GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תושב: מה שקרה, התב"ע היא בערך שלושה בניינים, שכונת הארגזים זה למעשה פרבר של - - - שכונה נפרדת.
<תושב: זה פרבר של כפר שלם.
<תושב: בשכונת הארגזים היו, כל האזור הזה היה - - - מדינת ישראל, הקימו חברה שנקראה חלמיש, חברה עירונית ממשלתית, כמו שיש בירושלים פרזות, אז חלמיש הייתה האחראית במשך כל השנים.
<תושב: ואז באו, עשו מכרז, עם אותה תב"ע מפורסמת, הקו הכחול, את אלה הוציאו אותם, עיריית תל אביב הפקיעה פה את כל השטח והיא תובעת אותם אישית מעיריית תל אביב.
דוד אמסלם: עזוב את התביעות, אני רוצה להבין את ה - - -
<תושב: לא, אני מסביר לך.
דוד אמסלם: אל תסביר לי.
דוד אמסלם: תן לשאול שאלה, אני רוצה להבין.
דוד אמסלם: השטח הזה, מאיזה קו הוא שייך לתל אביב?
<תושב: מהפינה.
<תושב: לא משנה, אנחנו נראה את זה במפה.
<תושב: מהפינה כל זה.
דוד אמסלם: כל זה תל אביב?
דוד אמסלם: זה תל אביב?
דוד אמסלם: זה שייך לעיריית תל אביב?
<תושב: עד מגרש הכדורגל.
דוד אמסלם: עזוב הפקעה, לא הפקעה, עיריית תל אביב טוענת שזה בבעלותה כרגע?
דוד אמסלם: לא משנה מתוקף מה.
<תושב: כן.
<תושב: התשובה היא כן.
דוד אמסלם: ומשם זה של המינהל?
<תושב: ימינה זה המינהל, שמאלה זה הקבלנים.
דוד אמסלם: מה זה קבלנים?
דוד אמסלם: שהקבלנים רכשו את זה מהמינהל.
<תושב: בואו נחזור.
<תושב: רגע, תיקח אותו עד הסוף, שיראה את התנאים פה של האנשים.
דוד אמסלם: אל תרחיב, בוא נתקדם.
<תושב: לא הכנסת אותו ל - - -
<תושב: אי אפשר.
<תושבת: למה אי אפשר?
<תושב: ככה, השכונה - - -
<תושב: מה שאני רוצה להגיד לך, אני מאמין בך וסומך עליך.
<תושב: הטון שלי, זה הטון שלי, אני עובד על זה, סך הכול יש לי לב כזה גדול.
דוד אמסלם: אני מזהה, אחרת תאמין לי לא הייתי - - -
<תושב: יפה, אבל לצערי מניסיון, מי שבא לעזור לנו בסוף דפק אותנו יותר.
<תושב: אני לא אומר אתה, אני אומר ניסיון העבר.
<תושב: אני לא אגיד את זה.
<תושב: אני סמוך ובטוח שתעשה פה מהפכה.
דוד אמסלם: השתדלות.
<תושב: השתדלות, בסדר.
<תושב: (המשך הסיור)
דוד אמסלם: מה כאב לעירייה בבטן שהיא - - -
<תושב: במסגרת איזה שהוא פארק גדול שיש פה - - -
<תושב: פארק אריאל שרון.
<תושב: לא, פארק אריאל שרון זה - - - פה זה פארק מנחם בגין, הם רוצים את זה לצרכי פארק.
דוד אמסלם: אני בא תחום אחר, תנו לי.
<תושב: דודי, ההפקעה כאן לא עברה.
<תושב: יש בטאבו, יש הערת אזהרה.
<תושב: צריך לעשות שינוי ייעוד.
<תושב: מגישים תביעות.
דוד אמסלם: מה קרה בעירייה?
דוד אמסלם: למה העירייה - - -
<תושב: העירייה הפקיעה, כי השטח - - -
<תושב: היא החליטה שאלה שטחים ציבוריים.
<תושב: - - -במסגרת פארק יותר גדול, אז המתכנן הכניס גם את העסק הזה.
<תושב: אבל יש משהו חשוב, הם עשו תכנית.
<תושב: אין לנו בעיה, הרי לפני פארק דרום - - - זה לא פארק דרום, פארק מנחם בגין.
<תושב: חשוב להגיד את זה, למה אנחנו פה גדלנו - - - דבר שני, הם עשו תכנית, אבל הם לא אומרים שבתכנית על האורך של הפארק הולכים לבנות פה 4,000 יחידות דיור.
<תושב: זה לא העניין.
<תושב: לא, זה עניין.
<תושב: הם רוצים לזרוק תושבים בשביל לבנות 4,000 יחידות דיור?
<תושב: (בישיבה)
דוד אמסלם: חבר'ה, ברשותכם, אני רוצה להתחיל את הדיון ואני רוצה לתחם אותו.
דוד אמסלם: אני ביקשתי להכניס את כולם, אבל המקום קצת קטן אז לכן זה דורש מאיתנו להתחיל בשקט אחרת אנחנו לא נשמע אחד את השני.
דוד אמסלם: אז קודם כל שוב פעם, רבותיי, צהריים טובים.
דוד אמסלם: אני מודה לכם על כך שהזמנתם אותנו לכאן.
