GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רבקה לויפר: נולדים ילדים, מספר הזקנים גדל, זאת אומרת נוצרים - - -
שלי יחימוביץ': הטייס האוטומטי.
<רבקה לויפר: כן, עניין של איזה שהוא טייס אוטומטי, כמו שחברת הכנסת אמרה.
<רבקה לויפר: וכשמקבלים החלטות, אי אפשר לא לקחת את זה בחשבון.
<רבקה לויפר: והנומראטור, מה שהוא עושה פעם ראשונה, מכניס את כל מה שנקרא טייס אוטומטי לאיזה שהוא סדר ומשקף לממשלה מה קורה בשנים הקרובות.
<רבקה לויפר: כשהממשלה באה לקבל החלטה שמחייבת את השנים הקרובות, היא צריכה להביא בחשבון מאיפה היא מביאה את זה.
<רבקה לויפר: זה אפשרי, - - - - - - וצריך לעשות את זה.
דוד אמסלם: רק שנייה, אבל אני מסביר עוד פעם.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לדון כאן כרגע על חוק הנומראטור.
דוד אמסלם: אני מציע לכם באוצר, אתם תחשבו מה חוק הנומראטור.
דוד אמסלם: לדעתי אתם לא יודעים להפעיל אותו בכלל.
דוד אמסלם: זו התחייבויות.
דוד אמסלם: יש התחייבויות רב שנתיות, גם היום.
דוד אמסלם: היום ממשלת ישראל רוצה לעשות רכבת אילת תל אביב.
דוד אמסלם: היא עושה תכנית רב שנתית, אומרת 20 מיליארד שקלים, אני עושה את זה חמש שנים, מחלקים.
דוד אמסלם: אז זה נכנס אצלך בסעיף התחייבויות, בלי נומראטור.
דוד אמסלם: כתוב לך.
<רבקה לויפר: נכון, זה היה עד לפני - - -
דוד אמסלם: עכשיו נניח היום אתם באים ורוצים לדעת מה המקור של שנת 2019.
דוד אמסלם: של השנה אין בעיה, בגלל שאנחנו מדברים על השנה.
דוד אמסלם: שנה הבאה אנחנו לא יודעים.
דוד אמסלם: אז אם אני רוצה לקדם את העניין, אני נותן לך תשובת אגב, תעשי קיצוץ רוחבי בסוף.
דוד אמסלם: שנה הבאה נעשה קיצוץ רוחבי ויהיה בסדר.
דוד אמסלם: שנה הבאה אנחנו מגיעים, ההתחייבויות היא אותה התחייבות.
דוד אמסלם: אנחנו הרי לא מדברים על ההתחייבות.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על ההכנסות.
דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים על ההוצאות.
דוד אמסלם: צד ההוצאות כבר קבעתי אותו.
דוד אמסלם: צד ההכנסות אני מתחיל להתעסק איתו.
דוד אמסלם: ואז שנה הבאה אני מגיע ואני יודע שיש התחייבות של רכבת ויש התחייבות פה ומתחילים, עוד שר, את זה אנחנו מכירים.
דוד אמסלם: הרי ברוב התקציב הוא קשיח, מכירים את הכל.
דוד אמסלם: בדלתא אנחנו מביאים את זה לפה.
דוד אמסלם: אין לנו ברירה.
דוד אמסלם: הרי זה לא חוסך שום דבר.
דוד אמסלם: זה חוסך רק דבר אחד, ממה שאני מבין, שאם ראש הממשלה לא רוצה לקדם נושא, אז הוא צועק נומראטור.
דוד אמסלם: יש לו סיבה.
דוד אמסלם: כשהוא רוצה אין נומראטור, אני מבטיח לך.
דוד אמסלם: בגלל שהוא קובע.
עמר בר-לב: דודי, אם אני יכול להוסיף - - -
דוד אמסלם: אם אני אגיד לך עכשיו תקצצי.
דוד אמסלם: אני פותר לך את הנומראטור, תקצצי 2016, 2017, 2018 - קיצוץ רוחבי בכל סעיפי הממשלה.
דוד אמסלם: הנה, פתרתי לך את הבעיה.
<רבקה לויפר: אם הממשלה תקבל כזאת החלטה - - -
דוד אמסלם: יפה, אבל הממשלה קיבלה החלטה כדי ליישם אותה.
דוד אמסלם: היא קיבלה החלטה.
דוד אמסלם: היא לא צריכה לקבל שתי החלטות.
דוד אמסלם: היא קיבלה החלטה אחת.
דוד אמסלם: ומפה הפקידים צריכים ליישם אותה.
דוד אמסלם: אז זה מה שמכעיס אותי פה בכל העניין.
עמר בר-לב: זה נכון, אבל תראה, דודי, יש כאן עניין ערכי.
עמר בר-לב: זאת אומרת אי אפשר להשוות את הדוגמא שנתת, של רכבת תל אביב אילת להעלאת יהודים למדינת ישראל.
עמר בר-לב: יש כאן עניין ערכי.
עמר בר-לב: אני חושב שהתפקיד שלנו בוודאי בכנסת לקבוע את הערכים שלאורם מדינת ישראל תתפתח, וכנ"ל משרד ראש הממשלה והממשלה כולה.
עמר בר-לב: עכשיו, גם ראש הממשלה מתחמק כאן מאחריות.
