GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדיאל שמרון: הפיצוי הקיים, העלינו אותו ברמה וחצי והוא חל היום על כולם.
<עדיאל שמרון: היום החוק נותן תמריץ נוסף מעבר לתוספת הזאת.
<עדיאל שמרון: אני חושב שצריך לשמור על האיזון.
דוד אמסלם: כנראה לא הבנת, או שאני לא מבין.
דוד אמסלם: בוא נניח שיש לנו תכנית עם חקלאי מלפני עשר שנים ואנחנו מתקשקשים איתו - - -
<עדיאל שמרון: מתקשקשים איתו בבית משפט.
דוד אמסלם: ואז אתה בא ואומר לי 'תשמע, דודי, אני רוצה להגיע איתו לפשרה, אבל החוק לא מאפשר לי לתת לו פיצוי אחר'.
דוד אמסלם: אז אני שואל, עזוב עכשיו את החוק, אם אנחנו מאפשרים לך בחוק להגיע איתו למשא ומתן הרי תגיע איתו, אז למה לפסול את האופציה הזו על הסף?
<עדיאל שמרון: אני לא פוסל בכלל, אני רק אומר שמאחר שאנחנו פה עשינו איזון - - -
דוד אמסלם: הרבה פעמים רק העלויות שלך עולות יותר מהפיצוי, לך תשלח עורך דין, תשלם לו להוא.
דוד אמסלם: ככה, אומרים לך, אדוני, לך תגמור אותו, יכול להיות שעוד 2 הוא יסכים.
דוד אמסלם: מה עוד שהוא תמיד יכול להגיד לך 'תשמע, השכן שלי, שהתכנית רק שבוע שעבר, לו אתה נותן יותר'.
<עדיאל שמרון: אבל הוא השיב בהסכמה.
<קריאה: אבל הוא - - - למה אתה משאיר אותו - - -
דוד אמסלם: הוא כבר נמצא בהליך, אני לא יכול.
דוד אמסלם: אני אמרתי, יש את ההליך המשפטי, שהוא כבר נמצא בו, חלקם כבר מצויים בו.
דוד אמסלם: אני אומר, אני לא רוצה - - -
<עדיאל שמרון: אני מבין.
דוד אמסלם: הוא כבר נמצא איתך שם בנקודה הזו.
<עדיאל שמרון: אני רוצה להציע הצעה.
דוד אמסלם: להיפך, אני חושב שאני עוזר לך.
<עדיאל שמרון: לא, אתה עוזר לי מאוד ולכן אני רוצה להציע הצעה, שמאחר שאנחנו מפעילים פה את המקל אל מול תכניות אחרות, אם אנחנו נאזן, כלומר אנחנו גם לא רוצים לפגוע במצב שמישהו שלכאורה בסוף הפעלתי עליו את המקל מקבל פיצוי כמו מישהו שלפני ארבע שנים כבר הלך לבית משפט, הרי זה האיזון.
<עדיאל שמרון: אני רוצה להציע הצעה, גם להתייחס לסוגיות תכנוניות.
<עדיאל שמרון: תכניות של 20 שנה - - -
דוד אמסלם: זה תמיד נכון בכל נושא, בסוף אתה עושה חיתוך.
<עדיאל שמרון: אבל אם אפשר, אדוני היושב ראש, אני חושב שיש לי הצעה לא רעה.
<עדיאל שמרון: תכניות של 20 ו-15 שנה הן כנראה תכניות שאנחנו כבר ממילא ניקח אותן לרה תכנון, כי אתה יודע, תכנית מלפני 20 שנה כבר לא רלוונטית להיום.
<עדיאל שמרון: בואו נגדיל את ארבע השנים לאיזה שהוא תאריך בין ארבע לעשר, אני לא יודע להגיד מה הוא, שתופס את כל התכניות הרלוונטיות.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לתת לך משהו אחר.
דוד אמסלם: אני רוצה לתת לך את האופציה.
<עדיאל שמרון: מרגע שהגדלנו אז הם כולם בפנים.
דוד אמסלם: כנראה לא הבנת מה שאני רוצה לומר.
<תומר רוזנר: הוא רוצה רק את הגזר.
דוד אמסלם: אנחנו הולכים ארבע שנים אחורה, באנו, לקחנו את העסקה, בסדר?
דוד אמסלם: יש לנו מקל וגזר, נתנו, אתה רוצה?
דוד אמסלם: דרך אגב, תמיד הוא יכול להגיע לבית משפט גם ככה, רק אתה כבר לקחת לו את זה.
דוד אמסלם: עכשיו אני אומר שנניח אנחנו הולכים עכשיו אחורה, כבר כשאתה נמצא בהליכים משפטיים כאלה ואחרים או שאתה רוצה לפתוח נגדו בהליכים משפטיים.
דוד אמסלם: אז אני רוצה לאפשר לך את האופציה, אתה מחליט, לא הוא.
דוד אמסלם: יכול להיות מצב שאתה אומר 'אם אני אתן לו על הקרקע עוד 2 גרוש' - - -
<עדיאל שמרון: אל תגיד 2 גרוש, הם לא - - -
דוד אמסלם: לא משנה, הם הבינו את הרעיון.
דוד אמסלם: אז כמובן שזה לא יכול להיות יותר מאשר אתה נותן לאלה בתכנית ה - - -
איתן ברושי: תן לי רגע להשחיל פה מילה.
<עדיאל שמרון: אתה צודק, אני חושב - - -
דוד אמסלם: האופציה שלך.