דוד אמסלם: יש פה דרך אגב כיבוד מדהים, קבלת פנים באמת מדהימה, שאפו למארגנים, תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה לעיריית תל אביב ולבית הספר כמובן והפעילים כאן.
דוד אמסלם: כמו שציינתי בתחילת הביקור היוזמה הזו עלתה לשולחני משלושה אנשים, זה אורן חזן שפנה אליי, חבר הכנסת אורן חזן, חבר הכנסת יוסי יונה וגם תמר זנדברג.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי בחוץ, אני גדלתי בקרית מלאכי רוב הילדות שלי וגם במעברה בתלפיות.
דוד אמסלם: אני באמת לא ידעתי, חשבתי, כמו שאמרתי, שכונת ארגזים, חשבתי שיש שם ארגזים, לא הבנתי.
דוד אמסלם: הם הכניסו את הנושא הזה אליי, העלו את זה לתשומת לבי.
דוד אמסלם: אנחנו עשינו כבר דיון אחד, רוב האנשים כאן לא היו בדיון, עשינו דיון אחד בכנסת.
דוד אמסלם: בעקבות הדיון החלטנו שאנחנו באים לכאן, יותר להתרשם ולשמוע מכם.
דוד אמסלם: כפי שאמרתי, אנחנו נעשה בקרוב עוד דיון בכנסת, מקצועי, ששם אנחנו נזמין את כל אנשי המקצוע על מנת להתחיל ולתקוף את הסיפור שלכם.
דוד אמסלם: ברשותכם אני רוצה ככה לעשות, סדר הפעולות יהיה כזה.
דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור לכל חבר כנסת שבא לכאן.
דוד אמסלם: שלא תתבלבלו, חברי הכנסת בעיקרון לא יוצאים כל כך הרבה לסיורים, לכן שאפו לכל אלה באו לכאן.
דוד אמסלם: כל אחד התחום שלו במפלגה וכו', הכנסת עובדת בשני, שלישי ורביעי והיום כידוע לכם יום חמישי ולכן זה לא טריוויאלי שחברי הכנסת באו לכאן, עזבו את כל העיסוקים שלהם ובאו לכאן.
דוד אמסלם: יש פה באמת נוכחות די מרשימה.
דוד אמסלם: אני עושה סיורים במקומות אחרים, בדרך כלל לא באים כל כך הרבה חברי כנסת.
דוד אמסלם: אז באמת תודה רבה.
דוד אמסלם: אני אעביר את רשות הדיבור לכל חבר כנסת לשתי דקות ואחרי זה אנחנו רוצים לשמוע נציגים.
דוד אמסלם: ספרו לנו רק, באמת, אני מניח שהסיפורים יחזרו על עצמם, לכן ניקח ארבעה-חמישה חבר'ה, נשמע אותם.
דוד אמסלם: לא משנה מי, באמת אל תריבו גם מי, אנחנו לא יכולים לשמוע את כולם.
דוד אמסלם: אני מגובש בראש שלי, אני כבר מכיר את רוב האינפורמציה לדיון, האמינו לי.
דוד אמסלם: לכן גם אם מישהו, ממש בוער לו בלבלב להגיד את הסיפור והחבר שלו כבר סיפר סיפור דומה, לא צריך.
דוד אמסלם: כמובן אני גם מודה בהזדמנות למרדכי, ממשרד הפנים, החבר'ה שנמצאים גם מרשות מקרקעי ישראל, החבר'ה שם, באמת תודה רבה לכם שהגעתם לסיור, וכמובן חברי הוועדה.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לציין את כולם, הם יושבים פה לידי.
דוד אמסלם: וגם למי שדילגתי עליו, עיריית תל אביב, כמובן אהרון, הוא מלווה את הנושא הזה ברמת התושבים, אז באמת שאפו.
יוסי יונה: צהריים טובים לכולם.
יוסי יונה: אני רוצה לפתוח במחמאות ענקיות לדודי.
דוד אמסלם: לא, חבל על הזמן.
יוסי יונה: אני אומר, כי אני הבאתי את זה בפניו כיושב ראש ועדת הפנים של הכנסת והוא מיד נענה, הוא אמר לי 'יוסי, מה אתה רוצה?
יוסי יונה: דיון בוועדת הפנים?
יוסי יונה: בבקשה', 'נעשה סיור?
יוסי יונה: נעשה סיור', ולכן אנחנו כאן.
יוסי יונה: והכוונה שלנו לבוא לסיור לא כדי לשמוע ותו לא, כי אנחנו כן שואפים להגיע לפתרון שאכן ייטיב עם תושבי שכונת הארגזים, חד משמעית.
יוסי יונה: אני רוצה לציין גם את עובדיה גלוסטני, חבר שלי משכבר הימים, שהוא הראשון שהפנה אותי לעניין הזה.
יוסי יונה: אני נמצא פה כבר בפעם השלישית או הרביעית והמחויבות שלו רבת השנים לעניין הזה היא באמת ציון לשבח.
יוסי יונה: אני מתאר לעצמי שכולכם פה אסירי תודה על העבודה הנאמנה שהוא עושה.
יוסי יונה: ולחבריי חברי הכנסת וחברותיי חברות הכנסת שהגיעו לכאן לאירוע הזה, שאני בטוח שהוא הולך להיות אירוע מכריע.
יוסי יונה: זאת אומרת מה שהיה עד היום לא יהיה מהיום למחר.
יוסי יונה: אנחנו איתכם.
