GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נסים: מה שהייתי מציע, קודם כל, אין לי שכל ואני לא מבין כזה גדול, אני מבין שאני לא מבין שום דבר ואני לא יודע שום דבר, רק במצב הנוכחי כרגע, במצוקה שאנחנו נמצאים בה, קודם כל לעשות עצירה מוחלטת לכל הצווים, עם כל הציד הזה, כל ציד המכשפות הזה לעצור.
<נסים: קודם כל לעצור.
<נסים: אתמול קראתי, נאשם, חשוד שרצח שלוש נשים, השתחרר למעצר בית עם אזיק אלקטרוני עד ש-.
<נסים: פה רוצים לזרוק אנשים מהבתים.
<נסים: אז בואו נעצור את ההליכים המשפטיים האלה עד ש-.
<נסים: אנחנו פה מוכנים לעזור לכם ולתרום לכם, רק תצרו איתנו קשר, איך עושים את הדבר הזה, איך מביאים לפתרון הולם שיבוא לשביעות רצון כולם.
<נסים: מבחינתי זה חבית נפץ שתתפוצץ לחברה בפנים וחבל שזה יהיה ככה.
<נסים: אני לא רוצה להוסיף יותר מדי, אני מאמין שיש עוד הרבה אחרים שיגידו.
<נסים: תודה לכם על רשות הדיבור הזו.
דוד אמסלם: תודה, נסים.
<יוסף שמעוני: צהריים טובים לכל חברי הוועדה.
<יוסף שמעוני: השם שלי יוסף שמעוני, אני גר פה מאז שנולדתי.
<יוסף שמעוני: נולדתי פה בשטח, אני בן 62.
<יוסף שמעוני: לפני 25 או 27 שנה החליטו לעשות פינוי ובינוי.
<יוסף שמעוני: כל השכונה שמחו וחתמו והיו אנשים שריכזו את כל האנשים וחתמנו על פינוי ובינוי.
<יוסף שמעוני: ואז מה עשו?
<יוסף שמעוני: חילקו את השכונה לחצי, חצי הלך לפינוי ובינוי, שהלוואי עלינו גם שיהיה פינוי ובינוי, וחצי עשו הפקעה, עשו מתחם.
<יוסף שמעוני: משנת 50' פתאומית עשו אותנו מתחם 400, 500.
<יוסף שמעוני: הם קבעו שאנחנו מתחם.
<יוסף שמעוני: מה זה המתחם הזה?
<יוסף שמעוני: לא יודע.
<יוסף שמעוני: אם אתה תחפור באדמה שם אתה תמצא את הסנדלים של אשתי גם, שמה נולדנו.
<יוסף שמעוני: הדבר הראשון שצריך לעשות ואנחנו מבקשים מהוועדה הזאת שתמליץ לכנסת זה קודם כל לעצור את ההליכים המשפטיים.
<יוסף שמעוני: זה עולה לנו המון כסף.
<יוסף שמעוני: הם מביאים אותנו לבית משפט - - -
<תושב: כולנו חתומים על ערבויות של עשרות אלפי שקלים.
דוד אמסלם: אתה מפריע לו לדבר.
<יוסף שמעוני: ואיך מתנהל המשפט?
<יוסף שמעוני: תענה בכן ולא, אל תיכנס ל - - - הרי אנחנו יודעים מה זה בתי משפט.
<יוסף שמעוני: בסוף הכוח הולך לכוח ואנחנו נשארים עם צו הריסה.
<יוסף שמעוני: אתה רוצה לעשות ערעור?
<יוסף שמעוני: תשים 30,000.
<יוסף שמעוני: מאיפה?
<יוסף שמעוני: עורך דין עולה כסף.
<יוסף שמעוני: ההוצאות האלה עולות המון כסף.
<יוסף שמעוני: מה הבקשה שלי מהוועדה?
<יוסף שמעוני: הדבר הראשון שיעשו, שיבדקו לעומק איך אפשר לעצור את ההליכים המשפטיים.
<יוסף שמעוני: בזמן הזה, שאנחנו יושבים פה ואנחנו עוד חודש נדון ועוד חודש נדון, בינתיים יפנו פה משפחות שאין להם לאן ללכת.
<יוסף שמעוני: יש פה אנשים שיש להם ארבעה ילדים ויש להם שלושה ילדים ויש להם שני ילדים, מה הבעיה שלהם תהיה?
<יוסף שמעוני: שהם יישבו בבית שלהם עם פלזמה 127 והילדים האלה יילכו מעוני לעוני.
<יוסף שמעוני: גם ככה אנחנו חיים בעוני כבר 60 שנה.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הגברת.
<אפרת קמחי: בניגוד לחבריי שאני שומעת שהתנהלו במשפטים, אני אם חד הורית עם ארבעה ילדים ולא היה לי כסף להתנהל ולכן יש לי צו הריסה סגור.
<אפרת קמחי: אין לי הרבה יכולות וזהו, אין לי הרבה מה.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הגברת פה.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לשמוע גם נשים, לא רק גברים.
<חיה אשכנזי: אני מייצגת אולי את הדור החדש.
<חיה אשכנזי: אמנם אני כבר לא כזאת צעירה, אבל אני מייצגת יחסית את הדור הצעיר שעדיין חי פה.
<חיה אשכנזי: אני חברת ועד, שעומדת מאחוריי משפחה די ענפה וגדולה שחיה פה כבר שנים על גבי שנים.