<עדיאל שמרון: אפשר להכניס הוראה בחוק שאומרת שגם תכניות נגיד בין 4 ל-6, או שאת ה-4 נעביר ל-5 ונעשה בין 5 ל-10.
<תומר רוזנר: לא, זה כבר סוכם, עדיאל.
<עדיאל שמרון: אני רק רוצה להגיד את ההצעה.
<עדיאל שמרון: אם אני אפנה אליו, גם אם הוא באמצע הליך משפטי, והוא - - -
דוד אמסלם: היום אתה לא יכול לפנות אליו.
<עדיאל שמרון: והוא ישיב לי תוך 60 יום.
דוד אמסלם: כן, בתנאים שאתה תחליט.
<עדיאל שמרון: אז הוא יקבל את ה - - -
<ערן ניצן: אבל, דודי, שים לב למה שאמר עדיאל.
<ערן ניצן: אתה רוצה לתת גזר נקי בלי העבר?
<תומר רוזנר: אבל בלי המקל.
<עדיאל שמרון: בלי המקל.
<קריאה: יש התנגדות פה מהאגף - - -
דוד אמסלם: עוד מעט נשמע מה ההתנגדות.
איתן ברושי: ניתן לכם את הפגרה לשאול - - - אחרי הפגרה נתכנס.
דוד אמסלם: דרך אגב, בלי הגבלת זמן.
דוד אמסלם: מה שאתה מחליט.
דוד אמסלם: מה שאתה מחליט, תעשה אתה לבד.
<ערן ניצן: לא, הוא מציע לך דבר כזה, תן את הגזר להיסטוריה, לצורך העניין, תיכף נראה אם זה אפשרי, אבל אתה חייב, כדי שזה יהיה אפקטיבי, לתחום את זה בפרק זמן מאוד מאוד קצר.
<ערן ניצן: כלומר יש חלון בתכניות עבר לבוא אלינו, לקבל את הסיוע המוגדל - - -
איתן ברושי: אבל מי אמר שתכניות עבר זה בגלל חקלאים לא בונים?
דוד אמסלם: תן לי שנייה.
דוד אמסלם: האמת היא שלא הצלחתי להבין את ההתנגדות שלכם.
דוד אמסלם: אני משאיר לכם את זה פתוח, מה שאתם מחליטים, לשיקול דעתכם.
<תומר רוזנר: לא, אני אסביר לך, זו בעיה חוקתית.
<תומר רוזנר: בית המשפט העליון פסק בפסיקה די נרחבת, אני חושב שהרשות יכולה להרחיב בנושא, לגבי האפשרות לשלם פיצויים מוגדלים, עד כמה אפשר לעשות את זה.
<תומר רוזנר: אולי המינהל ירחיב.
<תומר רוזנר: משרד המשפטים?
דוד אמסלם: אז אולי לא הבנת אותי, תומר.
<תומר רוזנר: אז משרד המשפטים, בבקשה.
דוד אמסלם: מה מפריע?
דוד אמסלם: הנוסחה הבאה, אנחנו היום עד ארבע שנים נותנים להם פיצויים מוגדלים.
דוד אמסלם: יש לנו - - - זה מפריע לי, חבר'ה - - -
יעל כהן-פארן: אתה לא נותן לנו לדבר.
יעל כהן-פארן: דודי, אני מאוד מצטערת, אתה מנהל את הדיון בצורה שהיא לבד - - -
דוד אמסלם: דקה, עוד מעט אני אתן לך את זכות הדיבור, אל תדאגי.
דוד אמסלם: ככה זה, דרך אגב, יושב ראש הוועדה מנהל את הדיון כמעט לבד.
יעל כהן-פארן: אצלך.
דוד אמסלם: אצלי.
דוד אמסלם: כל הוועדות, אבל לא משנה.
חיים ילין: דודי, לא נכון.
דוד אמסלם: יש פה דיון מקצועי מאוד - - -
דוד אמסלם: חיים, כשאתה רוצה לדבר על נושא מסוים אני נותן לך לדבר.
חיים ילין: לא, אתה לא נותן.
יעל כהן-פארן: לא, אתה לא נותן.
יעל כהן-פארן: כל ה - - -
דוד אמסלם: בסדר, עוד מעט אני אתן לכם לדבר.
<אריאל צבי: אני אסביר.
<אריאל צבי: אנחנו נמצאים במצב שאנשים קיבלו את הקרקע לצורך מסוים, יש להם הסכם ויש מערכת מסוימת שהגדירה את הפיצוי שהם אמורים לקבל.
<אריאל צבי: ברגע שאני מגדיל את הפיצוי שהם מקבלים אני נכנס פה לבעיה שבית משפט גם התייחס אליה בשעתו בהחלטות הבואינג, בבג"צ הקשת.
<אריאל צבי: היה שם גם מתווה של פיצויים מוגדלים על פינוי הקרקע ובית המשפט העליון פסל את החלטות המועצה האלה.
<אריאל צבי: בית המשפט העליון קבע שצריך להתקיים איזון בהקשר הזה בין הזכויות שהמינהל מקבל לבין הפיצויים שהוא נותן.
<אריאל צבי: מה שאדוני מציע זה רק לתת לו את הגזר בלי שום דבר.
<אריאל צבי: אנחנו לא חושבים שיש פה הצדקה בהקשר הזה לתת את הגזר ולדעתנו זה מסכן גם את החוקתיות של כל ההסדר שיש פה.