יוסי יונה: לא ייתכן הדבר הזה, שמינהל מקרקעי ישראל, רשויות המדינה, פשוט מוכרות אדמה יחד עם התושבים ואומרות ליזם 'אתה תתנהל מולם'.
יוסי יונה: המדינה היא הריבון והמדינה היא הכתובת.
יוסי יונה: היא לא יכולה להתעלם ולא יכולה להתנער מהאחריות שלה כלפי התושבים.
יוסי יונה: לכן אנחנו פה כנציגים, כן, אפשר להגיד, אנחנו נציגים של המדינה, ואנחנו מחויבים לכם ומחויבים שיהיה פתרון הוגן, שייטיב עם כל אחד ואחת מתושבי השכונה, המופלאים באמת, שגרים פה מזה עשרות שנים.
יוסי יונה: ההפקרות שבה המדינה מתנהלת למולם, הרשויות מתנהלות למולם, זה ייפסק.
יוסי יונה: אנחנו יכולים להבטיח לכם שנעשה את המיטב כדי שהאינטרסים שלכם יתקבלו את הביטוי הטוב ביותר, תודה רבה לכם.
דוד אמסלם: יוסי, תן לי רק שנייה.
דוד אמסלם: קודם כל אני לא ציינתי את עובדיה.
דוד אמסלם: באמת, עובדיה, שאפו.
דוד אמסלם: אני רק מבקש מחברי הכנסת.
דוד אמסלם: אנחנו לא התחלנו את הדיון פה, אם היינו חושבים שמשהו פה בסדר, הכול היה בסדר, לא היינו מגיעים לסיור בכלל, הייתי מראש 'רבותיי, פה בסדר, אין טעם לסיור'.
דוד אמסלם: אז לכן אין טעם להיכנס לזה, ברור לנו שיש פה איזה תהליכים שלדעתי הם לא טובים, גם אמרנו את זה בדיון הקודם בכנסת, אין טעם לחזור.
דוד אמסלם: בבקשה, תמר.
תמר זנדברג: נעשה את זה כמו בכנסת.
תמר זנדברג: אני באתי לכאן, ואני חושבת שכולנו, אנחנו כרגע דווקא לא נציגי המדינה, יוסי ידידי, תודה על היוזמה ועל הפניית תשומת הלב של כולנו, אנחנו נציגים שלכם.
תמר זנדברג: אנחנו הנציגים של הציבור, אנחנו הנציגים של התושבים.
תמר זנדברג: כאן ובכל מקום אחר, אנחנו מכירים מכאן וזו הזדמנות לברך את חברי מועצת העיר שנמצאים כאן, את סגנית ראש העירייה, מיטל להבי, מהסיעה שלי, ממרצ.
תמר זנדברג: רק כאן בעיר תל אביב-יפו, אבל לא רק כאן, זה לא המקרה הראשון שבו עושים בדיוק מה שאמרת, מוכרים אדמה עם תושבים.
תמר זנדברג: זה לא חשוב אם מוכרים אדמה עם תושבים לפארק, מוכרים אדמה עם תושבים לכביש ואולי גרוע מזה, מוכרים אדמה עם תושבים בשביל בתים אבל של מישהו אחר.
תמר זנדברג: לכן אנחנו באנו לכאן כנציגים שלכם, קודם כל לשמוע אתכם, אבל לא רק לשמוע אתכם, גם לעבוד בשבילכם.
תמר זנדברג: לא מטרידה אותנו העובדה שדברים כבר נעשו וכבר נמכרו וכבר יש תכניות והתב"ע כבר כתובה והאדמה כבר נמכרה, זה ממש לא מטריד אותנו, כי זה לא המקרה הראשון שזה קורה.
תמר זנדברג: שוב, זה לא המקרה הראשון, אני אומרת את זה קצת בעוגמת נפש, אבל גם קצת באופטימיות, זה לא המקרה הראשון שבו גם משפטים באמצע ותמיד הסבך הזה של תכניות תכנון, פרויקטים נדל"ניים וכלכליים והליכים משפטיים חוברים ביחד על מנת לסגור כמו צבת, זה לא המקרה הראשון.
תמר זנדברג: יושב כאן חבר הכנסת דב חנין, שיחד עם חברים אחרים בכנסת יזמו את החוק המיוחד לכפר שלם, יושבים כאן אנשים שהיו בנווה עמל.
תמר זנדברג: כלומר אותה שיטה חוזרת על עצמה בכל מיני מקומות, רק כאן בעיר תל אביב-יפו ובכל אחד מהמקומות האלה, בעזרת מאבק ציבורי או נחישות, לא רק שלכם, אלא גם שלנו ושל כולם, אפשר לנצח אותם ואפשר לעמוד מול זה.
תמר זנדברג: במידה מסוימת אני קצת שואבת עידוד טיפה מהתמשכות ההליכים, ישבו כאן אנשים שסיפרו, אנחנו כבר 50 שנה בזמני הזה, ולא עושים שום דבר כי כל הזמן המצב נמשך.
תמר זנדברג: במובן מסוים יש לנו כאן איזה שהוא סדק, יש לנו כאן פתח שדרכו אנחנו יכולים להיכנס ולעשות קודם כל צדק ולהבטיח שלא יקרה מצב - - - עד עכשיו הזנחנו, לא עשינו כלום, משכנו את המצב הזמני שהוא יהיה הקבוע, עכשיו אנחנו נחתור למצב קבוע ושיהיה מצב קבוע צודק, ולא מצב קבוע שעושה עוול.