<חיה אשכנזי: מה שאני רוצה לבקש זה, בשבוע שעבר הייתה לנו פגישה עם העירייה והם טענו הם הולכים להקים פה מִנהלת והם לא הולכים להכניס אותנו, את התושבים.
<חיה אשכנזי: הפחד שלי זה שאחרי שאתם תלכו לא יקרה כלום.
<חיה אשכנזי: זה הפחד שלי, שאתם תלכו והכול כלא היה, ואז מה?
<חיה אשכנזי: אנחנו נתונים בידיים של העירייה.
<חיה אשכנזי: ועם כל הכבוד באמת לכל חברי העירייה שיושבים פה, הם לא בדיוק לטובתנו.
<חיה אשכנזי: הם לא רואים אותנו כל כך ולא כל כך סופרים אותנו ו - - -
דוד אמסלם: אנחנו באנו חיובי, אז בואו נדבר חיובי.
<חיה אשכנזי: אז מה שאני מבקשת באמת, שגם אחרי שתלכו לא תשכחו אותנו, שתהיה פה המשכיות, שיהיה המשך של חיים.
<תושב: אני רוצה להגיד תודה גדולה לעובדיה, שהוא הצליח להביא למעמד הזה בעבודה קשה.
<תושב: יש לי רק שתי מילים להגיד.
<תושב: כמובן אני רוצה לחברי הוועדה, כשאתם יושבים בוועדה ודנים, דיברו פה הרבה דברים והכול, חבל על הזמן, בכיף, אני רוצה שיזכרו ממני שני ראשי פרקים, תזכרו טוב טוב בתוך הראש ולא לשכוח אותם, יש פה מגמה של דברים, תהליך, מגמה נורא נורא נורא קשה, מה שנקרא להגיד שאנחנו נמצאים במדינה של יהודים ומה שהולך לקרות פה זה להחרים רכוש יהודי במדינת היהודים.
<תושב: זה אומר, אנשים שנמצאים פה דור חמישי ושישי ושביעי, אנשים שכל עולמם הבית הזה, הולכים להחרים להם אותו.
<תושב: זה נקרא החרמת רכוש יהודי, ככה אני קורא לזה.
<תושב: אני נמצא כאן 65 שנה של סבל, אני קורא לזה גטו, לא ממהרים לפנות אותי, פשוט מאוד מחכים שאני אמות כדי להחרים את הרכוש שלי.
<תושב: לא יקרה דבר כזה במדינת היהודים, להחרים רכוש של יהודי.
<תושב: לא ייתכן דבר כזה.
<תושב: אני כבר חודשים לא ישן בלילה, איך מדינה של יהודים הולכת להחרים בית של יהודי.
<תושב: איך קורה דבר כזה, אני לא יודע.
<תושב: ולגבי ותיקים, שההורים שלי והדור של המשפחות נפטרו והולכים להחרים את הרכוש שלהם.
<תושב: עוד נקודה קטנה, זה דבר חשוב.
<תושב: דיברו פה על משפטים וכן הלאה וכן הלאה.
<תושב: צריך לדעת שכל מה שעשינו פה במשך 65-70 שנה, זה היה בחסות המדינה והעירייה.
<תושב: הם ידעו מה עשינו והם אהבו את זה.
<תושב: אם הם אהבו את זה, היום שישלמו, זה הכול.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע עוד שני אנשים, ברשותכם.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הגברת, בבר, שאחריך.
דוד אמסלם: אני רוצה שהיא תספר.
דוד אמסלם: תספרי לנו כמה שנים את גרה פה.
<לילי מרלל: אני באתי עם בעלי למקום כשהייתי בת 16, בחודש הבא יש לי יום הולדת 70.
<לילי מרלל: כשהגענו לא היו תשתיות, לא היה כביש, סבלנו - - -
<תושב: זה היה היום בבוקר.
<לילי מרלל: סבלנו הרבה שיטפונות, ילד אחד שאני מכירה התחשמל ומת.
<לילי מרלל: בקיצור עברתי הרבה סבל עד שהגעתי הלום, כמו שאומרים.
דוד אמסלם: והיום?
<לילי מרלל: קיבלנו מכתב שאנחנו פולשים.
<לילי מרלל: אני לא מבינה את זה.
<לילי מרלל: איך אנחנו פולשים?
<לילי מרלל: - - - מהשטח.
<תושב: זה הכי כואב.
דוד אמסלם: לילי, תודה רבה.
דוד אמסלם: הבנו את הרעיון, תודה.
<לילי מרלל: יש לי עוד בקשה, אני מבקשת שתעצרו את כל ההליכים עד שהעניינים יסתדרו.
<יוסף זיתוני: אני בן תשיעי במשפחה של עשרה ילדים, אמא שלי נפטרה לפני שבוע, בת 93, ומגיל 17-18 היא בשטח והיום אנחנו עם צווי סילוק.
<יוסף זיתוני: אנחנו ישנים עם חרדות, קמים עם חרדות, לא מתפקדים ומושקעים בעשרות אלפי שקלים.
<יוסף זיתוני: בשנה אחת הגעתי לעליון, לערכאה שלישית בסילוק מהשטח, בשתי ערכאות לא שמעו אותנו, לא אותי ולא את התובע.
