GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דב ליטבינוף: לתיירים האלה קוראים one day tour.
<דב ליטבינוף: One day tour זה סיור שהם באים לים המלח למצדה או לקומראן ואחר כך הם מחפשים להתרחץ בים המלח, לאכול ולקנות קוסמטיקה וללכת הביתה.
<דב ליטבינוף: זה הרבה מאוד תיירים שהיו מגיעים מאילת ל- one day tour, היו עוברים את הגבול ממצרים, התיירות ממצרים, היו פשוט עולים בארבע בבוקר על אוטובוסים, עוברים את הגבול, מגיעים לים המלח וחוזרים חזרה.
<דב ליטבינוף: או תיירים שמגיעים בספינות לחיפה, עולים על אוטובוסים, יורדים לים המלח וחוזרים חזרה.
<דב ליטבינוף: זה קהל גדול מאוד, הרבה מאוד תיירים שמגיעים ליום ביקור כזה.
<דב ליטבינוף: פה אנחנו רואים שנתיבי ישראל טיפלו בכביש הזה, בחתיכה הזאת.
<שאול גולדשטיין: התופעה שדב מתאר, תיירות יומית, שמגיעים אנשים לטורקיה, עולים על מטוס, מגיעים לישראל בבוקר, עושים טיול שלם בישראל, חוזרים בלילה לטורקיה, כי יותר זול לישון שם.
<שאול גולדשטיין: את כל האוכל הם מביאים אותם, הכול הכול, הדבר היחיד שהם קונים פה, לפעמים גם, זה רק מים, ומי שיש לו כסף מזכרות, אבל גם זה לא.
<שאול גולדשטיין: תיירות שמכניסה אפס כסף למדינה.
<דב ליטבינוף: אני לא מסכים עם שאול.
<דב ליטבינוף: התיירות הזאת מפרנסת הרבה מאוד חניות באזור ים המלח, יכול להיות שיש תיירות כזאת שהיא התיירות הענייה ביותר, אבל התיירות העוברת, מה שנקרא one day tour, משאירים פה כסף בחנויות, בחנויות הקוסמטיקה ובמזון ובמסעדות.
<דב ליטבינוף: יש פה חנויות ומסעדות שבנויות רק עליהם.
<דב ליטבינוף: באזור עין בוקק הם בנויים רק על הקהל הזה.
<דב ליטבינוף: כשהיה המשבר במצרים זה היה פשוט קטסטרופה, החנויות והמסעדות האלה לא עבדו.
<דב ליטבינוף: אז בכל זאת קהל כזה כן משאיר כסף.
<דב ליטבינוף: עכשיו אנחנו מתחילים, אתם רואים, כתוב, 'זהירות, אזור בולענים', מע"צ שמו שלט פה.
<דב ליטבינוף: זהירות זה שאתה צריך לרדת, אתה צריך לעצור בכביש ומישהו שנוסע איתך יעבור עם דוקרן ויבדוק את הכביש.
<דב ליטבינוף: זה הכביש שסגור.
<דב ליטבינוף: הכביש הזה סגור בגלל הבולענים.
<דב ליטבינוף: אנחנו נכנסים עכשיו לאזור שלם של בולענים, זה הכביש ההיקפי שמע"צ עשו.
<דב ליטבינוף: אתם צריכים לדעת שגם בכביש הזה, חבר הכנסת בגין, אף אחד לא עשה קידוחים כדי לדעת אם יש מתחת לכביש ההיקפי הזה מלח בתת הקרקע, שזה המקור לבולענים.
<דב ליטבינוף: זאת אומרת אם יש מלח בתת הקרקע סביר להניח שהמלח הזה יימס ויהיה חלל בתת הקרקע ויהיה בולען.
<דב ליטבינוף: אנחנו יכולים לראות מצד שמאל את מטע התמרים של קיבוץ עין גדי, שפשוט מת, וזה עצוב מאוד לראות תמרים שהניבו ונתנו, זה חיים, זה כמו בן אדם.
<שאול גולדשטיין: מצד ימין שלכם אתם רואים את בית הכנסת העתיק של עין גדי.
<שאול גולדשטיין: אנחנו מרחיבים את החפירות, אזור מדהים.
<שאול גולדשטיין: רק להוסיף לדברים של דב, אנחנו מסכימים לחלוטין, הכביש הזה הלך מערבה, הכביש הקודם ירדמ זרחה, כאן חיה אוכלוסיית היעלים האחרונה בעולם.
<שאול גולדשטיין: אין יותר יעלים חוץ מאשר התושבים של דב, אזרחות של דב.
<שאול גולדשטיין: 500 יעלים נשארו בכל העולם, הם רק פה.
<שאול גולדשטיין: הם יורדים באביב מלמעלה מההרים והולכים לכאן, לאזור הזה, לאכול.
<שאול גולדשטיין: בגלל הכביש הזה הם לא יכולים לעבור, כשהם עוברים הם נדרסים.
<דב ליטבינוף: ובאמת יש פה אוכלוסייה עצומה של יעלים, של שפני סלע, של חיות נוספות וכשתנועה של כל כביש 90 חודרת פנימה לשמורה, אתם צריכים להבין מה המשמעות שהדבר הזה עושה גם לשמירה על הטבע.
<דב ליטבינוף: אנחנו עכשיו עברנו בתוך נחל ערוגות.
<דב ליטבינוף: לא שמנו לב, אבל עברנו בתוך נחל ערוגות.