תמר זנדברג: בשביל זה באנו לכאן.
תמר זנדברג: תודה רבה שבאתם.
דב חנין: שלום לכם.
דב חנין: חסכו לי כבר את השמות של כל האנשים הטובים שנמצאים פה מסביב לשולחן, אז אני רוצה לדבר קודם כל אליכם ולהודות לכם.
דב חנין: אתם שליוויתם אותי ואותנו בשעה וחצי האחרונות.
דב חנין: אני שמעתי פה הרבה הרבה כאב, אני שמעתי פה הרבה כעס, ותאמינו לי, גם את הכאב וגם את הכעס אני לגמרי מבין, כי מה שקורה פה לא ייתכן ולא מתקבל על הדעת.
דב חנין: אנשים שחיים עשרות שנים בתנאים מאוד קשים, אגב, באמת קשים, מחנה פליטים, באמת מחנה פליטים, אנשים שגרים בתנאים קשים, והיום צריכים להיאבק על זה שלא יזרקו אותם מהבית הדל הזה שהם הצליחו ליצור לעצמם?
דב חנין: זו בושה, זו בושה בשביל כולנו.
דב חנין: ואני רוצה להגיד לכם, אנחנו רואים פה איך כסף גדול יכול לדרוס אנשים.
דב חנין: אסור לנו לתת לזה לקרות.
דב חנין: אבל אתם יודעים מה?
דב חנין: הטענה הגדולה שלי היא לא ליזמים, הטענה הגדולה שלי היא למדינה, הטענה שלי למדינה, הטענה שלי לעירייה.
דב חנין: גם המדינה וגם העירייה לא יכולות להתנהג פה כמו האו"ם ובטח לא יכולות להיות כלי במאבק נגד התושבים.
דב חנין: עירייה זה עירייה שלכם, היא צריכה לפעול למענכם, היא לא צריכה ל - - - אבל אני רוצה להגיד לכם דבר אחד נורא נורא חשוב, שאתם חייבים להבין אותו.
דב חנין: אני מכיר הרבה בעיות קשות בכנסת, הבעיה הזאת כאן היא בעיה שקל לפתור אותה, ואתם יודעים למה קל לפתור אותה?
דב חנין: כי האדמה הזאת שאתם יושבים עליה היא אדמה נורא יקרה בעיר הכי יקרה במדינה וכאן אפשר למכור מגדלים גבוהים של 20 ו-30 קומות ואפשר לעשות מזה המון כסף ובכסף הזה אפשר לתת פה פיצוי אמיתי לאנשים שחיים כאן.
דב חנין: לכן אנחנו, יחד איתכם, צריכים פה לנהל מאבק.
דב חנין: אני באמת באמת - - -
<תושב: הם שופכים את הכספים האלה על ערכאות משפטיות.
דב חנין: אני באמת מתרגש לראות פה אנשים שבחלקם אני מכיר, חלקם הייתה לי הזכות להכיר עכשיו.
דב חנין: אני אומר לכם, חברות וחברים, כשאנשים נאבקים, כשאנשים יודעים שהם נאבקים על הצדק, כשאנשים יודעים שהם נאבקים על הבית אנשים מנצחים, ואנחנו ננצח.
אורן אסף חזן: קודם כל אני רוצה להתנצל שלא הייתי חלק מהסיור בבוקר, אבל אני מבטיח לכם שלא הייתי צריך את הסיור כדי להבין עד כמה רחוק אני מוכן ללכת ביחד עם החברים שלי כאן בשביל שלכם יהיה פתרון.
אורן אסף חזן: אני אמעיט בדברים מכמה סיבות.
אורן אסף חזן: הראשונה, שנאמר כמעט הכול, השנייה, שאני פשוט רוצה לשמוע אתכם, לעשות פה שיח בינינו יש לנו מספיק זמן ומספיק מקום.
אורן אסף חזן: אני רק אגיד את זה בצורה ברורה, אמרתי את זה לדב לפני מספר ימים, שהסיפור הזה הוא המראה המכוערת של החזירות של בעלי הממון וההתעלמות וה - - - יש פה תופעה שקשורה לזה, יש מין תופעה הזויה שהיא חוזרת חדשות לבקרים, שתמיד אנחנו שוכחים שלצד הדרך או בסוף הדרך או בתחילתה מדובר בבני אדם.
אורן אסף חזן: אנחנו לא רכוש, לא חומר, לא מוצר שאפשר לזרוק אותו לפח ברגע שפג תוקפו.
אורן אסף חזן: אף אחד לא ייתן לזה - - -
<תושב: אז למה מתייחסים אלינו ככאלה?
אורן אסף חזן: בשביל זה אנחנו כאן, כדי שלא יתייחסו אליכם.
אורן אסף חזן: אתה יודע, זה מה שאמרתי, אפשר לתת פה עשרות דוגמאות, מהגשמת החזון הציוני והקמת הרכבת הקלה והתוצאה מנגד של אנשים שאני פגשתי שסוגרים להם את הדרך, ועד החבר'ה בגליל ובגולן, שעד היום מתייחסים אליהם ככאלה שנזרקו ונשכחו.
אורן אסף חזן: אנחנו פה כדי לדבר ולשמוע מה הבעיה איך למצוא את הפתרון.