<אריאל צבי: לכן, לדעתי, עדיף להיצמד למתווה שסוכם עד עכשיו ולא להגדיל את הפיצוי בהקשרים האלה.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה לא נותן למינהל את האופציה לבוא ולהציע פיצויים מוגדלים, עד גובה הפיצוי, כמובן המוגדל, שאתה מציע, עד ארבע שנים.
<אריאל צבי: אני אומר שוב, זה המתווה שהלך איתו - - - בית המשפט העליון ראה לנגד עיניו בשעתו מתווה שבו המינהל הציע פיצויים מוגדלים תמורת פינוי והוא פסל את הדברים האלה.
<קריאה: הוא לא פסל, הוא אמר מידתי, פיצוי מידתי.
דוד אמסלם: הקטע של הפיצוי - - -
<קריאה: פיצוי מידתי.
<קריאה: הבג"צ קבע.
דוד אמסלם: הנושא של הפיצוי, לא נכנסנו לגובה הפיצוי.
דוד אמסלם: אם בסופו של דבר המינהל יציע לחקלאים, אני אגזים, 4 מיליון דולר על דונם אני מניח שהמדינה תפסול את זה, בג"צ יפסול, בגלל שהוא בא לפיצוי המידתי.
דוד אמסלם: אבל אם כבר שם נחתך הפיצוי המידתי, שאני לא יודע מה הוא, אבל אני מניח שהמינהל הציע אותו, מה שאנחנו מציעים, שזה יילך גם אחורה לאותו גובה של פיצוי, עד אותו גובה של פיצוי.
דוד אמסלם: למה זה בעיה?
<אריאל צבי: כי האיזון שאני מציע פה, בחוק הזה אני מציע איזון בזה שאני אומר שאני נותן לכם פיצוי אבל אני יכול לפנות את הקרקע ולקבל אותה יותר מהר.
<אריאל צבי: פה אתה לוקח את המקל ומשאיר רק את הגזר.
<אריאל צבי: כל האיזון שיש לי פה הוא - - -
דוד אמסלם: היות שהיא קראה לי דיקטטור אז אני אתן לה את זכות הדיבור כרגע.
דוד אמסלם: אני חושב שזו חוצפה לקרוא לי ככה, אבל לא משנה.
דוד אמסלם: דקה, חיים, אני מנהל כאן את הישיבה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם יש לכם השגות אתם יכולים ללכת ליושב ראש ולהתלונן.
דוד אמסלם: בבקשה, גב' פארן.
יעל כהן-פארן: אני מתנצלת שקראתי לך ככה, אני חוזרת בי.
יעל כהן-פארן: אני לא הייתי בכל הדיונים הקודמים, אבל אני באמת רוצה לשאול כמה שאלות עקרוניות.
דוד אמסלם: דרך אגב, בדרך כלל אני לא אתן לך לשאול שאלות עקרוניות בגלל שלא היית בדיונים הקודמים.
דוד אמסלם: זה מה שמפריע לי בדיוק - - -
יעל כהן-פארן: לא, אבל אני מבינה - - -
דוד אמסלם: לא, לא, תביני את.
דוד אמסלם: אני פה יושב שעות על גבי שעות, זה דיון מקצועי, זה לא שאלה כרגע על איזה שהיא תפיסת עולם.
דוד אמסלם: אני מצפה מחבר כנסת שרוצה להיות שותף שיבוא מהתחלה, יישב ויעיר על כל סעיף, אני אתן לו.
דוד אמסלם: אבל כשהוא יבוא לי אחרי ארבעה דיונים ויתחיל לספר לי עכשיו מה מפריע לו ושנסביר לו עכשיו את כל השאלות העקרוניות, זה לא.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להגיד משהו עקרוני אחד.
דוד אמסלם: תשאלי.
יעל כהן-פארן: היו פה נציגים שלי, היו פה עוזרים שלי ואני יודעת שלא היה דיון עקרוני.
יעל כהן-פארן: אני מבינה שהיו ארבעה דיונים ומה שאני רוצה להגיד זה שכולם היו בזבוז זמן.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שההצעה הזאת היא אמצעי ליחסי ציבור למינהל התכנון להראות שהוא מקדם משהו, כי ותמ"ל לא קידמה ולו תכנית אחת, זאת אומרת לא יצא מזה יחידת דיור אחת עד עכשיו.
יעל כהן-פארן: הוותמ"ל מקדמת תכניות בצורה דורסנית ומזעזעת ועכשיו מה שנותנים כאן זה בעצם, בגלל התמריץ המוגדל ולמי שלא - - - בקיצור מביאים לכך שיש עניין של החזקה בקרקע, אני אתן לדוגמה את כפר ביאליק, יש את בעלי הקרקע ויש את ההחלטה, למשל, העקרונית של הכפר אם להתנגד או לא להתנגד לתכנית.
יעל כהן-פארן: בעצם בחוק הזה מבטלים את האפשרות שלהם, או מורידים להם מאוד מאוד את המוטיבציה, כי ייקחו להם את התמריץ הזה, להתנגד עקרונית לתכנית וזה משהו שמפריע לי.
יעל כהן-פארן: אני לא יכולה להצביע כאן באיזה סעיף זה בדיוק, אבל - - -
<קריאה: זה ממש ממש לא נכון.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש - - -
יעל כהן-פארן: יש הרבה חסמים, ובזה אני אסיים.