<דב ליטבינוף: כל - - - פשוט חוסם את הכביש, אנחנו חסומים.
<דב ליטבינוף: היה הגשר שם, אנחנו נגיע לגשר, אבל פשוט חסמו את הכביש.
<דב ליטבינוף: שימו לב, נתיבי ישראל שמו פה תחנה ופה בצד ימין תחנה.
<דב ליטבינוף: אמרנו להם 'חבר'ה, מה זה התחנה הזאת?
<דב ליטבינוף: אף אחד לא עוצר פה, למה שמתם את התחנה?
<דב ליטבינוף: ' עכשיו תבינו, אף אחד לא עוצר פה בתחנה, תיירים לא מבינים, במקרה יורדים פה ואז הם צריכים ללכת ברגל או לקיבוץ עין גדי או לשמורה.
<דב ליטבינוף: אמרנו להם 'תזיזו את התחנה הזאת, אין מה לעשות עם התחנה, זה middle of no where.
<דב ליטבינוף: טוב ,הם בודקים את זה.
<דב ליטבינוף: (המשך הסיור)
<דב ליטבינוף: חברים, כמו שאמרתי קודם, אני מבקש להיות - - - אני יודע שבכנסת לא ממושמעים, אבל - - -
דוד אמסלם: לא, ממושמעים.
<דב ליטבינוף: לא ממושמעים, תלוי בראש הוועדה.
<דב ליטבינוף: אז להיות מאוד ממושמעים.
<דב ליטבינוף: מה שאנחנו הראינו קודם, אנחנו קודם כל רואים פה מטע תמרים יבש, שמת, ואנחנו נמצאים באזור בים המלח, באזור היחיד שהבולענים חוצים את כביש 90 מערבה.
<דב ליטבינוף: זה אחד הדברים הכי משמעותיים שאתם צריכים להבין.
<דב ליטבינוף: זה האזור היחיד שהבולענים חוצים את כביש 90 מערבה, שעוברים את כביש 90 ולכן אנחנו סגרנו, נתיבי ישראל ומשרד התחבורה ואנחנו, את כביש 90.
<דב ליטבינוף: כאשר דיברנו באוטובוס על המכון הגיאולוגי שחזה את האנומליה מתחת לכביש עם צילום לווייני, בכביש הזה, בערך מהנקודה הזאת ועד הגשר, שמו יריעה גיאו טכנית שהחזיקה הרבה מאוד זמן, הרבה מאוד שנים, ומנעה את פתיחת הבולען, או פתיחה של בור בבת אחת וקריסה של רכב פנימה או איזה שהוא אסון.
<דב ליטבינוף: אבל כאשר הדבר הזה התקדם וראינו שקע בכביש, עשינו פה סיור וקיבלנו החלטה משותפת עם משרד התחבורה, נמצא פה שי טלאור, קיבלנו החלטה שסוגרים את הכביש ופותחים באופן זמני כביש היקפי שהוא היה כביש בתוך השמורה.
<דב ליטבינוף: זה לא הכביש שנסענו בו עכשיו, זה כביש שהיה יותר מערבה.
<דב ליטבינוף: במשך שישה-שבעה חודשים בערך, עד שהכינו את הכביש הזה, כל התנועה עברה בתוך הכביש הזה, גם בעצירה, חלק עוברים, עוצרים בצד שני, חד סטרי, אבל כל התנועה הזאת עברה בתוך שמורת טבע, בתוך האזור של היעלים, של שפני הסלע, של החיפושיות, מה עוד יש לכם שם?
<דב ליטבינוף: התחמס הנובי, כל מיני מינים אנדמים שנמצאים פה.
<דב ליטבינוף: כל התנועה עברה.
<דב ליטבינוף: שישה חודשים, אתם צריכים להבין, זה המון זמן.
<דב ליטבינוף: בכל מקום אחר בשביל לשחרר תנועה עובדים יום ולילה ועושים כביש כזה בחודשיים, פה לקח שבעה חודשים.
איתן ברושי: זה בגלל הברום.
<דב ליטבינוף: זה בגלל הברום, בדיוק.
<דב ליטבינוף: אני קודם אמרתי שהברום מרגיע את המערכת העצבית ונותן לישון טוב וסיפרתי להם שעל הילדים שלי זה לא משפיע, אבל באופן כללי זה משפיע.
<דב ליטבינוף: אז אנחנו נראה מהשקע הקטן הזה שהיה, ובגללו סגרנו את הכביש, עברה רק שנה.
<דב ליטבינוף: רק שנה עברה ואנחנו נראה מה קרה לכביש ואיך הכביש, למרות היריעה הגיאו טכנית, כי היא קיימת עדיין, אבל למרות היריעה הגיאו טכנית הזאת, מה קרה לכביש?
<דב ליטבינוף: כל התנועה, אתם רואים מה עובר פה, משאיות, בשעת חירום משאיות עם הטנקים שעוברים לדרום ועולים, כל האוטובוסים של התיירים, כל התנועה לים המלח, 2 מיליון תיירים בשנה עוברים בכביש הזה.
<דב ליטבינוף: זה לא החצר האחורית של מדינת ישראל, זה עורק ראשי, כביש 90, אחד מהאזורים היותר מתוירים ויותר מטוילים בשמורה.
<דב ליטבינוף: בשמורת עין גדי ונחל ערוגות, יציגו חברינו מרשות הטבע והגנים למעלה נתונים, חצי מיליון תיירים בשנה.