<יוסף זיתוני: השופט החליט 'אני מסלק אותו', למה, איך ומה?
<יוסף זיתוני: לא מעניין, לך למחוזי.
<יוסף זיתוני: הלכתי למחוזי, 'לא יכולה לשמוע אותך', אין לך, היא צריכה את העתירה.
<יוסף זיתוני: סיכומים, 12,000 קנס.
<יוסף זיתוני: אני היום מושקע 60,000 בעליון, 60,000 ערבויות עצמיות שלי לבד במערכה.
<יוסף זיתוני: לא ייתכן שנישן בחרדות, נקום בחרדות ואנחנו חולים מהמצב הזה.
<יוסף זיתוני: היום אנחנו לא תושבי כפר שלם, אנחנו תושבי מתחם, בדואים - - - מה בדיוק?
<יוסף זיתוני: לא יודע.
<יוסף זיתוני: גולדה מאיר, לוי אשכול, בן גוריון, רבין היה אצלנו בבית, הם יעידו.
<יוסף זיתוני: מי לא היה אצלנו.
<יוסף זיתוני: והיום אנחנו לא תושבי כפר שלם.
<יוסף זיתוני: יש לי מסמכים של חלמיש, של בינוי של כפר שלם, חלמיש מתנער מאיתנו.
<יוסף זיתוני: כולנו, דרך אגב, חתומים בחתימות של - - - בפינוי בינוי ורק עשו לנו איפה ואיפה ואנחנו, איך אומרים?
דוד אמסלם: תודה, הבנתי, יוסי.
דוד אמסלם: אני מבקש שאהרון יגיד כמה מילים וסגנית ראש העיר ואחרי זה אני אסכם.
<אהרון מדואל: קודם כל אני רוצה באמת להודות לדודי.
<אהרון מדואל: חשוב מאוד שוועדת הפנים של הכנסת הגיעה לפה היום יחד עם כל חברי הכנסת המכובדים.
<אהרון מדואל: אני מאוד מקווה שזה יהיה - - - קודם כל אני חייב להתערב במה שאמרה גב' אשכנזי, לדעתי היא לא הגדירה נכון את העניין, אני מסכים איתה לחלוטין, שלעיריית תל אביב אסור שיהיה לה יד ורגל בפינוי המתחם הזה.
<אהרון מדואל: מסכים איתך לחלוטין.
<אהרון מדואל: אנחנו רואים מה עשתה עיריית תל אביב בגבעת עמל, אנחנו רואים מה עשתה ב - - - מה היא ניסתה לעשות בכפר שלם ואני אומר לך, דודי, הפרויקט הזה חייב להיות פרויקט לאומי.
<אהרון מדואל: יש לכם היום את הוועדה לרפורמות, יש לכם את הקבינט הדיור ואביגדור יצחקי, מדובר פה באלפי דירות, מדובר פה בסדר גודל של מדינה.
<אהרון מדואל: חלק גדול מהאדמות פה הן אדמות מינהל, גם האדמות שהן לא אדמות מינהל, ואני לא בא ל - - - הוא נמצא בייפוי כוח במינהל מקרקעי ישראל ויש דרכים לפעול - - - הפרקליטות ולהעמיד אותה במקומה.
<אהרון מדואל: לא ייתכן שתהיה פה מערכת משומנת של עירייה, פרקליטות, יזמים כדי לזרוק תושבים החוצה.
<אהרון מדואל: מערכת משומנת.
<אהרון מדואל: ואני קורא לכם, חברים, שמעתי לאחרונה חברים שהיו פה, שיש רעיון להקים מִנהלת משותפת וכאלה.
<אהרון מדואל: אני מציע לכם לא לקבל את הרעיון.
<אהרון מדואל: המִנהלת היחידה שצריכה להיות פה זה תושבים ומדינת ישראל.
<אהרון מדואל: אתם באחריות של מדינת ישראל ולא של אף אחד אחר.
<אהרון מדואל: אני מאוד מקווה שהוועדה תלך לעניין הזה.
<אהרון מדואל: ודבר אחרון, ניתן לעצור את ההליכים המשפטיים.
<אהרון מדואל: זה קצת יותר מורכב מכפר שלם, בכפר שלם עצרנו הליכים משפטיים כנגד 500 נתבעים וכבר הגיע, עצרנו אותם במשך שנים.
<אהרון מדואל: זה לא המקום לפרט ולראות איך לעשות את זה, אבל יש אפשרות ומי שמוכן לתת לזה יד, הגברת הנכבדה, הפרקליטות, היא חייבת לבוא וצריך לזמן אותה ולא להתייחס אליה בכפפות של משי.
<אהרון מדואל: לא ייתכן ש - - - כי כך צריך להיות, גם אתה מכיר טוב את הסוגיה הזאת.
<מיטל להבי: לפני 20 שנה היו פה בסרטי - - - ועשו את הסרט על שכונת הארגזים והיום כאילו שום דבר לא השתנה.
<מיטל להבי: בכל הסיורים שאני עושה בשכונה, בלילות, עם - - - וגם עם אהרון, שום דבר לא השתנה.
<תושבת: ותודה לעיריית תל אביב.
<מיטל להבי: אבל אני אופטימית.
<תושבת: ותודה.
<מיטל להבי: אני לא האויבת שלך, בסדר?
דוד אמסלם: סיכמנו חיובי.