עמר בר-לב: ברגע שהוא שולח, לפי מה ששמענו כאן את התשובה לדיוני תקציב 2017, אז במקום לדפוק על השולחן כמו שאתה דופק ואומר יש כבר החלטת ממשלה, אתם הפקידים עכשיו תמצאו את הפתרון - - -
עמר בר-לב: אז הוא שולח לתקציב 2017.
עמר בר-לב: זה בלשון המעטה לא ראוי וזה כסף קטן וזה ממש ביזיון שאנחנו עוסקים כאן כבר דיון שני ויותר, על נושא כל כך עקרוני וערכי.
אברהם נגוסה: טוב, תראו, אני חושב שפה מרמים אותנו.
אברהם נגוסה: זו המילה.
אברהם נגוסה: מה שנאמר לנו גם בשבוע שעבר על ידי השרים, כולל ראש הממשלה, זה לא הכיוון.
אברהם נגוסה: ואני חושב שפה משקרים לנו, מרמים אותנו וזה לא ילך.
אברהם נגוסה: אמרת, חברת הכנסת בר-לב, זה עניין ערכי.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, עניין ערכי, אבל כנראה העניין הערכי מוגבל בגיאוגרפיה.
אברהם נגוסה: כנראה שרק לאירופה ולאמריקה ולרוסיה העניין הערכי עובד.
אברהם נגוסה: גם הצבע.
אברהם נגוסה: ולכן זו בעיה.
אברהם נגוסה: החוק הזה שמדובר, הוא בכלל לא רלבנטי.
אברהם נגוסה: בכלל לא רלבנטי.
אברהם נגוסה: כתוב בחוק, החוק יחול בשנת 2017, נקודה.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על תקציב של שנת 2016.
אברהם נגוסה: בתקציב שנת 2016 יש אפשרות להביא את האנשים האלה.
אברהם נגוסה: ולכן אתם מחפשים תירוץ, אז אתם מצאתם מקלט ולא ניתן לכם להשתמש במקלט הזה.
אברהם נגוסה: הדבר השני, לגבי 500 נפש שדובר פה, 500 משפחות או נפש, אורי?
עמר בר-לב: נפש.
<אהוד פראוור: נפש.
<אהוד פראוור: זה בעיקר בודדים.
דוד אמסלם: אולי תעלו קצת?
דוד אמסלם: נשלם לכם טיפה, אולי תעלו קצת?
אברהם נגוסה: העניין הערכי הפך לעוד שוק עגבניות ובצל.
<אהוד פראוור: לא, זה לא שוק.
אברהם נגוסה: זה כן, זה מה שאתם עושים אותו.
<אהוד פראוור: סליחה רגע.
<אהוד פראוור: תן לי לומר.
אברהם נגוסה: זה מה שאתם עושים אותו.
אברהם נגוסה: עניין הציונות הפך לעניין של משרד רואה חשבון, ואז אתם עושים את החישובים פלוס מינוס.
אברהם נגוסה: אתם שכחתם רק שמדובר פה בחיי אדם.
אברהם נגוסה: אנשים מתים.
אברהם נגוסה: בן אדם שהיה פה ודרש את הבת שלו, היחידה שנשארה בגונדר, הוא היום מת.
אברהם נגוסה: הוא ייקבר היום או מחר.
אברהם נגוסה: זה מה שאני קיבלתי.
אברהם נגוסה: הוא נדרס.
עמר בר-לב: אז היא גם לא עונה על הקריטריון של קרובי משפחה בארץ, כי הוא נהרג.
עמר בר-לב: לאן הגענו?
אברהם נגוסה: הנה, עכשיו לפי החשבון שלהם מינוס אחד.
אברהם נגוסה: זה יספק אתכם?
אברהם נגוסה: לפני שבועיים גם כך היה בחור שדיבר פה, ואחר שלו נפטר בגונדר.
אברהם נגוסה: אז אני אומר פה, אנחנו מדברים פה על חיי אדם, שאנשים יום יום מתים, ואתם פה עוסקים בעניין של, הייתי אומר פשוט לא יאומן.
אברהם נגוסה: זה לא בני אדם שיכולים לעשות את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: לגבי ה-500, אנחנו לא יודעים.
אברהם נגוסה: עכשיו הם יכולים להגיד 500, משרד הקליטה יכול להגיד אני לא אתן להם סל קליטה.
אברהם נגוסה: כי לפני כמה שנים שר הפנים אלי ישי אישר 90 אנשים, נתן להם אישור עלייה, עד היום הם לא באו.
אברהם נגוסה: הנה, חלק מהמשפחות נמצאות פה.
אברהם נגוסה: למה לא באו?
אברהם נגוסה: שאחרי שהם החזיקו את אישור העלייה, למה?
אברהם נגוסה: כי משרד הקליטה אמר אנחנו לא ניתן להם סל קליטה.
אברהם נגוסה: אז הסוכנות אמרה – אם אין סל קליטה, אנחנו לא נטיס אתכם לארץ.
אברהם נגוסה: אז עדיין האנשים האלה תקועים.
אברהם נגוסה: גם לגביהם, אתה לא פרטת האם משרד הקליטה ייתן להם סל קליטה או לא.
אברהם נגוסה: זה יהיה אותו סיפור.
אברהם נגוסה: עכשיו אתה אומר את זה, אבל האנשים לא יעלו.
אברהם נגוסה: נציגת האוצר ונציגי משרד ראש הממשלה, אני רוצה לדעת האם מה שאתם אמרתם לנו הוא על דעתם של ראש הממשלה ועל דעתו של שר האוצר.