<דב ליטבינוף: בחוף הזה שאנחנו נראה אותו, שנזנח, השקיעו 4.5 מיליון שקל כתוצאה מהירידה, להנגיש אותו לציבור, זה החוף היחיד הציבורי חינם בתחומי הקו הירוק, בים האמיתי.
<דב ליטבינוף: 350,000 מתרחצים בשנה.
<דב ליטבינוף: אנחנו נראה עכשיו, זה נראה כמו צ'רנוביל.
<דב ליטבינוף: מת.
<דב ליטבינוף: עובד ציין משהו חשוב, הכביש הזה, כשהיה בו את השקע הקטן, היה פלס, היה ישר, ובמרכז, איפה שאתם רואים חול, שם התחיל השקע הקטן.
<דב ליטבינוף: בכביש הזה יש הגנה והשקיעה שלו זה שקיעה של כמעט מטר וחצי-שניים.
<דב ליטבינוף: כל זה קורה כשבכלל לא נסעו על הכביש, סגרנו אותו, בלי שום לחץ של רכבים ומשאיות ותארו לעצמכם אם הכביש הזה היה ממשיך להיות פתוח, מה היה קורה פה באזור.
<קריאה: תפרגן למכון הגיאולוגי.
<דב ליטבינוף: אני פרגנתי.
<דב ליטבינוף: אני אמרתי קודם, שהמכון הגיאולוגי חזה - - -
זאב בנימין בגין: כשתסיים אז נציג המכון הגיאולוגי יסביר את החיזוי.
<דב ליטבינוף: בבקשה, בוא.
זאב בנימין בגין: אני נציג בלתי רשמי, אבל יש נציג רשמי.
<מאיר אבלסון: צהריים טובים.
<מאיר אבלסון: דבר ראשון, התופעה הזאת של הבולענים, השקענו בעזרים טקטיים, זו תופעה ידועה בעולם.
<מאיר אבלסון: יש איזה חלל בתת הקרקע, כל מה שמעליו מחכה מחכה מחכה, החלל מגיע לגודל מסוים, מה שמעליו עומד להיכנע, כבר נמאס לו, אין לו כוח, ופלאף, בדרך כלל זה בצורה של בוכנה לתוך חלל.
<מאיר אבלסון: ים המלח עד עכשיו, מה שראיתי, זה המקום עם ההתפתחות הכי מהירה בעולם של בולענים.
<מאיר אבלסון: לסבר את האוזן, לסבר את העין, זה החוף מהאגן הדרומי עד עין גדי, זה מעין גדי צפונה, כל מה שאתם רואים פה זה עוד פחות מעודכן, התקילו אותי לסיור, עוד לא שמתי את האיור המעודכן, מה שאתם רואים, כל הנקודות הלבנות פה, אלה הצבירים של הבולענים.
<מאיר אבלסון: נכון להיום יש 5,500 בולענים.
<מאיר אבלסון: בין מאי 2014 למאי 2015 הצטרפו למערך של כל הבולענים 712 בולענים, כנראה יותר.
<מאיר אבלסון: כל זה נעשה על ידי סקירה של ליידר.
<מאיר אבלסון: זה משהו מלוויין שסוקרים ועושה פיצ'רס מאוד עדינים של פני השטח וככה אנחנו מסמנים את הבולענים.
<מאיר אבלסון: זה 712 בולענים.
<מאיר אבלסון: כמו שדב אמר יפה ונכון, המקום היחידי שהבולענים ממש מסכנים את הכביש זה פה.
<מאיר אבלסון: מה שאתם רואים פה זה באמת אימג' של ליידר, שזה בצורה של לייזר מלוויינים, ופה מה שאתם רואים זה ההבדל בין מאי 2011 ומאי 2013.
<מאיר אבלסון: הדבר הזה זה שנתיים.
זאב בנימין בגין: אבל מה רואים, מאיר?
<מאיר אבלסון: מה שאתם רואים פה, כל החולים זה שקיעה של חצי מטר.
<מאיר אבלסון: זה כביש 90.
<מאיר אבלסון: זה כביש 90, זה החוף שם, הדבר הזה זה ה- campsiteפה, שלגמרי ננטש כבר מזמן.
<מאיר אבלסון: פה זה כל מה שאתם רואים, האזור עד הערוץ, פה עובר הערוץ ופה הוא נכנס לתוך המטעים.
<מאיר אבלסון: האזור הכי צפוני זה קצת דרומה לכביש שם.
<מאיר אבלסון: הבולענים, כל הבולענים מתחלקים לשתי קבוצות, לפי הסביבה שהם שוקעים.
<מאיר אבלסון: יש מישורי בוץ, מה שראיתם כשנסענו מדרום לחוף מינרל, יש אזורים כאלה שטוחים שהם של בוץ, שם הם פחות מסוכנים, אבל באזורים כאלה שאתם רואים פה, זה חומר של נימפת סחף, של כל הסחף שמגיע מנחל ערוגות ונחל דוד.
<מאיר אבלסון: הבולענים פה הם הרבה יותר מסוכנים.
<מאיר אבלסון: המלח שמומס נמצא פה בעומק של 53 מטר מתחתינו, כך שיש עמודה מאוד גדולה - - -
זאב בנימין בגין: מה עובי המלח?
<מאיר אבלסון: עובי שכבת המלח 20 מטר.