אורן אסף חזן: דב סיכם את זה הכי טוב, יש פה ארגזים, תרתי משמע, של כסף שאפשר להשתמש בו כדי למצוא לכם פתרון.
<תושב: קונטיינרים.
<תושב: ארגזים זה קצת.
אורן אסף חזן: אני מסתפק גם בארגזים.
<תושבת: אפשר לראות?
אורן אסף חזן: אני אוותר על הדקה הנוספת כדי לשמוע אתכם, כי לדבר לעצמנו זה לא יביא שום פתרון.
יעל כהן-פארן: שלום לכולם, צהריים טובים.
יעל כהן-פארן: קודם כל אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה, את חבר הכנסת אמסלם, על הארגון של הסיור.
יעל כהן-פארן: אני הסתובבתי כאן בשעה וחצי האחרונה ודיברתי עם חלק מכם, אני יודעת שדיברתם מדם ליבכם, נסים ודוד, אני לא רואה אותו כאן, וקובי, אני לא זוכרת את שמך ותשמעו, והסתובבתי הרבה בארץ, לא ראיתי הרבה מקומות, אני חושבת שאני מעולם לא ראיתי בארץ מקומות שנראים כמו השכונה שלכם ולבי איתכם.
יעל כהן-פארן: אני באמת חושבת שהוועדה וחבריי כאן בוועדה, דודי, אנחנו צריכים להירתם ולראות איך מתגברים על כל המכשולים.
יעל כהן-פארן: דווקא מצוין שיש כאן מקואליציה ומאופוזיציה, מתגברים על המכשול הזה שלפעמים מפלג אותנו בכנסת ומביאים את הכוחות ביחד כדי להביא את הממשלה להתמודדות אמיתית, כי זה החיים שלכם.
יעל כהן-פארן: אנחנו מבינים את זה היום הרבה יותר מלפני כן.
יעל כהן-פארן: תודה לכם.
אמיר אוחנה: תודה גם לחבריי חברי הכנסת וחברות הכנסת ולאהרון, סגן ראש עיריית תל אביב, למיטל, ראיתי גם את שרעבי איתנו בסיור, אני לא רואה אותו.
אמיר אוחנה: אז תודה לכל מי שהצטרף ותודה לכם התושבים.
אמיר אוחנה: אני לא חבר ועדת הפנים, אני, כמו שאולי חלק מכם יודעים, נכנסתי - - - אבל בכל זאת היה לי חשוב לבוא לסיור הזה כדי לוודא שאף אחד לא יפלה אתכם.
אמיר אוחנה: אם במקומות אחרים מצאו פתרונות לאנשים שישבו שנים רבות ומצאו להם פתרונות, גם לכם צריך למצוא פתרון.
אמיר אוחנה: אני עוד לא יודע בדיוק איך נעשה את זה ואפשר לסמוך על יושב ראש הוועדה הזו, אפשר לסמוך עליו, כי הוא איש ביצוע, הוא איש שמכיר את החומר והוא איש שאם מישהו יכול לקדם דברים זה הוא.
אמיר אוחנה: אני סומך עליו.
אמיר אוחנה: אבל אני רוצה להגיד לכם, אם אנחנו נתאחד כאן, קואליציה-אופוזיציה, כי זה לא עניין של ימין ושמאל, אנחנו נצליח למצוא לכם את הפתרונות.
אמיר אוחנה: וזה מה שבאתי לוודא כאן ביחד עם החברים שלי ואני מודה לכם.
דוד אמסלם: בבקשה, עובדיה.
<עובדיה גולסטני: אני לא רוצה להאריך, לא באתי לדבר.
<עובדיה גולסטני: קודם כל מבחינתי זה יום היסטורי.
<עובדיה גולסטני: אני ככה רואה את זה.
<עובדיה גולסטני: זה יום נורא נורא חשוב ואני ממש רוצה להודות לחבר הכנסת דודי אמסלם ולכל האנשים שהגיעו ואני חייב אבל עוד משפט אחד להגיד, אני רוצה להודות גם לאנשים שלא נמצאים פה שהם עזרו לנו מאוד, במיוחד הרב גפני, כשהיה יושב ראש ועדת הפנים.
דוד אמסלם: הכספים.
<עובדיה גולסטני: האיש הזה איש אמת.
<עובדיה גולסטני: הוא בא אלינו כמה פעמים, אני דיברתי איתו אתמול, הוא אמר שיעשה מאמץ, אבל הוא לא הצליח כנראה להגיע, אבל צריך גם להודות לאנשים שלאורך כל הדרך באו ותמכו.
<עובדיה גולסטני: עוד דבר אני רוצה להגיד.
<עובדיה גולסטני: אנחנו נמצאים היום, לא לשכוח, בשעת בוקר מוקדמת, אנשים עובדים, תארו לכם מה היה קורה, כמות הילדים שהיו פה והאנשים שהיו פה אם זה היה אחרי הצהריים.
<עובדיה גולסטני: זה בדמם הסיפור הזה.
<עובדיה גולסטני: יש לנו את עיר תל אביב, העיר הלבנה, תרתי משמע אפילו אפשר להגיד, עם כל הפאר שלה.
<עובדיה גולסטני: פה העיר נקברה, נשכחה מאחור.
<עובדיה גולסטני: אני בן השכונה, אני גדלתי פה כל חיי.
<תושב: מתחם, עשו את זה מתחם.