דוד אמסלם: חבר'ה, תנו לה להגיד את הדברים לפרוטוקול.
יעל כהן-פארן: יש הרבה החלטות של מועצת רמ"י שמאפשרות פדיון כמעט בהיקפים זהים ולכן השאלה אם נדרשת החקיקה הזאת בכלל וכמו שאמרתי, אני בתחושה שכל החקיקה הזאת והרבה מאוד דיונים הם בזבוז זמן של הוועדה.
יעל כהן-פארן: יש הרבה מאוד חסמים שגדולים פי כמה מהנושא של הקרקעות, כמו פתרונות תחבורה וביוב ולא דנים עליהם.
יעל כהן-פארן: זה מה שהיה לי להגיד, תודה רבה.
דוד אמסלם: בבקשה, חיים.
דוד אמסלם: גם אתה מתלונן על זה שלא נותנים לך לדבר, בבקשה.
חיים ילין: לא, אני חושב שבקטע המקצועי יש גם מעבר ליושב ראש.
דוד אמסלם: אנחנו פעם אמרנו לך לא לדבר כשביקשת?
יעל כהן-פארן: כן, אמרת לו שהוא מתפרץ.
דוד אמסלם: הוא יבקש רשות דיבור הוא יקבל.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, אי לכך שהייתי במועצה אזורית זבולון ואמרתי בפעם הקודמת בדיון וכן הייתי פה בדיון בפעם הקודמת, שבעצם לדעתי לא תהיה מועצה אזורית, פשוט היא לא תהיה, אתם תפתחו שם מה שאתם רוצים.
חיים ילין: אין לי בעיה עקרונית לטווח ארוך להסתכל על מועצה מסוימת שאתם לא רוצים אותם ואתם רוצים שם מה שנקרא אזור אורבני לחלוטין.
חיים ילין: מה מפריע לי בכל הדבר הזה?
חיים ילין: שגם אחרי הפקעה - - - בכפר ביאליק הפקעתם, אם אני לא טועה, 500 דונם, לפני כמה שנים?
<קריאה: 97'.
חיים ילין: דירה אחת לא בניתם שם.
דוד אמסלם: אבל לאיזה סעיף אתה מתייחס?
דוד אמסלם: אנחנו הרי באמצע הקראה, לאיזה סעיף אתה מתייחס?
חיים ילין: רגע, אני עכשיו מתייחס.
דוד אמסלם: אתה מבין למה אני לא רוצה לתת לך לדבר?
חיים ילין: אני מדבר עקרונית.
דוד אמסלם: ראה, פתחת בנושא - - - טוב, תיקח שלוש דקות לעקרונית.
דוד אמסלם: אנחנו בסעיף 29 ועכשיו אתה מדבר איתי על העקרונית?
חיים ילין: עדיאל וערן, אני מוכן ללכת עם החוק שלכם, אין לי שום בעיה, להצביע בעדו על כל סעיף שאתם רוצים, בתנאי אחד, רק סעיף אחד אני מבקש, שכל הקרקעות שהופקעו ב-20 השנים האחרונות, יש בינוי שם.
חיים ילין: אם גמרתם את כל הבינוי במלאי הזה אני מוכן עכשיו לתת לכם את כל מה שאתם רוצים.
חיים ילין: אבל זה לא פייר לבוא ולהרוס את החקלאות.
חיים ילין: בסוף לא יהיו לך גזרים, יהיו לך רק בטונים.
חיים ילין: זה מה שאתה רוצה?
חיים ילין: לילדים שלך בכלל לא יהיה ירוק.
חיים ילין: זה מה שאמרו לי, תגדל דשא לגולף במקום חיטה.
חיים ילין: זה מה שחושבים.
דוד אמסלם: תמשיכו בהקראה, בבקשה.
<תומר רוזנר: אנחנו נקריא מ-29(ו) עד הסוף בלי הפסקה.
דוד אמסלם: דקה, אני עדיין רוצה לחזור לקטע הקודם, לא הבנתי אותו כל כך.
חיים ילין: זה דיון עקרוני, מה שאמרתי.
דוד אמסלם: אני בא לסעיפים עכשיו.
דוד אמסלם: אנחנו בסעיף 29, לא בנושאים העקרוניים.
דוד אמסלם: בנושאים העקרוניים, כשאני פתחתי את הדיון אתה דיברת על הנושא העקרוני ונתתי לך לדבר, דיברת גם בהרחבה.
דוד אמסלם: עכשיו לגבי הנושא של הפיצוי, אני עדיין חוזר, אני לא הצלחתי להבין את ההיגיון.
דוד אמסלם: אמרנו עד ארבע שנים אחורה אנחנו מציעים לו את המקל והגזר, בעצם ההסדר כולו, אנחנו מחליטים, המדינה מחליטה, לוקחים לו, הוא יכול ללכת לבית המשפט אחרי שאנחנו כבר לקחנו, זה כל הרעיון.
דוד אמסלם: לפני כן אנחנו בהליכים הרגילים, תומר אומר, 'תשמע יש לנו הליך רגיל' וכו'.
דוד אמסלם: אם חקלאי נמצא כרגע לפני כן ואנחנו נמצאים איתו בהליך והמינהל, הרי אנחנו בסוף רוצים לקחת את הקרקע, אין לנו עניין להתכתש איתו.