<מאיר אבלסון: כשזה מומס כל השכבה הזו של הסלעים האלה, של המשקעים האלה שאתם רואים, מחזיק הרבה מאוד זמן, כי זה גם עמוק, ואז נוצרים בולענים שהם צרים, יכולים להיות שני מטר קוטר ו-15 מטר עומק.
<דב ליטבינוף: אנחנו נראה כזה תיכף ואנחנו נעשה את זה בזהירות גדולה מאוד.
<קריאה: מה גורם להמסה של המלח?
<מאיר אבלסון: ההמסה של המלח זה ההתייבשות של ים המלח.
<מאיר אבלסון: זאת אומרת ברגע שהמפלס יורד - - -
<דב ליטבינוף: אנחנו נראה למעלה בפרזנטציה את השרטוט הזה.
<מאיר אבלסון: ברגע שהמפלס יורד - - - ב-1970 המפלס היה גבוה, זה מפלס מי תהום, פה יש אינטר פייס כזה בין מים מתוקים שבאים מההרים, מירושלים, מוזנים באזור שדרת ההר, והמים המתוקים האלה מגיעים לפה ויש מתחתיהם מי תמלחת שסמוכים לים המלח.
<מאיר אבלסון: אז כשים המלח היה עם מפלס גבוה, אתם רואים שמי התמלחת, מי התהום של התמלחת מכסים את שכבת המלח, המים האלה רוויים, לא ימיסו את המלח.
<מאיר אבלסון: ברגע שהים מתייבש, המפלס שלו יורד וגם קו החוף נסוג מזרחה, אז הנסיעה שלו מזרחה גורמת לזה שגם מפלס מי התהום יורד, אבל גם האינטר פייס הזה נודד מזרחה, בגלל שמי התמלחת הולכים לים המלח ואז מגיעים המים התת רוויים, המים התת רוויים האלה עולים דרך כל מיני סדקים לשכבת המלח, עושים חלל - - -
<קריאה: תת רוויים זה מתוקים.
<מאיר אבלסון: כן, זה אפילו לא לגמרי מתוקים, אפילו מי ים, מליחות של מי ים.
<מאיר אבלסון: ואז נוצר חלל והשלב הבא זה קריסה לתוך החלל הזה.
<מאיר אבלסון: מה שאני רציתי להגיד לכם, שפה גם לכאורה מאוד קשה לחזות את הבולענים כי ה - - - פה מעל מלח מחזיקים חזק, אבל יש שיטה, זו שיטה מדהימה שפותחה על ידי גיאו-פיזיקאים.
<מאיר אבלסון: בשנות ה-90 פעם ראשונה הציגו אותה זו שיטה שנקראת אינסר, דב הזכיר תצלום מלוויינים שמקרין קרינה אלקטרומגנטית של גלים, גם דומה ללייזר, אבל זה באורך גל של מיקרוגל והוא קולט את הגל עצמו.
<מאיר אבלסון: הלוויין מגיע עוד פעם, שולח קרן, יודע בדיוק מה הגובה של הקרקע ומחזיר.
<מאיר אבלסון: משווים בין שתי הגיחות האלה ורואים את האופסט של הגלים, איך שהם עושים התהפכות, לא חשוב, אורכי גל ביניהם, ואז יכולים לזהות שקיעות עדינות של מילימטרים.
<מאיר אבלסון: מה התוצאות?
<מאיר אבלסון: מה האפליקציה פה?
<מאיר אבלסון: זה כביש 90, אתרי הבולענים, אתם זוכרים שהראיתי לכם?
<מאיר אבלסון: פה זה הים.
<מאיר אבלסון: הים, בגלל שהוא מתנדנד, אז יש דבר שנקרא דה קורלציה בין שני הלוויינים - - -
זאב בנימין בגין: לא חשוב.
<מאיר אבלסון: בני הוא הצנזור שלי.
איתן ברושי: לא, הוא מכיר את הקליינטים.
זאב בנימין בגין: לא, אני המאזין הסביר, המאזין מהרחוב.
<מאיר אבלסון: פה זה אותם הקלסטרים של הבולענים שאתם רואים.
<מאיר אבלסון: אתם רואים את הכביש?
<מאיר אבלסון: זה הכביש, נאדה, לא רואים שום שקיעה, זה בדצמבר 2011, לא רואים כלום.
<מאיר אבלסון: הולכים קצת יותר מאוחר, זה 2012, ספטמבר, אתם רואים על הכביש?
<מאיר אבלסון: מתחילים לזהות.
<מאיר אבלסון: אזור החצייה זה פה, הבולענים פה, עוברים לשם ואז הבולענים בחלקה ההיא של המטע הנטוש, מתחילים לראות.
<מאיר אבלסון: אתם רואים, הצבעים מראים את מידת השקיעה.
<מאיר אבלסון: פה רואים שקיעה די קטנה.
<מאיר אבלסון: ואז מגיעה כמעט - - - פה ממש שקיעה משמעותית, הכחול.
<מאיר אבלסון: ברגע שרואים כחול יש לנו פה - - -
זאב בנימין בגין: והכול מתת הקרקע.
זאב בנימין בגין: שום דבר לא רואים על פני הקרקע.
<מאיר אבלסון: כן, על פני השטח מתחילים לראות תופעות סידוק, החבר'ה של ליאוניד מתחילים לזהות כל מיני תופעות סטרוקטורה.
