיון של להביא את העובדים הירדניים.
<שבתאי שי: העובדים הירדניים הוא רעיון כשלעצמו מוצלח.
<שבתאי שי: הבעיה אתו, שהמצב הפוליטי עלול לשנות, ובוקר אחד נמצא עצמנו עם מעבר סגור, ולא יהיו עובדים באילת.
דוד אמסלם: כמה חודשים עובדים ירדניים מגיעים?
<שבתאי שי: הראשונים נכנסו בנובמבר 2015.
דוד אמסלם: איזו כמות?
דוד אמסלם: באילו פעימות?
<שבתאי שי: ב-1.4 אושרה הפעימה השנייה, 500 נוספים, ובעוד חצי שנה אמורים לבוא ה-500 הנוספים, ולהשלים את ה-1,500.
<שבתאי שי: המכסה לא נוצלה לגמרי.
<שבתאי שי: אנחנו עומדים היום בקצת פחות מ-2,000.
<שבתאי שי: עדיין יש בקשות שנמצאות בבדיקה.
דוד אמסלם: אתם צריכים יותר מזה?
דוד אמסלם: אתה אומר שיש תנודה ביטחונית – מחר יקרה משהו, ואז יסגרו לנו.
<שבתאי שי: אבל יש עוד בעיה בעובדים הירדניים כפי שהיא היום, בלי הבעיות הפוליטיות.
<שבתאי שי: העובדים הירדניים חוצים בבוקר, וחוזרים בערב לירדן.
<שבתאי שי: אין להם אישור לשהות בלילה באילת.
<שבתאי שי: הבעיה, שבתי המלון נזקקים לשירותים של העובדים הירדניים גם בשעות הערב, מה שנקרא משמרת הערב ומשמרת הלילה.
<שבתאי שי: מאחר שהאיסור הוא גורף, ובשעה 17:00 או 18:00 צריך להוציא אותם החוצה, כי המסוף נסגר, הבעיה היא טכנית של להוסיף כמה תקנים לרשות שדות התעופה, שתאפשר את פתיחת המסוף בשעות מאוחרות יותר כדי לאפשר גם את משמרת הערב ומשמרת הלילה.
<שבתאי שי: כמובן שהפתרון האולטימטיבי, שיחזירו לנו את המכסות של העובדים הזרים, ואז לא נצטרך - לא ירדניים ולא אריתראיים ולא אף אחד.
<שבתאי שי: זה היה הפתרון שהיה הכי טוב לאורך שנים באילת.
<שבתאי שי: כנראה שבגלל שהלובי, כנראה, של המלונאים לא היה מספיק חזק, ושל החקלאים היה גדול יותר, ואנשי הבניין, לכן ביטלו את המכסות למלונאים באילת לגמרי.
<שבתאי שי: במקומות אחרים השאירו אותם.
<שבתאי שי: נאלצנו לחפש פתרונות מאולתרים, שלא תמיד עולים, אבל אני חושב שהנושא של הירדניים הוא מוצלח; גם על בסיס פוליטי – הייתי אומר.
<שבתאי שי: הייתי פעם עובד מדינה, אז גם אני קצת ער, לפחות לאספקטים האלה.
<שבתאי שי: יש שיתוף פעולה אזורי.
<שבתאי שי: שמעתי היום שמשה אל עקבה נבחר להיות ראש ממשלת ירדן.
<שבתאי שי: אנחנו היינו בקשר רציף אתו.
<שבתאי שי: אני חושב שנוצר שם דיאלוג כלשהו בין אילת לעקבה, שהיה ברכה לכל הצדדים.
דוד אמסלם: טלי, בבקשה.
<טלי ביטון: שלום, אני טלי ביטון, מנכ"לית העמותה לקידום המסעדות, בתי הקפה והברים באילת.
<טלי ביטון: קודם כל, חשוב לי לייצג את חברי העמותה שלנו.
<טלי ביטון: למעשה, הם מונים, אם ניקח את ענף המסעדנות באילת, מדובר על כ-3,000 עד 3,500 עובדים ישראליים, ובין 250 ל-300 עובדים זרים.
<טלי ביטון: המצוקה בכוח האדם היא מצוקה אמתית, שכרגע אנחנו עוברים בעיקר בימים אלו.
<טלי ביטון: זה אמנם משהו שאנחנו חווים קרוב לשלוש שנים, אבל המצוקה הגיעה לשיאה בפסח האחרון, שלא מעט בעלי מסעדות ומנהלים של המסעדות מצאו את עצמם שוטפים כלים בעצמם.
<טלי ביטון: לנו, לעומת המלונאים – כבודם במקומם מונח - אין לנו הפריבילגיה של עבודה מועדפת ואין לנו הפריבילגיה של העובדים הירדניים.
<טלי ביטון: ענף המסעדנות מוחרג מזכאות הנושא של העובדים הירדניים.
<טלי ביטון: לכן אנחנו במצוקה אמתית, בין אם זה בנושא עובדים מקצועיים, ובין אם זה עובדים שאינם מקצועיים.
דוד אמסלם: הירדניים מגיעים רק למלונות?
<טלי ביטון: כן.
<טלי ביטון: אנחנו לא נהנים מזה.
<שבתאי שי: במסגרת חוזה השלום עם ירדן לפני הרבה שנים, הקצו 300 משרות לנושאים אחרים; בעיקר בבניין.
<שבתאי שי: נדמה לי במאפייה או במכבסה.
<טלי ביטון: זה הזמן לומר מילה או שתיים – קודם כל הכרה בעמותה שלנו ובענף שלנו, בעיקר באילת.