דוד אמסלם: אם אנחנו רוצים לקחת את הקרקע ואנחנו יכולים לתת לו את האופציה, לעשות איתו משא ומתן, לתת לו את המוגדלים, כמובן עד הגובה של המוגדלים של המקל והגזר, לא הבנתי למה מישהו יתנגד לעניין.
דוד אמסלם: דרך אגב, זו אופציה שלך, לא שלו.
דוד אמסלם: הוא לא בוחר, אתה בוחר.
<ערן ניצן: היינו שמחים לעשות את זה גם בלי החקיקה, היושב ראש.
<ערן ניצן: אבל זו הבעיה, היכולת שלנו לבוא לחקלאים ולתת להם היום - - - הנה, הדיון נגמר והאפשרות לפיצויים מוגדלים לא קיימת.
דוד אמסלם: אבל זה מה שאני רוצה להגיד.
דוד אמסלם: אני חושב שזה נכון לאפשר למינהל לתת גובה פיצויים מוגדלים שהם קבעו, עד הגובה עם מי שהם רוצים, גם אחורה.
<מניה לייקין: סליחה, אבל החלטות המועצה קובעות היום פיצוי מוגדל שאנחנו קבענו בהתחשב בפסקי דין של בית המשפט העליון בנושא.
<מניה לייקין: אנחנו הלכנו לפיצוי אמיתי והתמריץ הכי גבוה שחשבנו שאפשר לתת בהתחשב בסוגיות החקלאיות.
<מניה לייקין: לכן אנחנו באנו לפה ואמרנו, אם אנחנו עושים את הצעד הנוסף וגם באים קודם וחותמים על ההסכם וגם יש לנו את האפשרות לפנות בצו, זה הסבר נוסף למה להגדיל את הפיצוי.
<מניה לייקין: אבל מבחינת הצדק החלוקתי ופסקי הדין של בית המשפט העליון בנושא, אנחנו לא יכולים להגדיל ולהגדיל רק אם מישהו - - - אחרי שתבעתי אותו ועוד לתת לו איזה בונוס.
דוד אמסלם: את לא איתי.
דוד אמסלם: זה לא הבונוס.
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם, אני אתן לכם את זה כרעיון.
דוד אמסלם: רבותיי, אני רואה את זה כאופציה ניהולית של המינהל.
דוד אמסלם: אפשר להתכתש איתו, להוציא עוד 20,000 - - -
<מניה לייקין: יש לי - - - הליך משפטי ואני מוצאת לנכון להגדיל - - -
דוד אמסלם: תני לי רק שנייה דקה.
דוד אמסלם: אני אומר, אתם יכולים להמשיך להתכתש איתו, אתם רוצים להתכתש איתו?
דוד אמסלם: אין בעיה, תמשיכו, תזמינו עוד עורכי דין, תעשו עוד הליכים משפטיים, אבל לפעמים - - -
<מניה לייקין: - - - שאנחנו נמצאים בהם.
דוד אמסלם: אם המינהל בסוף יראה שפה יכול להיות שבעוד איזה קווץ' קטן - - -
<תומר רוזנר: יש לו את האפשרות.
דוד אמסלם: אז אם יש את האופציה, תגידו לי שיש את האופציה ונמשיך.
דוד אמסלם: בסוף אני אאפשר, תרשמי, לפני שאני מביא, אני אשאל אם יש למישהו הערה גם אחורה.
<תומר רוזנר: עמוד 9, סעיף 29ו אנחנו נקרא עד הסוף.
<רוני טיסר: (מקריאה): ביצוע הצו.
<רוני טיסר: 29ו.
<רוני טיסר: חלף מועד הסילוק והפינוי הקבוע בצו כאמור בסעיף 29ה, ולא קוימו הוראות הצו בידי המחזיק בקרקע להשבה, רשאי הממונה להורות לפקח לבצע את הצו ובלבד שלא חלפו יותר משישים ימים ממועד הסילוק והפינוי, ואם עוכב ביצוע הצו על ידי בית המשפט – ממועד ביטולה או פקיעתה של ההחלטה בדבר עיכוב הביצוע, ויחולו לעניין זה הוראות סעיף 5(ב) לחוק מקרקעי ציבור; ניתנה לפקח הוראה לפי סעיף קטן (א), יהיו נתונות לו לשם ביצוע הצו הסמכויות כאמור בסעיף 5(ג) לחוק מקרקעי ציבור וכן הסמכויות כאמור בסעיף 5א לאותו חוק, בשינויים המחויבים.
<רוני טיסר: הוראות סעיף 5(ד) והוראות סעיף 5(ה) לחוק מקרקעי ציבור יחולו לעניין ביצוע צו לפי סעיף זה, בשינויים המחויבים.
<רוני טיסר: חובת הזדהות.
<רוני טיסר: 29ז.
<רוני טיסר: פקח לא יעשה שימוש בסמכויות הנתונות לו לפי פרק זה אלא בעת מילוי תפקידו ובהתקיים שניים אלה: הוא עונד באופן גלוי תג המזהה אותו ואת תפקידו וכן הוא לובש מדי פקח בצבע ובצורה שהורה שר האוצר לעניין זה, ובלבד שהמדים כאמור אינם נחזים להיות מדי משטרה;
איתן ברושי: פקח של מי?
איתן ברושי: צריך לכתוב.
<תומר רוזנר: זה מוגדר בהתחלה.
<רוני טיסר: (מקריאה): יש בידו תעודה החתומה בידי שר האוצר המעידה על תפקידו ועל סמכויותיו שאותה יציג לפי דרישה.