<מאיר אבלסון: מה זה הסידוק פה שאתם רואים?
<מאיר אבלסון: הרי יש שקיעה ואז הכול נמתח מסביב לשקיעה.
<מאיר אבלסון: ברגע שמשהו מתכופף אז אתם תראו סידוק מעל הכפיפה.
<מאיר אבלסון: זו כבר שקיעה משמעותית.
<שאול גולדשטיין: אבל למה בתאריך הזה עדיין ממשיכות משאיות לנסוע על הכביש הזה?
<דב ליטבינוף: אני אגיד לך, אתה לוקח מה שנקרא מקדם סיכון.
<דב ליטבינוף: אתה יודע איפה פחות או יותר הדבר הזה נמצא, אתה יודע שיש פה הגנה על הכביש, אז אתה יכול לחזות, בגלל ההגנה, אתה יודע שזה לא יקרוס.
<דב ליטבינוף: יש יריעה גיאו טכנית ואתה יודע שזה לא יכול לקרוס בבת אחת ואז אם אתה רואה את זה בעין, או אתה רואה פיזית את השקיעה, אז זה כבר מתחיל להיות מדאיג.
<דב ליטבינוף: כשהדבר הזה קרה באמת זה כבר הדאיג ואז זה כבר היה חירום וסגרנו ביום אחד.
<שאול גולדשטיין: מי מתחיל לטפל בזה?
<שאול גולדשטיין: הרי ב-2011-12-13 ראו את זה - - -
<דב ליטבינוף: טוב, זה לסיפור אחר.
<דב ליטבינוף: אתה צודק, אבל על זה נדבר אחר כך.
<קריאה: שאלה, כרגע אנחנו בצד הירדני?
<דב ליטבינוף: לא.
<מאיר אבלסון: בצד הירדני יש קצת.
<שאול גולדשטיין: למה?
<מאיר אבלסון: כי ים המלח מגיע שם עד למצוק.
<דב ליטבינוף: אני רוצה להגיד לך עוד משהו.
<דב ליטבינוף: דרך אגב, אנחנו על השבר הסורי אפריקאי והמלח הזה הוא ממיליוני שנים - - -
<קריאה: לא, דיס אינפורמציה, נשמה.
<דב ליטבינוף: למה?
<דב ליטבינוף: אתה יודע עד איפה הבולענים בצד השני?
<דב ליטבינוף: אתה יודע?
<דב ליטבינוף: אתה היית שם?
<דב ליטבינוף: אני הייתי.
<דב ליטבינוף: אתה יודע איפה הם נמצאים?
<דב ליטבינוף: הם נמצאים בחלק הדרומי ביותר ולא בחלק הזה.
<דב ליטבינוף: גם פה יש אזורים עם מצוקים שכן התפתחו בהם בולענים.
<מאיר אבלסון: אבל שכבת המלח היא בת 10,000 שנה והבולענים עצמם התחילו ב-1980.
<דב ליטבינוף: נכון, אבל לא אמרתי את זה, אמרתי שיש תזוזה של הפלטות, שזה שבר.
<קריאה: אבל - - - לגבי כאן, למה היא לא תופסת שם?
<מאיר אבלסון: בים המלח כל העניין זה השקעה של שכבת המלח, שהיא המקור של הבולענים.
<מאיר אבלסון: שם המבנה הוא כזה שים המלח מגיע כמעט עד המצוק, זאת אומרת שכבת המלח שם לא נחשפת כמו בצד הזה, יש מרחק גדול בין ים המלח למצוק.
<מאיר אבלסון: צורת האגן היא כזו שהמים נקווים יותר לכיוון ההוא.
זאב בנימין בגין: רק על המשמעויות הנוספות.
זאב בנימין בגין: שואלים לפעמים, אז למה אנחנו צריכים לשלם לחוקרים במכוני מחקר ממשלתיים, יש לנו מספיק אוכלי חינם באוניברסיטאות שמבלבלים את המוח ויוצאים לשבתון ומשחיתים את כספי הציבור.
זאב בנימין בגין: המכון הגיאולוגי הוא מכון מחקר ממשלתי וזו דוגמה מעולה לחשיבות של מכון מחקר ממשלתי שהוא מוכוון לצרכי הכלכלה והמשק על פי הגדרות הממשלה.
זאב בנימין בגין: הצעצוע היפה הזה של החיזוי הוא פרי עבודת מחקר כללית לגבי הבולענים משנת 2000, זה 15 שנה, דוקטורט שלקח ארבע שנים, של רן, ואחר כך פיתוח נוסף של הכלים שהוא העמיד לרשותנו.
זאב בנימין בגין: דיברתי קודם על הצורך להמשיך ולתקצב את המחקרים האלה של הבולענים באופן רב שנתי, אנחנו מדברים עכשיו על תכנית החומש הבאה, אני חושב שהחברים במכון באמת, עד שהבינו את התופעה, עד שהבנו את התופעה, לקח גם כן כמה שנים, היות שאנחנו מבינים אותה אנחנו יכולים לחזות את ההתפתחות.
זאב בנימין בגין: בלי ההבנה אין תחזית.
זאב בנימין בגין: יש כמובן מכוני מחקר חשובים ממשלתיים אחרים, כגון המכון המחקר החקלאי הידוע כוולקני.
זאב בנימין בגין: אני חושב שאלה גומחות לא ידועות ומאוד מאוד חשובות בשירות הציבורי.