אברהם נגוסה: האם שר האוצר נתן הוראה כזו?
אברהם נגוסה: האם ראש הממשלה נתן הוראה כזו?
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע מכם, לפני שאני ממשיך.
<אהוד פראוור: התשובה להבנתי, שמנכ"ל משרד ראש הממשלה דיבר עם ראש הממשלה.
<אהוד פראוור: אני לא יודע מה היה ביניהם, אבל זאת התשובה שהוא נתן לי.
דוד אמסלם: זאת התשובה של ראש הממשלה?
<אהוד פראוור: זאת התשובה שקיבלתי ממנכ"ל משרד ראש הממשלה, כשביקשתי הנחיה לדיון היום.
<אהוד פראוור: - - - כל החלופות - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להציע את ההצעה הבאה.
דוד אמסלם: מבחינתי אתה משוחרר מהדיון.
דוד אמסלם: תן לי תשובה בשעה ארבע האם זו עדיין עמדת ראש הממשלה.
דוד אמסלם: אני לפי זה אחליט מה אנחנו עושים.
<אהוד פראוור: טוב.
אברהם נגוסה: כנ"ל גם.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע רק את משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: משרד האוצר לא מעניין אותי פה.
דוד אמסלם: רק משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: בבקשה, רבותי, מישהו מהחברים רוצה להתבטא בנושא?
<יצחק מולה: כן.
<יצחק מולה: אודי, לפני שאתה הולך, אני רוצה להגיד כמה דברים.
<יצחק מולה: למה שאתם עושים יש שם.
<יצחק מולה: קוראים לזה מכונת דילול.
<אהוד פראוור: בסדר, עזוב, הוא משוחרר מבחינתי כרגע.
<אהוד פראוור: יותר כדאי שאני אעשה כרגע מה שביקשו ממני.
<יצחק מולה: לא עושה כלום.
<יצחק מולה: למה שהם עושים יש שם ולא צריך להתבייש להגיד אותו – זה מכונת דילול.
<יצחק מולה: הם מחכים שהאוכלוסייה תקטן ואז אולי יעלו אותם וזה ישתרך על כמה שנים.
<יצחק מולה: אני הייתי בשוק, הייתי מופתע ולא מופתע.
<יצחק מולה: מה כבר אפשר לצפות מהם?
<יצחק מולה: הם הרי שנים עושים.
<יצחק מולה: אודי פראוור ומשרדי ראש הממשלה, שזה חביב קצב, שלא נמצא פה, כי הוא תמיד מתחבא, מגישים תכניות כושלות כבר למעלה מ-8 שנים כלפי יוצאי אתיופיה.
<יצחק מולה: זה לא יכול להיות שהם עדיין יושבים במשרדים האלה.
<יצחק מולה: כאילו, מה נסגר פה?
<יצחק מולה: לא יכול להיות שאוכלוסייה שלמה סובלת מהם ואף אחד לא מתייחס ואף אחד לא עושה כלום.
<יצחק מולה: הפקידות יושבים שם, זה לא נניח כמו ממשלה כל ארבע שנים מתחלפת.
<יצחק מולה: הם יושבים שם שנים ועושים הכל כדי שכל דבר שצריך לצאת לטובת יוצאי אתיופיה לא יוצא.
<יצחק מולה: אני לא יודע כבר מה לחשוב, כאילו.
<יצחק מולה: יש פה כאוס מטורף.
<יצחק מולה: אני לא יודע אם אתם קוראים מה קורה ברחובות, בשכונות.
<יצחק מולה: זה כאוס מטורף, אם זה בחינוך, בתעסוקה, בעלייה, בקליטה.
<יצחק מולה: יש פה משהו שהוא לא יאומן.
<יצחק מולה: המצב ממש לא רגוע.
<יצחק מולה: יבעירו פה דברים.
<יצחק מולה: יש אנשים שכבר לא מוכנים לשתוק.
<יצחק מולה: יש פה פגיעה עצומה שמתבטאת בגזענות כל כך בוטה, שגם לא רואים שהממשלה באה ורוצה לעשות איזה משהו שזה לא ייצא.
<יצחק מולה: ומצד שני, מקבלים גם סטירה מפה וגם סטירה משם.
<יצחק מולה: אין למי לפנות, ואנחנו עם הקיר.
<יצחק מולה: עם הגב לקיר.
<יצחק מולה: אני באמת כבר לא יודע מה הפתרון, חוץ מהכוח שלנו יש, כי דברים כאלה בסופו של דבר הם אמנם מדכאים, אבל הדיכוי הזה יוצר כוח ועם הכוח הזה אנחנו נצא לרחובות.
<יצחק מולה: ואם לא נקבל את הזכויות הברורות, וזה לא משנה אם הם חיילים, לא חיילים, זכות ברורה.
<יצחק מולה: אני לא צריך לעשות צבא ולעשות קרבי כדי שיביאו את המשפחה שלי.
<יצחק מולה: לגבי ועדת מנכ"לים, חייב שתהיה ועדה מפקחת.
<יצחק מולה: הם חיים באיזו אוטונומיה משלהם, קובעים מה שהם רוצים, אף אחד לא מפקח, אין פרוטוקולים, אף אחד לא רואה מה הם עושים ובאים ומגישים איזה 500 נפשות.
<יצחק מולה: מאיפה הוא הביא את הנתונים שיש רק 500 אנשים שהם זקנים, חולים - - -
דוד אמסלם: לא, לא, הוא לא אמר שיש 500, הוא אמר עד 500.