<מיטל להבי: אני לא אופטימית כי אני יודעת שהיושב ראש של ועדת הפנים עצר גם את התהליכים שהיו בליפתא ואנחנו מדברים על מקרה שהוא מקרה דומה, הוא מקרה שיש עוד רבים כמוהו בארץ ישראל שלנו, גם בירושלים, גם בחיפה, גם בתל אביב.
<מיטל להבי: ואני חושבת שהסוגיה הזאת היא סוגיה חשובה מאין כמוה מפני שכשאנשים לא ישנים בלילה בגלל שקורת הגג מעל הראש שלהם רועדת זה הדבר הכי גרוע.
<מיטל להבי: כשילדים גדלים בתוך הפחד של ההורים, זה הדבר הכי גרוע.
<מיטל להבי: ואני באמת חושבת שכששומעים פה את הסיפורים של אנשים שמדינת ישראל הביאה את חלקם הגדול לפה ולא רק פה, גם בגבעת עמל, הזכיר קודם אהרון, וגם למקומות אחרים, המדינה הביאה, ובסך הכול זה אקראי.
<מיטל להבי: גם את הוריי המדינה הובילה למעברה, אבל המעברה של הוריי במקרה הייתה הרצליה והפכה לשיכון.
<מיטל להבי: אותו דבר היה צריך לקרות פה.
<מיטל להבי: זה במקרה שאתם פה ואני פה.
<מיטל להבי: לכן אני אומרת, כמו דודי, ההזדהות שלנו היא מלאה ואני בטוחה שהאנשים שנמצאים פה, גם יוסי וגם תמי וגם דב ואורן ואמיר ויעל, אני רואה פה קבוצה היא חוצה מפלגות, חוצה אופוזיציה, חוצה קואליציה.
<מיטל להבי: אני אומרת לכם, אנחנו ננסה לסייע במה שאנחנו יודעים, בידע מצטבר במשך השנים, אתם באמת נמצאים במקום חשוך אל שאנשים בו נזרקו לפחד, כדי להביא תקווה והצלה לאנשים.
<מיטל להבי: דודי, מבקשים ממני להזכיר עוד דבר.
<מיטל להבי: חוץ מהתביעות לסילוק יד ישנם פה הרבה אנשים שיש עליהם עיקולים כתוצאה מחובות מצטברים של 20 שנה אחורה של ארנונה.
<תושבת: 30 שנה גם.
<מיטל להבי: גם זה, זו נקודה שצריך לשים אליה לב.
דוד אמסלם: תודה רבה לכל הדוברים ומי שלא יכולנו לתת לו לדבר, אז באמת אני מתנצל על כך.
דוד אמסלם: כמו שפתחתי, אני מתחייב לכם רק על דבר אחד, שאני אעשה מקסימום מאמץ וכל הזמן ואנחנו נעשה דיון אחת לתקופה כדי - - - איך את אומרת, חיה?
דוד אמסלם: אנחנו לא נעזוב אתכם.
דוד אמסלם: אני אמרתי, את המגבלות שלנו אנחנו מכירים, ההחלטה היא לא אצלנו, אם היא הייתה אצלנו לדעתי כבר הייתי מוצא את הנתיב.
דוד אמסלם: אני מבטיח לכם דבר אחד, שזה אצלי ביד.
דוד אמסלם: כל מספר חודשים אני אעשה דיון בנושא על מנת לבדוק מה קורה.
דוד אמסלם: זה בגדול.
דוד אמסלם: לגבי הסיפור הזה.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אני אשלח מכתב גם לעיריית תל אביב וגם לפרקליטות ומינהל מקרקעי ישראל, עם השם החדש שלו, רשות, על מנת לעצור את ההליכים בשלב הזה.
דוד אמסלם: אני גם ביקשתי את זה בוועדה מהפרקליטות, עד שנשב ונמצא את כיוון הפתרון.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על לעצור את ההליכים המשפטיים ברמת - - - אני לא נכנס לארנונה, כן ולא וכמה.
דוד אמסלם: זה - - - העירייה.
דוד אמסלם: אבל אני מבקש מעיריית תל אביב, יש פה שני דברים שאני חושב שצריך להסדיר אותם.
דוד אמסלם: יש המצב הקיים כרגע, יש פה כרגע תושבים, עזוב איך מפנים, לא מפנים, זו סוגיה אחרת.
דוד אמסלם: הם חיים פה, קמים בבוקר, יש ילדים.
דוד אמסלם: אני עשיתי סיבוב פה, ואני מתחבר עם מה שאמרו פה כמה מהאנשים, אני איש עירייה, אני עבדתי בתחום המוניציפאלי למעלה מ-25 שנה.
דוד אמסלם: מעולם לא ראיתי מתחם כזה בירושלים, לא היה לי דבר כזה.
<תושב: מה הנימוק של עיריית תל אביב - - -
דוד אמסלם: אבל לא צריך נימוקים, שמענו.
דוד אמסלם: אני בא משם.
דוד אמסלם: נימוקים יש לי - - - אתה רוצה, אני אכתוב לך פה ארבעה קלסרים של נימוקים.
דוד אמסלם: אני מכיר - - -
<תושב: - - -
דוד אמסלם: אבל למה לך להגיד?
דוד אמסלם: אני אומר לך לא צריך אז אתה מתעקש להגיד?
<תושב: זה מרגיז.