<רוני טיסר: פנייה לבית משפט.
<רוני טיסר: 29ח.
<רוני טיסר: הרואה את עצמו נפגע ממתן צו לפי סעיף 29ה, רשאי לפנות לבית משפט השלום שבתחום שיפוטו נמצאת הקרקע להשבה שהצו חל עליה, עד למועד הסילוק והפינוי הקבוע בצו, כדי להוכיח את זכותו להחזיק בקרקע להשבה; הוכיח את זכותו כאמור, יבטל בית המשפט את הצו ואת הפעולות שנעשו מכוחו.
<רוני טיסר: פנייה לבית המשפט לפי סעיף זה לא תעכב את ביצוע הצו, אלא אם כן החליט בית המשפט אחרת, לאחר שנתן לממונה הזדמנות להשמיע את טענותיו.
<רוני טיסר: על אף הוראות סעיף קטן (ב), רשאי בית המשפט, במעמד צד אחד, לתת צו זמני לעיכוב ביצוע הצו, לתקופה שלא תעלה על 30 ימים, ועד למועד קיום הדיון בבקשת העיכוב במעמד שני הצדדים.
<רוני טיסר: שר המשפטים רשאי לקבוע סדרי דין בהליכים לפי סעיף זה.
<רוני טיסר: סעיף 29ח זה סעיף שנמצא במחלוקת בינינו לבין הממשלה, עמדתנו היא שצריך למחוק אותו.
<תומר רוזנר: תן לה לקרוא בבקשה.
<קריאה: אם אתם רוצים להמשיך עם הסעיף הזה תגידו, אנחנו נקום, נגיד לכם תודה רבה ו - - -
<קריאה: האוצר פה, שיגיד.
דוד אמסלם: חבר'ה, אנחנו באמצע הקראה, אנחנו נחזור אליו, אל תדאג.
<קריאה: לא, אנחנו רוצים לשמוע את כל ההקראה.
<תומר רוזנר: אז אתם תשמעו.
דוד אמסלם: אתם רוצים לעשות פאוזה בהקראה כרגע?
<קריאה: רק בנושא הזה.
<תומר רוזנר: תן לה לגמור להקריא ואז - - -
איתן ברושי: אבל הם יודעים מה כתוב.
דוד אמסלם: איזה סעיף אנחנו נמצאים?
<תומר רוזנר: עוד שני סעיפים אנחנו צריכים להקריא.
דוד אמסלם: תקריאי אותם ונחזור.
<רוני טיסר: (מקריאה): עונשין.
<רוני טיסר: המחזיק בקרקע להשבה בניגוד להוראות צו שניתן לפי סעיף 34 - יהיה כאן תיקון - דינו – מאסר שנתיים או קנס כאמור בסעיף 61(כ)(4) לחוק העונשין, התשל"ז-1977, וקנס נוסף פי שניים מן הקנס האמור בסעיף 61(ג) לחוק האמור, לכל יום שבו נמשכה העבירה לאחר חלוף שבעה ימים ממועד הסילוק והפינוי, ואם עוכב ביצוע הצו על ידי בית המשפט – ממועד פקיעתה או ביטולה של החלטה בדבר עיכוב ביצוע.
<רוני טיסר: שמירת דינים.
<רוני טיסר: 29ט.
<רוני טיסר: (1) הוראות פרק זה באות להוסיף על זכויותיו של בעל מקרקעין לפי כל דין ולא לגרוע מהן.
דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה לעצור פה שנייה, תומר.
<תומר רוזנר: כן, אני רק רוצה להסביר שני דברים ולהעיר הערה.
<תומר רוזנר: ההסדרים שקראנו עכשיו הם הסדרים שהם מאוד דומים שקיימים כבר בחקיקה הקיימת לגבי התהליך של ביצוע פינוי הקרקע ובנוסף הציעה הממשלה בהצעת החוק לכלול סעיף עונשין שיגדיר את מי שלא מפנה את הקרקע במועד וכו' כעבריין ויטיל עליו עונש כפי שמופיע כאן.
דוד אמסלם: אתם רציניים עם המאסר?
<תומר רוזנר: אנחנו מציעים לבטל את ה - - -
<ערן ניצן: - - - זה דברים שכבר קרו בחקיקות קודמות.
<ערן ניצן: זה לא חקיקה חדשה.
<תומר רוזנר: אנחנו חושבים שסעיף כזה הוא סעיף לא נכון במקרה הזה ואין מקום להפליל את ההתנהגות הזאת וצריך לבטל את הסעיף של העונשין.
<קריאה: זה פשיזם.
דוד אמסלם: אני מתבייש בכלל שמישהו העלה את הרעיון.
<עדיאל שמרון: כמו שאמר ערן, זה קיים בחקיקות קודמות.
<עדיאל שמרון: זה לא - - -
דוד אמסלם: גם אם קיים.
דוד אמסלם: לא יהיה מאסר, אין דבר כזה.
דוד אמסלם: מה, עשיתם אותו עבריין?
דוד אמסלם: הבן אדם, גם אם הוא כועס, הוא איש טוב.
<עדיאל שמרון: חבל על הוויכוח, אנחנו מקבלים את עמדת הוועדה.
<תומר רוזנר: הם מוותרים.
דוד אמסלם: שהם לא יגידו שאני לא נותן להם לדבר, חיים, בבקשה.