<יצחק מולה: עוד יותר גרוע, עד 500.
<יצחק מולה: גם הגבילו את זה.
<יצחק מולה: זה נוראי ואני כבר - - -
<יצחק מולה: בבקשה.
דוד אמסלם: אני רוצה ברשותכם לחזור חזרה אל משרד האוצר.
דוד אמסלם: מה התקציב לדעתכם, מה ההערכה התקציבית שנתתם לממשלה?
<רבקה לויפר: ההערכה התקציבית ניתנה קודם כל על ידי - - -
דוד אמסלם: הם אומרים שאתם נתתם את ההערכה התקציבית.
דוד אמסלם: תגידו לי מה.
<רבקה לויפר: הצגתי פה בשבוע שעבר את הטבלה התקציבית.
דוד אמסלם: אני לא ראיתי אותה.
<רבקה לויפר: היא הייתה לפני.
<רבקה לויפר: היא כרגע לא מונחת לפני, אבל אני רק חייבת להגיד, התקציב לא נקבע על ידי האוצר.
<רבקה לויפר: מדובר בעבודה של ועדה שרוכזה על ידי משרד ראש הממשלה, שכל משרד בתחומו נתן.
<רבקה לויפר: זאת אומרת אנחנו - - -
דוד אמסלם: אז מה אתם נתתם?
<רבקה לויפר: אנחנו לא אלה שבנינו את התקציב שם, זה כל משרד נתן הערכה שלו.
<רבקה לויפר: וחשוב לי גם באמת לציין, אין לנו - - -
אברהם נגוסה: לא, אבל תגידי שנאמר לנו שהאוצר הביא את ההערכה התקציבית.
<רבקה לויפר: אני לא יודעת מה נאמר, אני יודעת מה היה.
<רבקה לויפר: החלטת הממשלה - - -
דוד אמסלם: שנייה, רבקה, תעני לי על השאלה שלי.
דוד אמסלם: מה ההערכה התקציבית שלכם?
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר האוצר עושה את ההערכות שלו.
דוד אמסלם: הוא שומע את כולם ובסוף קובע מה ההערכה שלו.
דוד אמסלם: מה ההערכה שלכם לעניין ועל מה היא התבססה?
<רבקה לויפר: הערכה תקציבית מתבססת על אותן עלויות שהיו בשנים האחרונות.
<רבקה לויפר: העלות המרכזית היא מענקי המשכנתא, כפי שכבר אמרנו כאן.
דוד אמסלם: דרך אגב, לתת להם משכנתא זה בחוק?
<רבקה לויפר: לא, זה לא לפי החוק.
<רבקה לויפר: שום דבר לא לפי החוק.
דוד אמסלם: ומי אמר שצריך לתת להם משכנתא בשנה הראשונה?
<רבקה לויפר: כרגע זה לא בפני ובשבוע שעבר אנחנו נתנו כאן פרישה גם של מה העלויות לפי הנושא.
<רבקה לויפר: אפשר להביא את זה גם מחדש, אם רוצים.
<רבקה לויפר: דיברו כאן, אנשי הוועדה, ואני באמת לא באה לייצג עמדה עקרונית, כזאת או אחרת לנושא הזה, אבל כן, עולי אתיופיה מקבלים מענקי משכנתא כדי שיוכלו להשתלב.
<רבקה לויפר: זו החלטה של מדיניות.
דוד אמסלם: אבל אני לא שאלתי.
דוד אמסלם: הרי אני חוזר חזרה אליך לתקציב ולנומראטור, עוד פעם.
דוד אמסלם: אני תמיד חוזר לשם, בגלל שאיתך אני לא מדבר על מדיניות, אני מדבר איתך על מספרים.
<רבקה לויפר: זה בדיוק מה שאני - - -
דוד אמסלם: הרי בסוף אם זה היה חינם, אני מניח שהם היו מוצאים סיבה אחרת, אבל אתם לא הייתם מתנגדים שזה כסף.
דוד אמסלם: אתם באתם בטענה של כסף.
דוד אמסלם: אני סגרתי עם שר האוצר ואני אומר את זה באופן חד משמעי, שהוא אמר לי דודי – להעלות אותם – הכסף לא יהיה הבעיה.
דוד אמסלם: אני מצטט.
דוד אמסלם: אנחנו דיברנו על בערך כ-100 מיליון, 150 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: לפי חשבוני, אני כלכלן לא מספיק שנים, בערך 35 שנה, עשיתי חשבון פשוט.
דוד אמסלם: לא צריך להיות פה כלכלן, צריך להיות פה ילד בכיתה ג'.
דוד אמסלם: אמרתי, אם מדובר בגרוסו מודו ב-2,000-2,500 משפחות, בוא נניח שמדובר ב-2,500 משפחות, בוא נניח שכל משפחה כרגע, כדי שתהיה בארץ אנחנו נשכור לה דירה ב-5,000 שקלים וניתן לה דמי מחייה עוד 5,000 שקלים, 10,000 שקלים.
דוד אמסלם: תעשו את הכפולות לבד ותבינו שאתם מדברים על דברים דמיוניים.
דוד אמסלם: אף אחד לא אמר לכם לתת להם עכשיו משכנתא.
דוד אמסלם: תטפלו בסיפור של המשכנתא כמו שמטפלים בסיפור של משכנתאות של כל מדינת ישראל אחר כך.
דוד אמסלם: ואי אפשר עכשיו להביא את התקציב של אותו ילד שעולה בגיל 3, מה יהיה כשהוא יהיה בגיל 70 וניתן לו קצבת זקנה.