<דב ליטבינוף: חברים, עכשיו בזהירות בזהירות אנחנו ניכנס לראות את אחד הבולענים היותר מיוחדים ויותר עמוקים.
<דב ליטבינוף: אתה אמרת שאתה לא מכיר את העומק הזה.
<קריאה: 65 מטר, עוד לא נתקלתי.
<דב ליטבינוף: אז אולי אני מגזים, אני בדרך כלל מגזים.
זאב בנימין בגין: 29 מטר ראינו.
<דב ליטבינוף: אז אולי את זה אתה לא מכיר ואני מחדש לך משהו.
<דב ליטבינוף: ממעמקים קראתיך.
<דב ליטבינוף: מספר מילים בנקודה הזאת.
<דב ליטבינוף: ראינו את מינרל, איך מינרל ננטש ומינרל מקום פרנסה לקיבוץ מצפה שלם.
<דב ליטבינוף: אנחנו רואים עוד אזור שלאט לאט נאכל.
<דב ליטבינוף: אנחנו ראינו את כפר הנופש שהיינו בו לפני רגע, עם הבולען הגדול, המרשים הזה.
<דב ליטבינוף: הוא ננטש.
<דב ליטבינוף: כפר הנופש שננטש ב-1998, אבל אנחנו המשכנו לקיים כאן חיים והקיבוץ התפרנס, גם מתחנת הדלק שאנחנו רואים.
<דב ליטבינוף: דרך אגב, מי שיש לו רכבים, עכשיו המחיר מוזל, יכול לתדלק.
<דב ליטבינוף: אז גם תחנת הדלק שננטשה וגם המסעדה וחנות.
<דב ליטבינוף: אנחנו לא לוקחים אתכם לראות את החוף שהושקעו בו 4.5 מיליון שקל וביום שהיינו אמורים לפתוח סגרנו את הכביש.
<דב ליטבינוף: סגרנו את הכביש, מת החוף, 4.5 מיליון שקל שהלכו לים.
זאב בנימין בגין: לא, לבולען.
<קריאה: שנבלעו באדמה.
<דב ליטבינוף: אני לא לוקח אתכם לגשר.
<דב ליטבינוף: גם הגשר כבר התחיל להיות בבעיה ונפתח ואנחנו רואים את כל התנועה שהוסטה פנימה לתוך השמורה.
<קריאה: כמה זמן הגשר תפקד מהרגע שסיימו לבנות אותו?
<דב ליטבינוף: מ-2009, הושקעו בו 60 מיליון שקל.
דוד אמסלם: חשוב לי שתעלה את הנושא הזה, איך הושקעו 60 מיליון שקל בלי בדיקה, כשידעו שזה אזור מסוכן, לבדוק - - -
<דב ליטבינוף: לא הייתה שום ברירה, ב-2001 הגשר פשוט קרס.
דוד אמסלם: אני חושב שמדינת ישראל לא אמורה להשקיע 60 מיליון שקל בגשר לשלוש שנים.
דוד אמסלם: תעלה את זה, כדי שנבדוק את זה.
דוד אמסלם: יכול להיות שנשלח את זה למבקר המדינה, שיבדוק למה.
<דב ליטבינוף: באמת הושקעו כאן 60 מיליון שקל והגשר הזה שימש את התנועה, את כביש 90, מ-2009 עד 2015, בינואר 2015 נסגר הכביש.
<דב ליטבינוף: אז אתם רואים מעט עין גדי, אחז מהאזורים הכי יפים במדינת ישראל.
<דב ליטבינוף: תראו כמה הדבר הזה עצוב.
<דב ליטבינוף: המטעים האלה, המטע הזה, אנחנו לא יודעים מה עתידו, כמו ששמעת מהמכון הגיאולוגי, רצועת הבולענים הולכת בדיוק בכיוון הזה ואנחנו רואים גם כאן בולענים.
<דב ליטבינוף: הנה אנחנו רואים שפן סלע רץ, הם לפחות יכולים להסתובב פה בלי שיקרה להם שום דבר.
<אריה שחל: אבל חלק נטוש שם, דב.
<דב ליטבינוף: אתם רואים שם כמה תמרים יבשים, זה נטוש, אבל מכיוון שאנחנו לא יודעים לאן זה הולך בדיוק צפוי שגם התמרים האלה יילכו.
<קריאה: יודעים בדיוק.
<דב ליטבינוף: דרך אגב, הכביש, איפה שהוא עובר היום, אני אמרתי את זה באוטובוס, גם בכביש הזה אין ודאות מכיוון שלא נעשו קידוחים לפני כדי לדעת אם יש שכבות מלח בתת הקרקע, כדי לדעת אם יש שם פוטנציאל של היפערות בולענים, עוד לא עשו את הבדיקות המקיפות ולכן הכביש הזה הוא כביש זמני ואנחנו לא יודעים מה מצבו.
<דב ליטבינוף: עכשיו יש צוות שעובד על פתרון הקבע.
<דב ליטבינוף: גם כאן, אני כמובן הייתי מבקש שהדבר הזה יואץ ויילך יותר מהר ממה שבדרך כלל הולך.
<דב ליטבינוף: אנחנו היום ביום רגוע, אבל יש פה תנועה בחגים, זה משהו באמת בלתי הגיוני.
זאב בנימין בגין: דב, אני מבקש שוב להדגיש מזווית אחרת את חשיבות המחקר.