חיים ילין: אני חושב שהסעיף הזה, אני אומר את זה בגלוי, לא מעניין אותי מה מסתתר מאחורי זה, הוא אנטי ציוני, אנטי התיישבותי והוא שם את החקלאים, עוד פעם אתם תולים אותם.
חיים ילין: בדיוק כמו שהם אשמים במחיר העגבנייה ולא בעל הרשת, אתם פה עוד פעם מאשימים את החקלאים ושמים אותם בתוך הכלא, עוד לפני שהוא עשה שום דבר, על זה שהוא רוצה להמשיך להיות חקלאי.
חיים ילין: אין לו את הזכות להמשיך להיות חקלאי.
חיים ילין: סלח לי, עזוב - - -
דוד אמסלם: בסדר - - -
חיים ילין: אולי אני עולה חדש ולא מבין עברית, אבל זה מה שכתוב פה.
דוד אמסלם: בסדר, עדיאל.
חיים ילין: מי שרוצה להיות חקלאי שימשיך להיות חקלאי.
רחל עזריה: האמת היא שהדיון בעיניי מתקדם היטב ולא נראה לי שצריך הרבה דוברים, אבל כיוון שנאמרו פה דברים על אנטי ציוניות אז חשתי צורך להזכיר שלפני כמה שנים הייתה מחאה חברתית מאוד גדולה על מחירי הדיור וכל פעם שאנחנו מדברים על מחירי הדיור ואנחנו עושים את מחיר למשתכן, אז אומרים 'רגע, מה מחיר למשתכן?
רחל עזריה: הכי חשוב זה היצע היצע היצע', מה שצריך זה היצע היצע היצע היצע, ואז אנחנו באים ועושים מהלך כזה - - -
<קריאה: אבל זה מחסל את החקלאות על החשבון.
רחל עזריה: שיאפשר היצע של קרקעות ואז מה אנחנו שומעים?
רחל עזריה: זה אנטי ציוני.
<קריאה: תודה, תתודה, זה מחסל את החקלאות.
<קריאה: במדינת ישראל - - -
<קריאה: וגם מכניס אותם לכלא.
<אורנה טופל: החקלאים שיישבו את המדינה זאת, את מכניסה אותם לכלא?
רחל עזריה: אני משפחה של חקלאים.
רחל עזריה: אני מכירה - - -
דוד אמסלם: חבר'ה, לי יש כללים בדיון, גם אם חברי כנסת לא אוהבים אותם, אני קובע את הכללים כאן.
דוד אמסלם: אף אחד לא מתפרץ לדברי חברו, גם אם הוא לא מסכים איתו.
דוד אמסלם: חברת הכנסת עזריה תגיד את מה שהיא רוצה.
דוד אמסלם: גם אם זה מרגיז את כולנו תנו לה לסיים.
רחל עזריה: לשאלתך, אני מושבניקית.
רחל עזריה: אני ממושב, אני מכירה היטב מה קורה במושבים, אני מכירה היטב גם את החקלאות וגם את נושא הקרקעות.
רחל עזריה: אז אני מבקשת, מדברים על אנשים שיישבו את המדינה, אתם מדברים על אנשים שאיבדו את הקרקע, אל תפנו את זה אליי אישית, בסדר?
<אורנה טופל: יש דרכים - - -
רחל עזריה: יש פה איזונים ויש פה מערכת של איזונים ואיך אנחנו מאפשרים לבנות הרבה מאוד יחידות דיור.
רחל עזריה: כי אפשר לדבר על חוסר הצדק, ואני מבינה שאומרים את זה, על חוסר הצדק של מה שעושים לאנשים שעיבדו את הקרקע במשך הרבה מאוד שנים, אני חושבת שגם צריך לדבר על חוסר הצדק הבין דורי, שגדל פה דור שאין לו שום סיכוי לקנות דירה.
רחל עזריה: אדם שלא יכול לקנות דירה באופן שבו הכלכלה הישראלית מתנהלת הוא בעצם נדון לעוני.
רחל עזריה: לכן יש לנו אחריות לאיזונים.
רחל עזריה: בעיניי החוק הזה - - - אני יודעת שהיו פה הרבה מאוד דיונים, אמר לי גם אביגדור יצחקי, עם המושבים ועם הקיבוצים כדי למצוא את הפתרון.
רחל עזריה: אני מבינה שצריך לבוא לדיון ולכעוס, וזה בסדר, אבל יש פה חוק שמביא איזונים.
רחל עזריה: אף אחד לא אמר שהקרקעות לא שייכות לקיבוצים ולמושבים, נגמר, ביי, חתמתם, חתמנו, גם המשפחה שלי חתומה בדיוק על אותו דבר, שזו כאילו קרקע שהיא רק לצורך עיבוד חקלאי וברגע שזה נגמר אז אין יותר, אף אחד לא עושה דבר כזה.
רחל עזריה: יש פה משהו שהוא מאוד מאוזן, הוא מאוד הגון והוא לוקח בחשבון את כל הצרכים.
דוד אמסלם: תודה, רחל.
רחל עזריה: אין פה שום דבר אנטי ציוני.
רחל עזריה: אני מבקשת שאנחנו נעשה את הדיון ענייני, איך אנחנו דואגים לזה שיהיו הרבה דירות בשביל, בטח הצעירים במדינת ישראל ושאנחנו נוכל למצוא את ה - - -
<ידיד כהן: את מוכנה להתייחס לנושא של הכלא?
<ידיד כהן: תתייחסי לנושא של הכלא.
<ידיד כהן: היא לא התייחסה לנושא של הכלא.