<רבקה לויפר: גם כאן אתה מדבר על מדיניות.
<רבקה לויפר: זאת אומרת, העלויות האלה נקבעו בהתאם למדיניות שקיימת כיום.
<רבקה לויפר: אפשר לשנות אותה.
אברהם נגוסה: לא, לא, אל תסובבי.
אברהם נגוסה: בשנה-בשנתיים, אף עולה לא קיבל משכנתא.
אברהם נגוסה: את יודעת את זה.
<רבקה לויפר: אני יודע מה המצב כיום.
דוד אמסלם: מתי עולים מקבלים משכנתא?
אברהם נגוסה: את מסובבת את זה.
<רבקה לויפר: אם רוצים לשנות את המדיניות זה אפשרי - - -
דוד אמסלם: לא, לא, בואי נדבר על מה שקיים.
דוד אמסלם: משרד הקליטה גם נמצא פה?
<רבקה לויפר: נמצא פה.
<רבקה לויפר: היה פה.
דוד אמסלם: משרד הקליטה פה או שהוא נרדם?
אברהם נגוסה: ראיתי אותו.
<רבקה לויפר: המשרדים המקצועיים הם הכתובת למה הנתונים.
דוד אמסלם: בסדר, בסדר, הבנתי רבקה.
דוד אמסלם: אני הייתי רוצה לדעת ממשרד הקליטה, שיספר לנו בעצם את מסלול חייו של עולה מאתיופיה.
דוד אמסלם: איך מתחיל מסלול ההשקעות.
אברהם נגוסה: אם משרד הקליטה לא נמצא פה, אז יהודה יכול לענות.
דוד אמסלם: יהודה, מהסוכנות, תספר לנו.
דוד אמסלם: העולה מגיע לארץ, מה קורה?
<יהודה שרף: העולה נוחת בארץ.
<יהודה שרף: בשנה הראשונה - - -
דוד אמסלם: קח ממוצע משפחה של זוג הורים עם שני ילדים.
<יהודה שרף: אני אתאר לאדוני ואז הוא יבין עד כמה הוא האיר הארות.
<יהודה שרף: העולה בשנה הראשונה שלו נמצא בתוך מרכז קליטה, נהנה מסל הקליטה וכל מה שהוא עושה זה מכין את עצמו לגיור ולומד עברית.
דוד אמסלם: כמה זה סל הקליטה?
<יהודה שרף: סל הקליטה מותנה בגודל המשפחה.
דוד אמסלם: אמרתי, קח ממוצע.
<יהודה שרף: הממוצע הוא בסביבות 5,000 שקלים.
<יהודה שרף: סליחה, בוא.
אברהם נגוסה: כמה זה סל קליטה, משרד הקליטה?
דוד אמסלם: אתה משרד הקליטה?
<יהודה שרף: אני ניסיתי לייצג אותך, אבל אם אתה כבר פה, בבקשה.
דוד אמסלם: הדיון לא מעניין אותך?
<אופיר להב: לא, חלילה.
<אופיר להב: אודי שכח את הארנק פה, אז יצאתי אחריו לתת לו אותו.
דוד אמסלם: את הארנק.
<קריאה: זה מעניין.
דוד אמסלם: תציג את עצמך בבקשה.
<אופיר להב: אופיר להב, מנהל אגף בכיר לתכנון מדיניות, תקציבים ומחקר, משרד העלייה והקליטה.
דוד אמסלם: אופיר, אוקיי, ברשותך הייתי רוצה שתפרט לנו ותספר לנו את מסלול ההשקעות בעולה מיהדות אתיופיה שמגיע לישראל.
דוד אמסלם: מה בעצם מסלול חייו בשלוש השנים הראשונות.
<אופיר להב: אז בגדול, המסלול שנקלטים בהם יוצאי אתיופיה, בניגוד לעולים ממדינות אחרות, זה מסלול שנקרא קליטה לא ישירה, שזה אומר מרכז קליטה.
<אופיר להב: במרכז הקליטה מקבלים בעצם מענה לכל תחומי החיים.
<אופיר להב: אברהם מכיר כמובן.
<אופיר להב: גם סל קליטה, למרות שהוא נמצא במרכז קליטה, גם תשלום לסל קליטה.
דוד אמסלם: כמה עולה עולה כזה?
דוד אמסלם: משפחה ממוצעת – הורים פלוס שני ילדים, כמה עולה?
<אופיר להב: אז זהו, זה משתנה כמובן, כי בודדים מן הסתם מקבלים - - -
דוד אמסלם: אמרתי ממוצע.
דוד אמסלם: תן לי ממוצע.
<אופיר להב: קשה לי לתת ממוצע ככה.
<אופיר להב: העברנו את הנתונים לאודי.
דוד אמסלם: למה, כמה עולה זקן?
דוד אמסלם: זאת העבודה שלך.
<אופיר להב: לא, אני אומר, העברנו את הנתונים.
דוד אמסלם: כמה עולה ילד עד גיל 18, אני אעשה את החשבונות.
<אופיר להב: אין לי את הנתונים פה איתי.
<אופיר להב: אני יכול להעביר אותם, כמו שהעברתי אותם לוועדה.
<יהודה שרף: בסביבות 900 שקלים לחודש.
דוד אמסלם: זו העבודה שלך.
דוד אמסלם: אתה לא יודע כמה עולה?