דוד אמסלם: יש פה אנשים שחיים ומשפחות וילדים.
דוד אמסלם: הם צריכים לקבל פינוי אשפה, הם צריכים לקבל איזה שהוא כביש נורמלי, לא קשור כרגע - - - כל עוד הם נמצאים פה, אז אני מבקש מעיריית תל אביב לקחת את מנהל אגף שיפור פני העיר, קצ'לניק, תגידי לי 'דודי ביקש'.
דוד אמסלם: לבוא לכאן, להביא כמה טרקטורים, להביא כמה משאיות אספלט, לסגור את הבורות קצת.
<תושבת: זה אחרי ניקיון.
דוד אמסלם: קודם כל לתת לאנשים קצת אוויר, גם בתנאים הקשים.
<תושב: הוועדה תוכל להוציא מכתב גם בהקשר הזה?
<תושב: זה מאוד חשוב.
דוד אמסלם: אני לא צריך ועדה, אם תהיה בעיה, תפעיל אותי.
דוד אמסלם: אני מכיר את שמוליק, תתקשרו גם למנכ"ל העירייה בשמי, אם הוא רוצה, אני אבוא לדבר איתו, אבל אלה דברים טריוויאליים.
דוד אמסלם: לא קשור עכשיו אם משלמים ארנונה או לא, לא קשור בכלל.
דוד אמסלם: יש פה דברים שהם בעיות תברואתיות, קשות, זה לא הגיוני.
דוד אמסלם: בנושא, כמו אמרתי, העומק, אנחנו נעשה דיון בעוד חודש וחצי, אני אזמין את כל הגורמים, אני אזמין אתכם.
דוד אמסלם: אני רק צריך בסופו של עניין לייצר איזה שהוא גוף מסוים שאנחנו מדברים איתו.
<תושב: יש ועד.
דוד אמסלם: יש, יופי.
דוד אמסלם: נדבר עם הוועד.
דוד אמסלם: אני מאמין, בניגוד למה שאתה חושב, אהרון, אני מאמין שמי שאמור להוביל את הנושא הזה זו העירייה, זה התפקיד של עירייה.
דוד אמסלם: לא אמרתי שהעירייה תשלם, אני מבקש שאף אחד לא יענה לי, אפילו לא לעזור לי, גם לא לחדד את הדברים שלי, לא צריך.
דוד אמסלם: זה בדיוק תפקיד של עירייה, על זה אני מלין בכל מיני נושאים בארץ.
דוד אמסלם: גם הפיצוץ של בלון הגז באותו בניין בירושלים, שלא קשור לעירייה, זה תפקיד של העירייה להוביל.
דוד אמסלם: אזרח בבוקר לא קם בבוקר, נוסע לשר הפנים, דופק לו בדלת, אומר לו 'אדוני שר הפנים, באתי, יש לי בעיה', הוא לא נוסע עכשיו לפרקליטות המדינה, דופק בדלת, אומר 'הנה באתי, יש לי בעיה בפינוי'.
דוד אמסלם: הוא לא יודע אפילו את הדרך, אין לו מושג בכלל עם מי צריך לדבר.
דוד אמסלם: זה תפקיד של עירייה, גם אם היא לא הבעלים וגם אם היא בכלל לא קשורה לנושא.
דוד אמסלם: התושבים הם של העירייה.
דוד אמסלם: לכן אני אישית חושב שהפיבוט המרכזי שאני רואה אותו מוביל בכל התהליך הזה זה עיריית תל אביב.
דוד אמסלם: אני כבר התחלתי את הדיון.
דוד אמסלם: רבותיי, אני אעשה את הדיון.
דוד אמסלם: אנחנו, אני מבטיח לכם שגם כל חברי הוועדה, נלווה את הסיפור הזה עד שנרגיש שהוא בא לידי מיצוי.
דוד אמסלם: רבותיי, קודם כל אני מבקש לשחרר כעסים, זה לא עוזר לחיים, אני מאחל לכולם שבת שלום, תנוחו טוב בשבת.
דוד אמסלם: בעזרת ה' נצא לביצוע כבר בשבוע הבא.
עבדאללה אבו מערוף: אני מתכבד לפתוח את הישיבה, ישיבה חשובה לציון יום עודפי מזון והצלתם.
עבדאללה אבו מערוף: אני מודה לכל מי שיזם את היום הזה, חברי הכנסת היוזמים, שיצטרפו אלינו בהמשך, חיליק בר, אורי מקלב, אורלי לוי ושולי מועלם-רפאלי, הם עכשיו בישיבה אחרת, בוועדת העבודה, אני חושב שהם משתתפים שם ויצטרפו אלינו.
עבדאללה אבו מערוף: גם חבר הכנסת מסעוד גנאים, יו"ר סיעת הרשימה המשותפת כאן בכנסת, והוא גם יצטרף אלינו.
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שבהמשך יצטרפו אלינו עוד חברי כנסת, כי הדיון חשוב מאד.
עבדאללה אבו מערוף: אני מודה ל"לקט" שיזמה את הדיון הזה, וניתן את המילה הראשונה לחן הרצוג, כלכלן ראשי, שבבקשה יפתח ונמשיך הלאה.
<חן הרצוג: שלום.