<עובדיה גולסטני: עשו מתחמים וכל אחד - - - כולם מתנערים מאחריות טוטאלית.
<עובדיה גולסטני: אני חייב לציין את זה, בכל זאת.
<עובדיה גולסטני: אני שלחתי מכתבים לראש העיר, 15 שנה, 'תיפגש איתנו, מה עשינו לך?' להיפגש הוא לא רצה.
<עובדיה גולסטני: אז לפני שבוע, אחרי כל הלחצים וכו' וכו' באו, נפגשנו פה עם הנהלת העירייה, המנכ"ל וראש העיר לפתע הופיע.
<עובדיה גולסטני: דרך אגב מה שהוא אמר, דברים נורא לא נחמדים לתושבים, מאוד לא נחמדים.
<עובדיה גולסטני: אני חייב להגיד, שלא נחשוב, הנה בא ראש העיר וכולם גאים בו והוא בא - - -
<תושב: וזה אדמות מדינה, זה לא אדמות של העירייה.
<עובדיה גולסטני: אני לא רוצה להאריך.
<עובדיה גולסטני: שני משפטים.
<עובדיה גולסטני: הדבר שהכי כואב לי זה ההתייחסות לתושבים.
<עובדיה גולסטני: אני חייב להגיד, הזלזול, אין בני אדם פה.
<עובדיה גולסטני: זה שורש הבעיה.
<עובדיה גולסטני: אם יש בעיה פה בסיפור, אם היו קבוצה חזקה, אני כל הזמן אומר 'אם היו', אני לא רוצה להיכנס לדעות הפוליטיות, אם היו התנחלות, קיבוץ, מי היה מעז לעשות את הדבר הזה?
<עובדיה גולסטני: מי היה מעז לא להתייחס, להתעלם?
<עובדיה גולסטני: 50 שנה, כמו שאתם רואים, כשרבין בא ואמר 'מחנה פליטים', זה היה לפני דור, עוד דור שלם פה נרמס, נשכח, דורות של ילדים יש פה.
<עובדיה גולסטני: 'חבל להשקיע', מה חבל להשקיע?
<עובדיה גולסטני: בינתיים יש פה דור שלם שהולך לאבדון.
<עובדיה גולסטני: צריך להבין, זה מה ש - - - אנחנו באנו ביום יוצא דופן, יום שמש, יום נעים, אתם יודעים מה קורה פה בחורף?
<עובדיה גולסטני: בגשמים?
<עובדיה גולסטני: מה קורה בשמש?
<עובדיה גולסטני: יותר גרוע אפילו.
<עובדיה גולסטני: אני אומר לכם, ההתנערות של המדינה, איך מישהו אמר לי?
<עובדיה גולסטני: כמו ארגז ג'וקים.
<עובדיה גולסטני: לא צריך להגיד לכם על ג'וקים, מכרו את הארגז עם הג'וקים, עם התושבים.
<עובדיה גולסטני: ככה התייחסו.
<עובדיה גולסטני: אני מצפה, אמרו את זה לפניי, שהריבון ייקח אחריות, שהמדינה תיכנס לעובי הקורה.
<עובדיה גולסטני: כמו שאמרו פה, יש פתרונות.
<עובדיה גולסטני: ודרך אגב, נמצא פה הקבלן, ואני לא נגדו, הוא גם כן, בצדק, רוצה להרוויח וזה בסדר, הוא צריך לקבל את מה שמגיע לו, אין לי בעיה עם היזם, התביעות המשפטיות, זה לא המערכת בכלל, יש פה בעיה אנושית, בעיה חברתית.
<עובדיה גולסטני: תעזבו אותנו, אומרים מה שבית המשפט יכריע, מה לבית המשפט?
<עובדיה גולסטני: אני עורך דין, אני יכול להתפרנס, אבל זה לא העניין, יש פה סיפור שצריך לשבת, לא בבתי משפט, לשבת עם התושבים, למצוא פתרונות, וישנם.
<עובדיה גולסטני: כל הגישה שעושים פגישות בלי התושבים זה חסר תחולה, יש פה בני אדם, הם מכירים קודם כל את הסיפור, הם יודעים גם מה הכיוונים.
<עובדיה גולסטני: אנחנו גם בני אדם, אפשר לדבר איתנו.
<עובדיה גולסטני: תודה רבה.
דוד אמסלם: אני אומר בכנסת, אני פקיד, אני לא נותן מה שנקרא נאומי הרקע.
דוד אמסלם: אנחנו באנו לכאן, כמו שאמרתי, בגלל חשיבות העניין.
דוד אמסלם: אנחנו מבינים אותו, אין צורך להסביר ולדבר ומה נעשה ומי אשם.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי בדיון, לנו אין שיג ושיח עם היזם.
דוד אמסלם: דרך אגב, יזם במדינת ישראל, תפקידו להרוויח כסף, לא לנהל אזרחים וגם לא לתת להם גמ"ח וגם לא לעשות להם צדק.
דוד אמסלם: זה לא תפקידו.
דוד אמסלם: לכן הוא מחוץ לתמונה, הוא לא צד בעניין לגמרי, גם בדיון הקודם לא נתתי לו לדבר, לא ביקשתי ממנו, בגלל שהוא לא צד בעניין.
דוד אמסלם: אנחנו כרגע מתנהלים מול המדינה.