<אופיר להב: אני לא זוכר בעל פה כמה עולה כל ילד.
דוד אמסלם: אז מה בכתב?
דוד אמסלם: בוודאי בעל פה.
דוד אמסלם: למה, אתה כל היום מתעסק עם כל מיני סוגי ילדים?
דוד אמסלם: שאלתי אותך, כמה עולה ילד מאפס עד גיל 18?
<אופיר להב: אני לא חשב המשרד.
דוד אמסלם: לא ביקשתי מדויק.
<אופיר להב: אני לא החשב של המשרד.
<אופיר להב: בגדול יש שתי עלויות.
<אופיר להב: יש עלות של סל קליטה, שזה עלות לפי חוק.
דוד אמסלם: כמה זה סל קליטה?
<אופיר להב: סל קליטה נע לפי גודל המשפחה.
<אופיר להב: בודד מקבל משהו מסוים.
<אופיר להב: אם מגיעה משפחה – מקבלת משהו אחר.
דוד אמסלם: משפחה פלוס שני ילדים כמה עולה?
<אופיר להב: משפחה פלוס שני ילדים מקבלת תעריף אחר.
דוד אמסלם: כמה התעריף?
<אופיר להב: אני לא זוכר את התעריף.
דוד אמסלם: יהודה, כמה התעריף?
<יהודה שרף: אני מעדיף שמשרד העלייה והקליטה ייתן את הפרטים.
<אופיר להב: אלף, כל התעריפים שלנו נמצאים באתר.
<אופיר להב: העברנו אותם, גם את כל החישובים, לוועדה של אודי.
<אופיר להב: הכל נמצא בוועדה.
דוד אמסלם: אני לא ועדה של אודי.
דוד אמסלם: אני פה יושב ראש ועדת הפנים של הכנסת - - -
<אופיר להב: הבנתי.
<אופיר להב: אני יכול להעביר אותם.
דוד אמסלם: ואברהם יו"ר ועדת הקליטה והתפוצות.
דוד אמסלם: אז אנחנו שואלים כמה עולה.
דוד אמסלם: אתה יכול להגיד לי לא יודע.
דוד אמסלם: זו גם תשובה.
דוד אמסלם: אל תגיד לי העברנו לפה, העברנו לשם, כתבנו ספרים, בשבוע הבא יש לנו יום עיון.
<אופיר להב: אמרתי שאת תעריף סל הקליטה שלנו אני לא זוכר בעל פה.
דוד אמסלם: אתה יודע בעל פה?
<יהודה שרף: זה באזור 2,000 שקלים לחודש.
<קריאה: סדר גודל למשפחה זה עולה 2,200 שקלים בערך.
דוד אמסלם: 2,200 שקלים למשפחה שמה כוללת?
<יהודה שרף: ארבע נפשות.
<קריאה: על כל ילד נוסף היא מקבלת עוד 900 שקלים.
דוד אמסלם: אוקיי, ארבע נפשות זה בסדר סדרי גודל, בגרוסו מודו, 2,200 שקלים לחודש.
דוד אמסלם: בוא נניח שיש לנו זוג הורים פלוס שני ילדים.
דוד אמסלם: עכשיו, כמה משלמים למרכז הקליטה, יהודה?
<יהודה שרף: העולה לא משלם.
דוד אמסלם: לא, לא, כמה המדינה משלמת למרכז הקליטה?
<יהודה שרף: בכל מרכז קליטה זה מחיר אחר, ככה שקשה לי לומר לך.
<יהודה שרף: יש 19 מרכזי קליטה שהמדינה משלמת אותם, כך שקשה לי להגיד לך.
<יהודה שרף: אבל אם אני זוכר נכון, ואל תתפוס אותי במילה, ברשותך, אדוני יושב הראש.
דוד אמסלם: לא תופס.
<יהודה שרף: זה בסביבות ה-120 מיליון שקלים לשנה.
<יהודה שרף: אם אני זוכר נכון.
דוד אמסלם: לכל מרכזי הקליטה?
<יהודה שרף: כן, אם אני זוכר נכון.
<אופיר להב: שנייה, רגע, שנייה, סליחה, יושב הראש.
דוד אמסלם: חברה, כשאתם באים לדיון פה, אתם צריכים - - -
<רבקה לויפר: הטבלה הייתה.
<רבקה לויפר: בשבוע שעבר אנחנו פרטנו אותה - - -
דוד אמסלם: לא פרטת כלום.
דוד אמסלם: אני ישבתי כאן.
<רבקה לויפר: הטבלה הייתה לפני.
דוד אמסלם: יכול להיות שהיא הייתה לפניך.
דוד אמסלם: אני גם לא ביקשתי אותה בשבוע שעבר, אבל כשאת באה לדיונים אצלנו, תבואי עם כל החומרים, כל החומרים כולל עלויות ותמיד.
<רבקה לויפר: העניין הוא שמי שריכז את הוועדה זה אודי, שביקשת ממנו לצאת.
<רבקה לויפר: זה הסיפור.
<אופיר להב: בדיוק, העברנו את הכל לאודי.
<רבקה לויפר: כל החומרים אצלו.
<אופיר להב: אבל אין בעיה, אני יודע לענות על מה ששאלת.
דוד אמסלם: אל תפריעו לי בדיון.
דוד אמסלם: עכשיו תענו לי – יהודה, כמה עולים מרכזי הקליטה?
<יהודה שרף: אם אני זוכר נכון, זה כ-120 מיליון - - -
<אופיר להב: 134.