<חן הרצוג: הנושא של אובדן מזון בישראל ובכל העולם, הוא בעיה שהיא גם כלכלית, גם חברתית וגם סביבתית והניתוח שלנו מראה שבכל שנה, הולך לאיבוד בישראל מזון בשווי של 8 מיליארד שקלים, שניתן להצילו, כלומר, זה מזון שראוי למאכל אדם והולך לאיבוד.
<חן הרצוג: ענף שלם בתעשייה הישראלית שבעצם הולך לטמיון, אחרי שכבר השקענו את כל האמצעים –גם הכלכליים וגם הסביבתיים, לגדל אותו.
<חן הרצוג: כבר זרענו, כבר הקצינו קרקע, כבר הקצינו מים במשך שנים ובסופו של דבר המזון הזה יורד לטמיון.
<חן הרצוג: הניתוח שלנו מראה שמבחינה כלכלית כדאי להציל אותו, כדאי לקחת את המזון האבוד הזה ולהעביר אותו לאוכלוסיות נזקקות, כי כל שקל שאנחנו משקיעים בהצלת מזון בעצם יכול לייצר לאוכלוסיות הנזקקות, לאוכלוסיות החלשות, תרומה של פי 3.6 שהם 3.6 שקלים.
<חן הרצוג: זאת אומרת, יש לנו כאן אמצעי שמבחינת מדיניות כלכלית חברתית הוא מאוד מאוד יעיל.
<חן הרצוג: אם אנחנו מסתכלים על הצד הסביבתי, מבחינת הגנת הסביבה, אז בעצם, הנזק הסביבתי הוא כפול.
<חן הרצוג: אחד בתהליך ייצור המזון כי אנחנו גורמים לפליטות.
<חן הרצוג: תעשיית המזון גורמת ל-20% מפליטת גזי- החממה בעולם, רק תעשיית המזון, ואם זה לא היה מזון שיש לו כל כך הרבה השפעות חיוביות, שהוא הכרחי לתזונה שלנו, אז היינו קוראים לזה תעשייה מזהמת וניזוקים, אז במקרה הזה כמובן שיש יתרונות חיוביים אבל, כשמזון הולך לאיבוד אז שילמנו את כל המחיר הסביבתי, שילמנו את פליטת גזי החממה, ניצלנו קרקעות ומים ובעצם כל אותה עלות סביבתית ירדה לטמיון.
<חן הרצוג: לכן, כשאנחנו מביאים בחשבון את ההשפעה או את התרומה הסביבתית של הצלת מזון, אז הערך הוא מוכפל.
<חן הרצוג: זאת אומרת, בנוסף לכך שאנחנו תורמים 1:3.6 רווח כלכלי ישיר, הלוא אם ניקח את ההשפעה הסביבתית אז נגיע לכפול, ל 1:7.
<חן הרצוג: כשאנחנו מסתכלים – ומבקר המדינה אמר את זה בדוח האחרון, שבישראל אין כיום שום מדיניות ממשלתית לטיפול בבעיה הזאת של אובדן מזון, ואנחנו סבורים שאנחנו צריכים ללכת בעקבותיהן של מדינות אחרות.
<חן הרצוג: רק בספטמבר האחרון, לפני שלושה חודשים, קבע האו"ם – ובעקבותיו קבעה ממשלת ארצות הברית עם משרד הגנת הסביבה האמריקאי, יעד להקטין עד שנת 2030 בחצי, ב-50%, את אובדן המזון, ואם ארצות ברית קיבלה יעד כזה והאו"ם קיבל יעד כזה ואילו בישראל אין בכלל מדיניות ממשלתית, אז אנחנו חושבים שהגיע הזמן והגיעה העת שמדינת ישראל, שממשלת ישראל והכנסת, יקבעו יעד לאומי ויקבעו מדיניות שניגזרת מכך.
עבדאללה אבו מערוף: אני מברך את הצטרפותם של חברי הכנסת, אנחנו כבר ציינו את חברי הכנסת ואחד היוזמים הצטרף אלינו, חבר הכנסת עבד אל חכים חאג' יחיא, מן הרשימה, גם חברת הכנסת יעל כהן, שהיא גם פעילה מאוד בעד סביבה ו'ירוקים', אז אני מברך אותם.
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שגם התרומה שלהם לדיון תהיה יעילה.
עבדאללה אבו מערוף: אני נותן את רשות הדיבור לענת פרידמן, מחלקת שיווק, הציגי את הדוח של "לקט".
<ענת פרידמן קולס: אני מ"לקט ישראל" ויחד עם b.d.o., b.d.o.
<ענת פרידמן קולס: עשו עבורנו את הדוח שהיה לנו מאוד מאוד חשוב להפיץ אותו ולעשות אותו, בעיקר אחרי דוח מבקר המדינה, שפורסם במאי האחרון.
<ענת פרידמן קולס: אחד הדברים שעלו בדוח מבקר המדינה הוא שבעצם חסר המידע וחסרים הנתונים.
<ענת פרידמן קולס: ארגון "לקט ישראל", כארגון שעוסק בהצלת מזון, מצא לנכון להרים את הכפפה הזו, לעשות את הדוח ולבחון בעצם, כמה מזון אובד, כמה מזון מושלך וכמה מזון מתוך מה שהולך לאיבוד בעצם ניתן להצלה.
<ענת פרידמן קולס: הדוח מעלה נתונים מאוד מאוד קשים מצד אחד ומצד שני זה פותח פתח להרבה מאוד דברים שניתן לעשות.