דוד אמסלם: אני רוצה ברשותכם לשמוע רק מספר תושבים, שאני אבחר אותם באופן אקראי, שאף אחד לא יגיד לי למה אני כן וההוא לא.
דוד אמסלם: תחולת הדיון היא עד 12 וחצי.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לשמוע תושבים שכבר שמעתי אותם בדיון בכנסת, אין טעם, אני כבר יודע מה הוא יגיד, בגלל ששמעתי אותו.
דוד אמסלם: אני רוצה רק בשביל לשמוע ככה, בשביל הארומה, לתת את תחושת הבטן, זה מה שחשוב.
דוד אמסלם: לי.
דוד אמסלם: אני אצביע על חמישה איש באופן אקראי ואחרי זה אנחנו נסכם את הדיון במובן זה, כמו שאמרתי, בעזרת ה' תוך חודש, חודש וחצי מהיום נעשה דיון מקצועי בכנסת אחרי שאני אשלח הודעה לכל משרדי הממשלה והנוגעים בדבר, שיארגנו את עצמם, אנחנו נעשה דיון בכנסת ונשלח לכם הודעה.
דוד אמסלם: מי שירצה - - -
<תושבת: - - - בתי משפט שמתנהלים בינתיים?
דוד אמסלם: אמרתי, את הנושא הזה - - -
<תושבת: חודש וחצי זה המון זמן, זה הכסף של הנכדים שלי בשביל בתי המשפט.
דוד אמסלם: שמעתי את זה.
דוד אמסלם: הערה חשובה.
דוד אמסלם: אני אוציא מכתב ל - - -
<תושב: לראש העיר.
דוד אמסלם: לא, לפרקליטות, לבקש מהם - - - חבר'ה, לא להפריע לי, זה מוציא אותי מהריכוז.
דוד אמסלם: זו הערה מאוד חשובה.
דוד אמסלם: בעזרת ה' בשבוע הבא אני אוציא מכתב לפרקליטות, וגם אמרתי את זה בדיון, אמרו שהם עושים מה שהם רוצים, על מנת לבקש מהם לעצור את ההליכים עד שנסיים את הדיון.
דוד אמסלם: עכשיו אני רוצה, ברשותכם, לפני כן להגיד משהו אחד, רק כדי לעשות תיאום ציפיות, כדי שתבינו.
דוד אמסלם: אני באתי לפה - - -
אורן אסף חזן: דודי, - - - שלא יבצע את הפעולה בצווים - - -
דוד אמסלם: זה גם עיריית תל אביב.
<תושב: זה אדמות מדינה - - -
דוד אמסלם: אנחנו מתחילים את הדיון של הכנסת, אבל אני רוצה להסביר לכם את הפרוצדורה כדי שתבינו.
דוד אמסלם: חברי הכנסת במדינת ישראל לא מחליטים דבר בנושא.
דוד אמסלם: אם זה היה תלוי בי, לדעתי גם אם זה היה תלוי בוועדה, היה כבר פתרון, לא הייתי צריך לעשות 20 דיונים ולבוא לפה.
דוד אמסלם: אנחנו מציפים את הנושאים מול הפקידים ולוחצים אותם בהיבט הציבורי.
דוד אמסלם: אז תזכרו בסוף, אם המדינה תתעקש אז אני כבר אטכס עם החברים שלי מה אנחנו עושים, בגלל שההחלטות הן לא פה.
דוד אמסלם: אנחנו עוברים דרגה דרגה.
דוד אמסלם: כרגע, כמו שאמרתי, אנחנו נשמע, נשלח להם מכתבים בשבוע הבא כדי לעצור את ההליכים ואנחנו נקיים דיון תוך חודש, חודש וחצי, אני אזמין אתכם, מי שירצה לבוא לכנסת אני מבטיח שאנחנו נכניס אותו לדיון.
דוד אמסלם: חלק מהאנשים, אני רואה את הפרצופים - - -
<תושב: יש לי משהו חשוב מאוד.
דוד אמסלם: אמרתי, כולם רוצים להגיד פה, יש פה, לדעתי, 100 איש שכל אחד רוצה להגיד משהו חשוב ואני אבחר חמישה באופן אקראי.
דוד אמסלם: אז אני אתחיל עם נסים.
<תושב: נסים לא היה הראשון - - -
דוד אמסלם: התחלנו בוויכוח.
דוד אמסלם: אמרתי, אני בוחר באופן אישי ככה.
דוד אמסלם: אני מעריך שאני אבחר חמישה ו-100 יגידו בבטן 'למה הוא לא בחר אותי?' אבל ככה זה, זה כמו מפעל הפיס, הרמת אחד זוכה וכולם לא זוכים.
דוד אמסלם: נסים, בבקשה.
דוד אמסלם: חבר'ה, אל תחזרו על הדברים אחד של השני.
דוד אמסלם: אחד שסיפר סיפור, שהשני לא יעשה גזור-הדבק, אלא אם כן יש לו משהו - - -
<נסים: צהריים טובים לכולם.
<נסים: תודה רבה לכל מי שטרח והגיע לפה, מי שלא נמצא פה גם כן תודה רבה.
<נסים: הנושא הזה כל כך טעון.
<נסים: דרך אגב, אני לא נציג של אף אחד, אני מדבר בשם עצמי ואני מאמין שאני קול חשוב גם.
<נסים: אני סמוך ובטוח שתשמעו פה סיפורים שאני אחסוך אותם.