<יהודה שרף: בסביבות ה-130 מיליון שקלים לשנה.
דוד אמסלם: לכמה אנשים?
<יהודה שרף: תפוסה מלאה של כל מרכזי הקליטה, זה מעל 6,000 נפש.
אברהם נגוסה: לא, יותר.
<יהודה שרף: זה מעל, אמרתי מעל.
אברהם נגוסה: 10,000.
דוד אמסלם: שנייה, אני רוצה להישאר כאן.
דוד אמסלם: זה בסדר, אברהם.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה אומר לי בערך בשנה, 6,000 איש במרכזי הקליטה עולים כ-130 מיליון שקלים.
<יהודה שרף: משהו כזה.
אברהם נגוסה: זה מוגזם.
דוד אמסלם: אברהם שנייה.
דוד אמסלם: אתה נתת הטיה למעלה, אפילו קצת?
<יהודה שרף: לא, במספר העולים נתתי למטה.
דוד אמסלם: אז דבר, מספר העולים נע בין מה למה?
אברהם נגוסה: כן, 10,000.
דוד אמסלם: אברהם אומר 10,000.
<יהודה שרף: אין אף פעם בבת אחת.
<יהודה שרף: אברהם, אין לנו 10,000 עולים.
אברהם נגוסה: היו.
<יהודה שרף: היו.
<יהודה שרף: אנחנו מדברים אם אני עכשיו מכניס - - -
אברהם נגוסה: רגע, רגע, אנחנו מדברים על 19 מרכזי קליטה בצורה מלאה, כמה זה עולה?
אברהם נגוסה: אמרתם 130 מיליון שקלים, הגזמתם.
אברהם נגוסה: שיהיה לכם.
<יהודה שרף: לא הגזמתי.
אברהם נגוסה: אבל מדובר על 10,000 עולים ב-19 מרכזי הקליטה.
אברהם נגוסה: היו יותר מ-10,000 עולים.
אברהם נגוסה: היו, עזבו והלכו, אבל זה המחיר עליו אתם מדברים, כאשר יש 10,000 עולים – 120 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, אני לא רוצה לקחת את הדיון לשם.
דוד אמסלם: נגיד שאתה צודק, עזוב.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, הוא אומר 10,000, אתה אומר 6,000, אנחנו נגיד - - -
<יהודה שרף: זה הרבה פחות וזה 130 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: שנייה יהודה, תן לי, אני אלך איתך, בראש שלך, עזוב.
דוד אמסלם: אני אגיד לך שזה יהיה 6,000 עולים על 130 מיליון, בסדר?
דוד אמסלם: לפי חשבוני, אם אנחנו מחלקים את זה ל-5, הרי בסך הכל אנחנו מדברים שיש 9,000 עולים, אנחנו צריכים 2,500.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, 2,000 בשנה.
דוד אמסלם: אז זה כבר, אם אני מחלק את זה לפי ההערכה שלך נגיד, אז זה יוצא כמעט 25 מיליון שקלים למרכזי קליטה, בסדר?
דוד אמסלם: למרכזי קליטה בשנה.
דוד אמסלם: רק זה.
דוד אמסלם: נוסיף סל קליטה, שזה עוד 2,500 במשפחה, כפול נגיד 500 משפחות גם כאן, הגענו גם פה – כפול 12 כמובן – הגענו – נעשה 2,200 כפול 12 כפול 500.
דוד אמסלם: זה למשפחה ממוצעת.
דוד אמסלם: כמה יצא?
דוד אמסלם: 13 מיליון.
דוד אמסלם: נגיד כולם בודדים – 20 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על 45 מיליון שקלים.
אברהם נגוסה: אתה נדיב.
דוד אמסלם: איך הגעתם?
דוד אמסלם: אתם יודעים מה, יש להם מורים, לוקחים אותם לטיול כל שבוע, קונים להם בגדים אקסטרה, מה שאתם רוצים, נגיד עוד 10 מיליון שקלים.
אברהם נגוסה: לא, לא, לא, זה 120 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: רגע, אברהם, תן לי.
שלי יחימוביץ': שולחים אותם לחו"ל פעם בשנה.
דוד אמסלם: טסים לחו"ל פעם בשנה, הגענו ל-60 מיליון שקלים בשנה.
דוד אמסלם: איך הגעתם להערכה של 2 מיליארד שקלים?
אברהם נגוסה: לא, 3 מיליארד.
אברהם נגוסה: הנה, כתוב.
דוד אמסלם: 3 מיליארד.
דוד אמסלם: אתם מבינים למה אני?
דוד אמסלם: את הרי כלכלנית, למדת כמה שנים באוניברסיטה כלכלה.
דוד אמסלם: אם בחשבון שלי, אני רוצה להבין איך הגעתם ל-3 מיליארד שקלים.
<רבקה לויפר: אלף שוב, אני לא מבינה למה זה מופנה אלי.
<רבקה לויפר: העלויות נעשו על ידי המשרדים המקצועיים בוועדה.
<רבקה לויפר: העלויות האלה הן פונקציה של שני דברים.
<רבקה לויפר: אחד, העלויות בפועל שקרו בשנים האחרונות, ושל מדיניות מה נותנים ומה לא.
<רבקה לויפר: הטבלה הזאת נערכה על ידי הרכז של הוועדה, שזה היה משרד ראש הממשלה, שיצאו כרגע.
<רבקה לויפר: אני עוד מעט אשלח את הטבלה המעודכנת.