<ענת פרידמן קולס: "לקט ישראל" עוסקת בזה כבר למעלה משתים עשרה שנה.
<ענת פרידמן קולס: אנחנו מצילים מזון, כמשמעו כן הוא, מכל האפשרויות, גם מחקלאות, גם מחקלאים, גם מזון מבושל, דואגים להעביר אותו הלאה למי שצריך באמצעות עמותות סיוע בכל הארץ, אז אנחנו יכולים להיחשב כפיילוט לצורך העניין אבל אנחנו יכולים לעשות את זה עד גבול מסוים, עד רמה מסוימת.
<ענת פרידמן קולס: ואנחנו מאמינים שבעקבות הדוח הזה, בעקבות המודעות הציבורית והשיח שקיים סביב הדוח הזה ובכלל, סביב הנושא הזה, ראוי שייקחו ויתקבלו החלטות מרחיקות לכת, שאיתן זה יהפוך למשהו לאומי, שאתו האחריות תהיה על מקבלי ההחלטות.
<ענת פרידמן קולס: תודה רבה.
עבדאללה אבו מערוף: "לקט", למי שלא יודע, צריך לציין, עושים עבודה מבורכת, אין מלים להגדיר ולהגיד כמה זה טוב.
עבדאללה אבו מערוף: בכל הארץ יש להם חלוקה, בחיפה, נצרת, ירושלים, תל אביב, כל מקום עם רוסים, הם עושים עבודה – אני לא אגיד עבודת קודש אבל עבודה שהיא ממדרגה ראשונה חברתית כלכלית, לטובת החברה והסביבה.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו ניתן את רשות הדיבור למשרד להגנת הסביבה, ואחרי כן לחברי הכנסת, שגם יתרמו את חלקם.
עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, יובל לסטר.
<יובל לסטר: תודה.
<יובל לסטר: אני לא הכנתי דברים ספציפיים בשם המשרד.
<יובל לסטר: חשוב קודם כל לברך על הדוח שעשו "לקט".
<יובל לסטר: אנחנו במשרד כמובן תומכים בכל פעולה ממשלתית, נתמוך בכל פעולה ממשלתית ונהיה חלק מכל פעולה ממשלתית, שתקבע יעדים עתידיים להפחתת בזבוז מזון בישראל.
עבדאללה אבו מערוף: אתם בעצם תומכים בעצמכם, סליחה שאני קוטע אותך, הרי אתם המשרד להגנת הסביבה.
<יובל לסטר: אנחנו עובדים בימים האלה על גיבוש מדיניות בתחום.
<יובל לסטר: נשמח לשתף פעולה עם עוד משרדי ממשלה מאוד רלבנטיים, שלהם יש את עיקר הסמכויות והרגולציה בתחום.
<יובל לסטר: משרדים כמו משרד הבריאות, כמו משרד הכלכלה, כמו משרד החקלאות.
<יובל לסטר: מעבר לכך אין לי עוד מה להוסיף, רק לברך על הדיון הזה ועל הדוח.
עבדאללה אבו מערוף: האם אתם מודעים למצב, לדיון, לעניין?
עבדאללה אבו מערוף: האם יש לכם איזושהי תכנית או שרק עכשיו התחלתם להיות מודעים ו"בעניינים"?
<יובל לסטר: המשרד מודע לעניין של בזבוז מזון כבר מספר שנים, הנושא הזה הוא לא חדש.
עבדאללה אבו מערוף: אין צעדים בכלל עד עכשיו, לא ננקטו צעדים ממשרד איכות הסביבה, שזה חשוב מאוד שהוא יהיה יוזם.
<חן הרצוג: צריך לציין שגם הצעדים המומלצים בדוח של "לקט" וגם בהצעות חקיקה שעולות לדיון, הם צעדים שעיקר הסמכויות שמדובר בהם הן בידי משרד הבריאות, הכלכלה והחקלאות.
<חן הרצוג: המשרד להגנת הסביבה מבחינת רגולציה, יש לו סמכויות בסוף השרשרת, בשלב של השלכת המזון וטיפול בפסולת.
<חן הרצוג: כמשרד יש לנו מדיניות להפחית פסולת במקור וחלק מהמדיניות הזו הוא כמובן הפחתה של פסולת מזון.
<חן הרצוג: פה אנחנו כן עושים מספר צעדי מדיניות, אני אוכל להעביר במסודר למי שיפנה אלינו מהם הצעדים שהמשרד עושה בתחום, אבל שוב אני חוזר ואומר, עיקר הצעדים שגם הדוח הזה מפנה אליהם וגם בכלל, הצעדים המרכזיים שקורים בעולם, הם צעדים שדורשים שימוש ברגולציה שנמצאת בסמכויות של משרדים אחרים.
<חן הרצוג: תודה.
עבדאללה אבו מערוף: רשות הדיבור לחבר הכנסת חיליק בר, אחד היוזמים, בבקשה.
יחיאל חיליק בר: קודם כל אני מצטרף לברכות שלך ל"לקט ישראל", זו כבר שנה שניה או שלישית שאנחנו עובדים אתם ביחד ובאמת, אנשים לא מבינים כנראה את החשיבות שאתה הבהרת, של מה שהארגון הזה עושה ובכלל של הצלת מזון.