זאב בנימין בגין: ראינו תופעות מבהילות וייתכן לעתים, בגלל מקדמי ביטחון שהרשויות רוצות לקחת ואנשים באופן טבעי רוצים לקחת, יכולים להמליץ אולי שלא לצורך על נטישה של אזור יותר רחב.
זאב בנימין בגין: היכולת המחקרית היום היא כזאת שהיא מאפשרת בכל זאת לדקדק ולדייק.
זאב בנימין בגין: מה שאנחנו רואים לפנינו שם, אתם רואים, אותם 20-30 עצי דקל יבשים, מצד ימין עדיין שום דבר, מצד שמאל עדיין שום דבר, וכמו שאמר מאיר, אנחנו היום יכולים לדעת במידה רבה של ביטחון מה הוא האזור המועד לפורענות לפחות בשנים הקרובות.
זאב בנימין בגין: נניח, אם אפשר להוציא תנובה וכסף מאזור, בצורה זו או אחרת, שהוא אולי יינטש בעוד 10-12 שנים, אבל בינתיים אפשר להביא פרנסה לאנשים.
זאב בנימין בגין: אז גם זו היכולת המחקרית שמתבטאת לא רק בחיי אדם אלא גם במובן הכלכלי.
<דב ליטבינוף: דברי חוכמה.
<שאול גולדשטיין: אם כבר הגענו עד לכאן, אז מדברים קודם כל על הבעיות, אבל האנשים שהגיעו לכאן וגם התיירים מגיעים מסיבות מסוימות.
<שאול גולדשטיין: יצא פה ג'ודי, מנהל שמורת עין גדי, הוא עובד בשמורה הרבה שנים אז אם אטעה במשהו הוא יתקן אותי, אבל עקרונית יש לנו כאן שלושה נחלים ראשיים, נחל דוד, נחל עין גדי, נחל ערוגות.
<שאול גולדשטיין: יש פה אתרי עתיקות, אם תסתכלו בפנים, יש מצעד ערוגות על הגבעות הנמוכות מעל הדקלים.
<שאול גולדשטיין: תלכו יותר ימינה, תראו שטח כאילו נטוע, כאילו מטע כזה בהרים, זו חלקת ניסיון שכבר 20 שנה אוניברסיטת תל אביב עובדת כאן ומנסה להראות איך מחזירים מינים מקומיים למקום, לבדוק את ההשפעה שלהם על בעלי החיים בסביבה.
<שאול גולדשטיין: זה אחד המחקרים הארוכים ביותר בעולם שדוגמים אותו כל שנה במשך כבר יותר מ-20 שנה.
<דב ליטבינוף: אתם יודעים למה זה מחקר ארוך?
<דב ליטבינוף: מכיוון שאוכלוסיית היעלים גדלה ואז היעלים אוכלים את המחקר ואז זה לא צומח, ואז הירוקים אומרים שזה בגלל שאין מים.
<דב ליטבינוף: אבל כמות היעלים גדלה והכפילה את עצמה, אז איך היעלים מכפילים את עצמם אם אין מים?
<שאול גולדשטיין: יש מה שקרה פה למשל בזמן העבודות, היעלים בחורף עולים להרים, אבל באביב ובקיץ הם יורדים לפה.
<שאול גולדשטיין: אתה עובר את הכביש והולך יותר מערבה ויותר מערבה, למעשה אתה מצמצם את אזור המחיה שלהם וכמות המקום שהם יכולים לחיות ממנו הולך וקטן.
איתן ברושי: ומה עושים, שאול?
איתן ברושי: הוא הופך להיות ירוק, אנחנו אומרים מה שרואים מכאן לא רואים משם.
<שאול גולדשטיין: מה שנקרא, אני מייצג את הקו הירוק.
דוד אמסלם: אני רק אומר, במדרג קודם כל נדאג לאנשים, אחרי זה ליעלים.
<שאול גולדשטיין: אז בואו נדבר על אנשים שנייה.
<שאול גולדשטיין: אני אומר את זה כאן, דבר שיעורר מהומה ומעורר מהומות, יש לנו הסכם הבנות עם עין גדי על המים, חלוקת מים בין הטבע לבין התושבים.
<שאול גולדשטיין: אנחנו עומדים מול הביקורת הציבורית היום ולא מפסיקים להם את המים.
<שאול גולדשטיין: לפי האמנה אנחנו צריכים לקבל הרבה יותר מים ואנחנו עושים את זה בהדרגתיות, עושים את זה שלב אחרי שלב.
דוד אמסלם: מאיפה המים?
<דב ליטבינוף: אני אסביר.
<דב ליטבינוף: קודם כל עין גדי הוא ספק - - -
דוד אמסלם: בשביל המפעל?
<דב ליטבינוף: לא, של המפעל, קודם כל בשביל לחיות.
<דב ליטבינוף: קודם כל קיבוץ עין גדי הוא ספק המים של עצמו, אנחנו לא מקבלים עדיין מים ממקורות, שזה לכשעצמו תקלה.
<דב ליטבינוף: צריך להגיע, כולנו מסכימים שאנחנו צריכים להיות מחוברים.
<דב ליטבינוף: אנחנו השנה חוגגים 60 שנה, עוד לא התחברנו.
<דב ליטבינוף: אנחנו מקבלים מים מקידוחים שהקיבוץ עשה.
דוד אמסלם: הקיבוץ עצמו עושה את הקידוחים?