<רבקה לויפר: לא הגענו ל-3 מיליארד שקלים.
<רבקה לויפר: אנחנו הגענו לפחות.
דוד אמסלם: מהדיווח של ראש הממשלה אלי זה 3 מיליארד שקלים, אבל בואי נעזוב את זה.
דוד אמסלם: הבנתי את התשובה שלך.
דוד אמסלם: אני רוצה לחזור אליכם חזרה.
דוד אמסלם: שנה ראשונה העולה הגיע לארץ, היה במרכז קליטה.
דוד אמסלם: מה קורה שנה שנייה?
דוד אמסלם: אני מבין, כמו שאמר יהודה, לומד עברית, מתרשם מישראל וגיור.
דוד אמסלם: אין בעיה, זה שנה אחת.
דוד אמסלם: אחרי שנה מה קורה?
דוד אמסלם: תספר לי את מסלול חייו.
<אופיר להב: קודם כל לגבי הגיור, לדעתי זה לוקח יותר משנה.
<אופיר להב: יהודה, שיצא מפה, היה חבר בוועדה.
<אופיר להב: לדעתי ה לוקח יותר משנה, אבל ברגע ש - - -
דוד אמסלם: אברהם, עזוב, הפרטים לא חשובים.
דוד אמסלם: יותר משנה.
<אופיר להב: אני לא אחראי על הגיור, אז אני לא יודע מתי.
<אופיר להב: ברגע שהם מסיימים את הגיור ואת אולפן העברית, הוא נמצא במרכז הקליטה ויכול לצאת - - -
דוד אמסלם: מתי הוא יוצא ממרכז הקליטה?
<אופיר להב: כיום זה ברגע שיש לו - - -
דוד אמסלם: בערך?
דוד אמסלם: בממוצע?
דוד אמסלם: הרי אתה משלם את הכסף, מעביר למרכזי הקליטה.
דוד אמסלם: כמה שנים אתה שם?
<אופיר להב: הממוצע שאנחנו העברנו זה שלוש שנים.
אברהם נגוסה: לא, הוא מקבל סל קליטה רק שנה הוא מקבל, לא שלוש שנים.
אברהם נגוסה: שיהיה ברור.
דוד אמסלם: זאת אומרת העולה הממוצע יושב 3 שנים במרכז הקליטה.
<יהודה שרף: זה המינימום.
דוד אמסלם: זה המינימום.
דוד אמסלם: זאת אומרת יהודה, יכול להיות גם ארבע שנים?
<יהודה שרף: יכול להיות גם ארבע שנים.
דוד אמסלם: עכשיו בוא נגיד שהוא יושב 3.5 שנים.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, 3 שנים.
דוד אמסלם: כמה שנים זה חוק הנומראטור?
<רבקה לויפר: שלוש שנים.
דוד אמסלם: זאת אומרת שלוש שנים, גם אם הם עולים 20 מיליארד, כל שנה הם עולים, לפי חשבוני, כמו שאמרנו – 60 מיליון שקלים מקסימום, כולל טיולים.
<רבקה לויפר: לא, העלויות בפרישה שנתית זה הרי תלוי בכל הפרמטרים, יצאו, אני חושבת מהשנה השנייה עד השנה הרביעית – 300 ו - - -
דוד אמסלם: שמעתי אותך, אבל אני שואל אותך, אני עדיין לא בשנה הרביעית.
דוד אמסלם: חוק הנומראטור מתעסק בשלוש שנים.
דוד אמסלם: הרי הוא לא מבקש מהממשלה להתחייב - - -
<רבקה לויפר: זה בין 300 ל-400 - - -
דוד אמסלם: אני רוצה קודם כל לחדד את העניין.
דוד אמסלם: חוק הנומראטור זה שלוש שנים?
<רבקה לויפר: חוק הנומראטור מדבר על התחייבויות ארוכות טווח.
דוד אמסלם: של שלוש שנים?
דוד אמסלם: במסגרת שלוש השנים, באיזו שנה הוא מפסיק לקבל סל קליטה.
<אופיר להב: מהשנה הראשונה.
דוד אמסלם: ואז מה הוא עושה?
<אופיר להב: עובד.
<יהודה שרף: יוצא לעבודה.
דוד אמסלם: יוצא לעבוד, משלם גם מס הכנסה.
דוד אמסלם: ביטוח לאומי.
דוד אמסלם: מתחיל להיות אזרח שמשלם גם.
אברהם נגוסה: משלם מיסים.
דוד אמסלם: משלם מיסים גם.
שלי יחימוביץ': משרת בצבא.
דוד אמסלם: הוא משרת בצבא וכו', עושה את כל חובותיו כאזרח למדינת ישראל.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם אני מבין, ככה בשביל לסכם את העלויות, אני בא מזווית השקלים – 3 עד 4 שנים הוא במרכז הקליטה.
דוד אמסלם: משולם למרכז הקליטה את מה שאמרנו.
דוד אמסלם: בסופו של עניין סל קליטה הוא מקבל לשנה בעלויות שדיברנו עליהן ואחרי זה בעצם הוא נשאר במרכז הקליטה ודואג לפרנסתו.
אברהם נגוסה: הוא משלם שכר דירה, חשמל, מים במרכז הקליטה מהיום הראשון.
<יהודה שרף: לא, לא, לא בכל מרכזי הקליטה, אבל זה כסף קטן והמדינה מסבסדת אותו.
אברהם נגוסה: שיהיה ברור שהם לא יושבים ומלקקים דבש.