<טלי ביטון: אני רוצה להודות בהזדמנות זו לראש העיר, למאיר, שמשתף אתנו פעולה, ויעשה הכול כדי לעזור, אבל בשלב הזה נכון לעכשיו, אנחנו במצוקה אמתית.
<טלי ביטון: הנושא של היטל המס, בגובה 20%, על העובדים הזרים, שחלקם עובדים במסעדות, זה סוג של גזר דין מוות למסעדות.
<טלי ביטון: אלה מסעדות פרטיות.
<טלי ביטון: היינו רוצים קודם כל, להיות מוכרים, ולהיות חלק מפורומים כאלה ואחרים, כדי לנסות ולהשפיע, כדי שכוח האדם יגיע גם אלינו, ונהנה.
<טלי ביטון: עבודה מועדפת זה פרמטר חשוב שאנחנו מעלים על סדר היום, ורוצים שיכירו בנו, בעיקר בתחום טבחות ומלצרות, גם לעבודה מועדפת.
<יואב בכר: טבחות אגב, אין עבודה מועדפת באף מקום.
<יואב בכר: עבודה מועדפת הולך לפי מקצועות שהם לא כל כך מקצועיים.
דוד אמסלם: מה עמדתכם לגבי העובדים הזרים וכו'?
<יואל ליפובצקי: יואל ליפובצקי.
<יואל ליפובצקי: ראש מינהל שירות למעסיקים, עובדים זרים.
<יואל ליפובצקי: קודם כל, לגבי מה שנאמר, שאולי תהיה בעיה עם הירדניים, יסגרו.
<יואל ליפובצקי: משנת 2000 יש לנו החלטה, לא קשורה למלונות, על 300 היתרים לתעשייה, עם כל מיני גופים באילת.
<יואל ליפובצקי: עד היום לא סגרו.
<יואל ליפובצקי: המציאות מראה שלא סגרו, אז אני לא יודע מה החשש כרגע.
דוד אמסלם: מה לגבי הנושא הזה, שהם צריכים לחזור בלילה?
דוד אמסלם: אני מניח הרי, שיש גם עבודות שהם 24 שעות.
דוד אמסלם: הוא מפעיל מלון.
דוד אמסלם: יכול להיות שבערב צריך.
דוד אמסלם: האם אתם מסונכרנים לגבי הנושא?
דוד אמסלם: אולי אם יחזור ב-22:00 או ב-24:00, זה בסדר?
<יואל ליפובצקי: בחנו את זה.
<יואל ליפובצקי: גורמי הביטחון כרגע הם נגד הנושא שהירדניים יהיו פה אחרי שעה מסוימת.
<יואל ליפובצקי: ביטחונית.
דוד אמסלם: כלומר אין לו בעיה עד 19:00.
דוד אמסלם: עד 21:00 יש לו בעיה.
<יואל ליפובצקי: מבחינת העבודה במסוף הגבול, זו שוב, שאלה של רשות שדות התעופה.
<יואל ליפובצקי: אין לנו התנגדות שיעבדו עד 20:00 או 21:00.
<יואל ליפובצקי: אבל זו שאלה תפעולית של המעבר עצמו.
<יואל ליפובצקי: אני יודע שהם מקיימים מגעים עם רשות שדות התעופה.
דוד אמסלם: יהיה בעייתי אם תעשו דיון משותף עם המלונאים- - -
<יואל ליפובצקי: עישנו.
דוד אמסלם: ועם הצבא ואתכם, כדי להציף את העניין.
דוד אמסלם: ההחלטה לא יכולה להיות שרירותית.
דוד אמסלם: על פניו נראה לי לא הגיוני.
<יואל ליפובצקי: אני לא מתווכח עם גורמי הביטחון.
דוד אמסלם: לא מדובר פה בדברים שברומו של עולם.
דוד אמסלם: ובשעון קיץ מה קורה?
דוד אמסלם: ובשעון חורף?
דוד אמסלם: זו בדיחה כמעט.
דוד אמסלם: אני מבקש שתקיימו דיון.
<שבתאי שי: הערה קצרה.
<שבתאי שי: יואל ליפובצקי הוא באמת קרדינלי לכל מה שקרה באילת, אבל גם אז נראה לנו דמיוני שיביאו ירדניים לאילת, כשהתחלנו עם הפרויקט הזה.
<שבתאי שי: היום נראה דמיוני שיביאו אותם שעתיים – עד 19:00 בערב, כמו שאתה אומר.
<שבתאי שי: הכול כספי.
דוד אמסלם: לכן אני מסביר – אני לא סתם שואל.
דוד אמסלם: לא נראה לי הגיוני.
דוד אמסלם: אני לא סתם שואל את השאלה.
דוד אמסלם: יש פה היגיון צרוף.
דוד אמסלם: בתוך עמי אני יושב.
דוד אמסלם: אבל אם הצורך שלך הוא עד 21:00, צריך לעשות מאמץ שזה מה שיהיה.
דוד אמסלם: אני לא רואה הבדל כל כך גדול בין 19:00 ל-21:00.
דוד אמסלם: אני לא רואה מחבלים נכנסים מ-06:00 עד 19:00, ורק אז הם מתחילים להיות מסוכנים.
דוד אמסלם: אני לא רואה את זה שם.
<יואל ליפובצקי: עד 20:00, 21:00, רשות שדות התעופה, שהם לא פה- - -
דוד אמסלם: אם השאלה היא מעבר הגבול – זה לא הצבא.
דוד אמסלם: הצבא יכול לומר: אין לי בעיה, עד 22:00, 23:00, ואז יכול להיות שנשב עם שדה התעופה, וראש עיריית אילת יגיד: אני שם עליי את שני הפקחים.
דוד אמסלם: עוד כמה שעות נוספות?
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, חשוב לי לעשות דיון פנימי.