<דב ליטבינוף: פעם היו תופסים את המים במעלה הנחל, גם פה וגם שם ובהסכמות ובהבנות ובאמנה שנחתם עם רשות הטבע והגנים הורידו את התפיסה של המים למטה, שגם הטבע יקבל את כל המים שהוא צריך ודקה לפני שזה יורד לים המלח, בסוף הקיבוץ יתפוס את המים.
<דב ליטבינוף: אז כולם נהנו מהסיפור הזה.
<דב ליטבינוף: מה ששאול הדגיש, שבאמנה יש כמות של מים שאנחנו צריכים להזרים חזרה לטבע, אממה?
<דב ליטבינוף: שחסר מים.
<דב ליטבינוף: אנחנו לא נחזיר לטבע והקיבוץ יתייבש.
<דב ליטבינוף: אז יש פה פער בלוחות הזמנים שאנחנו מקווים שהוא ייסגר.
דוד אמסלם: כמה קוב אתם שואבים?
דוד אמסלם: מה הצריכה?
<אריה שחל: קיבוץ עין גדי, מכסת המים שלו היא 5.1 מיליון קוב מים, מתוך זה הוא מקבל היום בערך 700,000, זה מה שהוא צורך.
דוד אמסלם: 700,000 קוב אתם צורכים בשנה?
<אריה שחל: כן, 700,000 קוב לכל מה שהיה חקלאות, את החקלאות הזאת אתם רואים פה, כשזה חי, עכשיו בטח צורכים פחות, וליישוב עצמו ולמתקנים ביישוב, יש בית מלון.
<קריאה: דודי, פר תושב זה המון.
<דב ליטבינוף: אבל אתה לא מסתכל על זה פר תושב, כי יש פה תיירים שמגיעים לפה.
<דב ליטבינוף: זה כמו שתגיד פר תושב, במועצה אזורית תמר יש לה הכי הרבה, אבל יש פה 2 מיליון תיירים.
<אריה שחל: זאת התצרוכת היום.
<אריה שחל: כל הסידורים שדב דיבר עליהם, של ביטול התפיסות בתוך הנחל ותפיסת המים למטה, לפי המדידות שלנו הגדילו את ההזרמה לטבע בערך ב-40%.
דוד אמסלם: לא הבנתי, אתם שואבים את המים מהקרקע או שזה נגר?
<דב ליטבינוף: מהנחל.
<אריה שחל: יש לנו שלושה מקורות מים.
<אריה שחל: נחל דוד, האופי של התפיסה נשאר אותו דבר, אנחנו לא קודחים ולא שואבים מלמטה, תופסים את המים מעל פני השטח, אבל בנקודה שהיא בערך 400 מטר מזרחית לנקודה הקודמת.
<אריה שחל: אז הטבע הרוויח זרימה מלאה של 400 מטר.
<אריה שחל: כל זה נחלק בין הטבע לבינינו.
<אריה שחל: המקור השני זה נחל ערוגות, שם אנחנו נותנים למים לחלחל ובנינו נקז ומהנקז הזה זה מגיע לנקודת שאיבה.
<אריה שחל: הייתי צריך להגיד, בנחל דוד לא קרה כלום, אותה כמות מים.
<אריה שחל: בנחל ערוגות אנחנו תופסים שליש מהמים שתפסנו קודם כי זה לא הצליח הנדסית, המים מתפזרים בערוצים תת קרקעיים וכו'.
<אריה שחל: מנחל ערוגות אנחנו צריכים להזרים לאזור שמעל עין גדי מים חליפיים למים שאנחנו לוקחים מעין גדי.
<אריה שחל: זה הפער שדב דיבר עליו, שאנחנו עוד לא יכולים לעשות את זה היום ואנחנו מתארגנים לעשות את זה.
<אריה שחל: בסוף זה יתבצע, אבל לא - - -
דוד אמסלם: היטל הפקה אתם משלמים או ככה?
<אריה שחל: היטל הפקה שילמנו מלא.
<אריה שחל: היישוב היחיד שנדרש לשלם היטל הפקה על מים שנתפסים במורד, היישוב היחיד.
<אריה שחל: עכשיו רשות המים הבינו את העניין הזה גם כן, אז הם אמרו, בואו נקפיא את זה עד שנבחן את הדברים, רק שנה הם הקפיאו את זה, אבל שילמנו מיליונים היטל הפקה.
דוד אמסלם: למפעל המים מאיפה מגיעים המים?
<קריאה: מהמעין למעלה.
<אריה שחל: אני אשלים.
<אריה שחל: מפעל המים, מכסת המים שהוא קיבל הופחתה מהמכסה של הקיבוץ, אמרנו במקום לחקלאות נעביר למפעל המים.
<אריה שחל: אז ברגע שסגרנו את העניין הפורמלי, יש פחות מים, יותר מים וכו', והוא מקבל ממעין עין גדי.
<אריה שחל: חלק מהמים שהוא מקבל מעין גדי אנחנו מחזירים ואנחנו - - -
<דב ליטבינוף: כל זה חשוב, אבל אם נחובר כמה שיותר מהר לרשת הארצית - - -
דוד אמסלם: לא הבנתי, הסיפור שלך מצוין.
<דב ליטבינוף: לא מצוין, ממש לא.
<דב ליטבינוף: אם נחובר לרשת הארצית - - -
דוד אמסלם: אז תשלם - - -