דוד אמסלם: חבר הכנסת ילין, אתה קיבלת את זכות הדיבור והרבה היום.
דוד אמסלם: חבר'ה, לא צריך, אתם תתייחסו בסוף להחלטה ולא למה אומרים.
דוד אמסלם: אנחנו לא בלולודים, שצועקים וכולם צועקים.
דוד אמסלם: לא, חבר'ה.
דוד אמסלם: אם בסוף ההחלטה תהיה שונה אז תתייחסו.
איתן ברושי: אני מציע לא רק להסתפק בהורדת - - - איפה עדיאל?
איתן ברושי: אני אומר שזה איזה שהוא אות קלון, ואנחנו הערנו את זה כבר מזמן, וזה נכון שהממשלה הקודמת ייצרה את החוק הזה, אבל הממשלה הזאת לא רק ניצלה את דין הרציפות, היא מביאה - - - סליחה, רחל, לא חובה בקואליציה להגן על כל טעות - - -
רחל עזריה: רק לדאוג לדיור לצעירים.
חיים ילין: ככה?
אביגדור יצחקי: חבר'ה, אל תלמדו אותנו - - -
איתן ברושי: אני רוצה להגיד, זה לא נאמר על הבדואים, זה לא נאמר על המתנחלים.
איתן ברושי: סלח לי, ערן, כשפינו את בית אל, ואני מומחה לזה, לא הטילו שום שקל על המתנחלים, אף אחד לא נכנס לבית סוהר, גם לא היזמים וכל הכסף מכספי המדינה ולא רק מהחטיבה להתיישבות.
איתן ברושי: מה שאתם עושים פה זה לא סביר.
איתן ברושי: אני מברך את היושב ראש, שבלי לעשות סמינר ארוך הוא מבין שזה לא הגיוני.
איתן ברושי: לכן זה לא רק שזה צריך להימחק, צריך לגנות את זה שממשלה בישראל - - - ואני אמרתי, אביגדור, ידידי, באמת, אמרתי את זה במליאת הכנסת, שגם אביגדור וגם גלנט, שבאים מבית הספר של אריק שרון, הם היו בפורום החווה, בחיים אריק שרון לא היה נותן לזה להיות כתוב בנייר של הממשלה.
איתן ברושי: בנייר של הממשלה.
איתן ברושי: זה לא נייר של פרחחים.
איתן ברושי: עכשיו אני רוצה להגיד משפט אחד.
איתן ברושי: עדיאל, אתם ניסיתם לומר ליושב ראש והטעיתם אותו, כאילו כל הבעיה של מלאי קרקעות שלא מוצה זה סרבנות של חקלאים, אבל לשאלתי הראשונה - - -
<עדיאל שמרון: לא אמרנו את זה אף פעם - - -
איתן ברושי: זה מה שמתפרש.
איתן ברושי: אבל לשאלתי הראשונה בדיון, שהייתי פה, מתחילתו ועד סופו, השיבו מומחי המינהל ש-25,000 דונם, להערה שלי ושל רפי, לא מומשו כי הן לא קרקעות רלוונטיות.
איתן ברושי: לכן אני רוצה להגיד לך - - -
<עדיאל שמרון: הן ממשיכות להיות מעובדות.
איתן ברושי: אבל לא זאת ה - - -
<עדיאל שמרון: לא הזכיר אף אחד מהחברים, ש - - -
איתן ברושי: עדיאל, תאמין לי, אני עסקתי ב - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להסביר כזה דבר - - -
איתן ברושי: אבל לא זאת הנקודה.
דוד אמסלם: שנייה, ברושי.
דוד אמסלם: הוא מדבר לחבר'ה, אז תנו לו להמשיך לדבר ואני רוצה להתקדם.
איתן ברושי: לא, גם לשידור.
איתן ברושי: עדיאל - - -
<עדיאל שמרון: זה לא בשידור, דרך אגב.
איתן ברושי: הכול בשידור.
איתן ברושי: באוצר מאזינים לכל מילה.
איתן ברושי: הנקודה היותר חמורה, דודי, מילה עקרונית ואני מסיים, בעצם הממשלה מודה שהיא נכשלה בפיזור האוכלוסייה והיא הביאה חוק מיוחד, לקחת קרקעות באזורי הביקוש, צמודי דופן לערים קיימות, על חשבון מעט חקלאות ושטחים פתוחים וירוקים והיא מוכנה לשים על זה הרבה כסף.
איתן ברושי: במקום לעודד בנייה בנגב ובגליל אתם לוקחים את כבשת הרש של החקלאות במרכז הארץ, זה הכישלון של הציונות, זה לא היה קורה אצל אריק שרון, פיזור האוכלוסייה בעלייה הגדולה.
איתן ברושי: אתם מוכנים לשים המון כסף ורק על ארבע שנים ואתם לא אומרים שרוב הקרקע לא מנוצלת כי אין לה ביקוש, או שהייתה טעות לקחת אותה, גם אם ממשיכים לעבד אותה.
איתן ברושי: בעצם הוויכוח פה הוא על מדיניות הבנייה ולא רק על הארבע שנים.
דוד אמסלם: תודה, ברושי.
איתן ברושי: ואני מגנה אתכם על הסעיף הזה.
איתן ברושי: תוציאו אותו ותגידו שטעיתם.
דוד אמסלם: בבקשה, ריפמן.
<שמואל ריפמן: קודם כל להודות ליושב ראש הוועדה.