<נסים: אני יודע שגם פרעה במצרים, היינו עבדים שלו והוא נתן לנו חדר ובית לגור בו ואוכל לאכול.
<נסים: פה אנחנו גם עבדים, בני עבדים ונשארים עבדים ואפילו לאכול לא נותנים לנו.
<נסים: לא ייתכן שישאירו אותנו במקום כזה, גם ראיתם את זה במו עיניכם, גם אם נרצה אפילו להביא את החברה של הילדה מבית הספר, היא מתביישת להביא חברות לבית, ואם אני ארצה להחליף קרמיקה אסור לי, ואם אני ארצה לעשות גגון שלא ייכנסו לי מים לתוך הסלון וחרא לתוך הסלון, שאני לא אקום בבוקר ואראה צואה במים, אז אני גם כן מפר חוקי בנייה ויביאו לי יס"מניקים בתוספת עם העירייה להרוס לי את מה שעשיתי.
<נסים: ובעצם לא עשיתי כלום.
<נסים: אי אפשר לחיות בצורה כזאת.
<נסים: אני מרגיש כמו עם אקדח ביד.
<נסים: אני לא עורך דין, אני לא מתיימר להיות עורך דין, יש פה בסך הכול באופן כללי אנשים קשי יום ופתאום אני מתוודע לזה שאם אני צריך להגיש איזה שהיא בקשה אני צריך להפקיד 50,000 שקל, ואם אני לא בא לשופט בטוב אז יש לו זכות ויש לו גם את הכוח לקנוס אותי ב-18,000 שקל.
<נסים: ככה גם בן אדם לא יכול בכלל להתמודד.
<נסים: כמו דוד וגוליית.
<נסים: איך אני יכול להתמודד מול מערכת?
<נסים: איך?
<נסים: מאז שאני מכיר את עצמי, מאז שנולדתי, המצב הזה נמצא תקוע באותו מצב.
<נסים: הרי לא ייתכן שהחוק, יעשו איתו הרשויות מה שהם רוצים ויכופפו אותו לאן שהם רוצים ויתנו לו פרשנויות איך שנוח להם.
<נסים: עוד לא שמעתי שברמת אביב באו לעשות מדידה ב-11:00 בלילה עם חמישה שוטרי יס"מ עם המודד.
<נסים: עוד לא שמעתי דבר כזה.
<נסים: ב-11:00 בלילה אני מרים טלפון לעורך הדין שלי והוא אומר לי 'זה לא חוקי'.
<נסים: מחוסר האונים השוטר מה עשה?
<נסים: לחץ על לחצן מצוקה והביאו עוד סוואנה של עוד עשרה שוטרים, כאילו באיזה מחבל מדובר פה, למרות שאמרתי לו, 'תשמע', והכול אני מצלם בווידיאו, אני אומר לו 'למה אתה לא מתקשר לתאם איתי?
<נסים: תבוא ב-10:00 בבוקר, אני אעשה לכם גם כוס קפה ותעשו מה שאתם רוצים, אין שום בעיה.
<נסים: מה קרה?
<נסים: באתם פה למחבל?' ואז ייקחו אותי לתחנת המשטרה ויפתחו לי תיק על תקיפה ועל שיבוש תפקיד לשוטר, שכחתי איך קוראים לזה, לא משנה, וישחררו אותי בערבות ואחרי חמישה חודשים יסגרו את התיק מחוסר עניין לציבור.
<נסים: איפה קיים דבר כזה?
<נסים: לא קיים דבר כזה בכלל בשום מקום בעולם.
<קריאה: בישראל.
<נסים: כן, בישראל, נכון.
<נסים: אני יודע באמת, גם בתורה כתוב לא המדרש הוא העיקר, העיקר הוא המעשה.
<נסים: אז אני אחסוך, אני בטוח שיהיו פה אנשים שידברו ואני יכול לספר לכם סיפורים מסמרי שיער.
<נסים: זאת אומרת ביזיון, אפילו פרעה לא התנהג ככה.
<נסים: חמי ז"ל מת ממחלת הסרטן בבית, בשטח, הוא קיבל התקף, נפל, הזעקנו אמבולנס, השער שלנו היה פתוח, נכנסו שוטרי יס"מ בכוח הצו הזה ועשו מה שהם רוצים בשטח שלי.
<נסים: איך ייתכן דבר כזה?
<נסים: במקום לעזור לבן אדם שגוסס, להרים אותו, לקחת אותו באמבולנס לבית חולים, לעשות את מה שהם רוצים להוציא אותנו מהשטח.
<נסים: מה, אני איזה מספר?
<נסים: מה, אני איזה חפץ?
<נסים: מכרו את זה?
<נסים: לא יודע.
<נסים: מה אכפת לי אני מיזמים, מנדל"ניסטים?
<נסים: את מי זה מעניין בכלל?
<נסים: מה זה, מוכרים אותי בלי שאני אדע?
<נסים: מה, אני איזה צעצוע שקונים אותו בחנות צעצועים?
<נסים: 'הלו, זה שטח שלי, העירייה - - -', מי זה העירייה?
<נסים: רגע, שייך למקרקעי ישראל, לא, שייך לעירייה, איפה שטר מכר?
<נסים: אין שטר מכר.
<נסים: זאת אומרת עושים עם החוק מה שבא להם לטובת כסף.
<נסים: אני רוצה להגיד שזה דבר פושע, נבזה, חבל על הזמן.