יחיאל חיליק בר: בשבוע שעבר, הוצג באופן רשמי הדוח הלאומי של בזבוז מזון, דוח חשוב שמראה לנו אספקטים שבהם הצלת מזון מסייעת גם לחברה וגם לסביבה.
יחיאל חיליק בר: הוא מראה למה בזבוז מזון גם פוגע ומצד שני, הוא נותן פתרונות רבים בתחומים השונים.
יחיאל חיליק בר: כמובן שגם לנושא ההטמנה של מזון יש משמעות כלכלית אדירה עבור המדינה ועבור הסביבה.
יחיאל חיליק בר: נתחיל בזה, אדוני יושב הראש, שמצוקת הקרקעות במדינה מגבילה אותנו ביכולת ההטמנה.
יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, יש גבול לכמה אנחנו יכולים להטמין ויש גם גבול לסכום הכסף אותו אנחנו רוצים להשקיע בהטמנת מזון.
יחיאל חיליק בר: הטמנת מזון היא יקרה וגבוהה באופן משמעותי מהצלת מזון, מעבר לערך המוסרי שיש להצלת מזון.
יחיאל חיליק בר: בעצם המשמעות הכלכלית של הצלת מזון כוללת בתוכה הרבה אספקטים סביבתיים וגילה הדוח הזה, עם הנתונים שנתנו לנו "לקט", שעבור כל שקל שאנחנו משקיעים בהצלת מזון, אנחנו מקבלים תמורה כלכלית ישירה של פי 3.6 ואם אנחנו מוסיפים לזה גם השפעות חיצוניות, סביבתיות, וחברתיות אז זה מגיע אפילו ל-7.2.
יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, כל שקל שהמדינה – ש"לקט" ואני מקווה שיום אחד זו תהיה המדינה, משקיעה בהצלת מזון, היא תקבל 7.2 שקלים והמשמעות של זה היא לא רק למנוע הטמנה אלא גם לייצר עוד כסף במינימום השקעה של כסף.
יחיאל חיליק בר: בעצם, במקום לקנות עוד ולבזבז עוד, פשוט נציל את מה שכבר קיים ונשתמש בו.
יחיאל חיליק בר: לכן החשיבה הזאת היא חשיבה שהרבה מעבר ל"מחוץ לקופסה" ולכן, אני גם מברך את "לקט" אל"ף, על התוצאות המיידיות של הצלת מזון וגם על החיסכון הכספי למדינה.
יחיאל חיליק בר: גם בוודאי על המשמעויות החברתיות, על המפעלים השונים שיש בתוך "לקט", נדבר על זה בוועדות אחרות, לילדים שהם רעבים בפריפריה ולא רק, אז באמת 'ישר כוח' גם על זה שאיפשרת את הדיון פה וגם ל"לקט ישראל" על הפעילות המבורכת ועבודת הקודש, כפי שאתה אמרת שהם עושים.
יחיאל חיליק בר: תודה אדוני.
עבדאללה אבו מערוף: בבקשה, חבר הכנסת מסעוד גנאים, יתרום את חלקו.
מסעוד גנאים: אני גם ביקשתי דיון דחוף - - - כנסת אבל אמרו לי שיתקיים דיון ביום מיוחד בוועדת הפנים וזה מבורך.
מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות ל"לקט" ולדוח שעשו, למרות שהנתונים הם כואבים מאוד לפי דעתי.
מסעוד גנאים: לפי דעתי "על פניו" יוצא שאנחנו, שישראל, היא חברה שזורקת אוכל, זורקת מוצרים כאילו היא לא צריכה את זה.
מסעוד גנאים: כאילו היא חברה מאוד עשירה, אין בה עניים, אין בה רעבים והיא לא צריכה את ה 35%, את השליש הזה מן המזון.
מסעוד גנאים: אני חושב שהנתונים האלה מעידים עלינו, על החברה מהי, כי אלה מאפיינים של חברות במשטרים קפיטליסטיים, שם זורקים לים את הפירות ואת הירקות כיד לשמור על המחיר שלהם, כדי לשמור מעודף שפע כביכול.
מסעוד גנאים: אני חושב שהנתונים האלה צריכים להדליק נורה אדומה לכל המשרדים, ש- 35% נזרקים, פירות וירקות, ואנחנו רואים כל שבוע בטלוויזיה אנשים מבוגרים שמחטטים באשפה.
מסעוד גנאים: יש חלק, ואפילו אם הם בודדים זה אומר שיש עוני, זה אומר שיש אנשים שאין להם מה לאכול, אז אני חושב שאת הנתונים האלה צריך לקחת ברצינות וצריך לתקן את המצב המעוות הזה, חברתית וגם מוסרית.
מסעוד גנאים: אני מודה לכל אלה שאירגנו את היום הזה, ל"לקט", לכל העמותות ולכל אלה שעמלו כדי שנראה את הנתונים האלה, שנפעל כולנו, באמת ושבפעם הבאה יהיו נתונים אחרים.
עבדאללה אבו מערוף: אני אתן את זכות הדיבור לכולם.
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהדיון חשוב וכל אחד יתרום את חלקו.
עבדאללה אבו מערוף: אני מברך את הצטרפותם של חברי הכנסת, אורי מקלב שהוא אחד היוזמים וחבר הכנסת דב חנין, אז אני חושב שאנחנו ניתן לכולם לדבר וואני בעד שכולם ידברו.