GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: כשמותחים בצק – מי שעושה בצק יודע – יוצא לך חור במקום אחד, אתה סוגר, נהיה לך חור במקום השני.
מיכל רוזין: הנה, שושנה אומרת "נכון".
מיכל רוזין: מי שעושה בצק יודע.
דוד אמסלם: היא קונדיטורית גדולה, אבל בוא תמשיך.
<משה נקש: את מכירה את זה מהוועדה שעמדת בראשה, אי-אפשר להיענות לבקשות של כולם.
<משה נקש: לצערנו אי-אפשר לתת תשובות לכולם - - -
דוד אמסלם: משה, תקשיב.
דוד אמסלם: אין לי הרבה זמן לדיון.
<משה נקש: אתה תגיד לי במה אתה רוצה שאני אתמקד.
דוד אמסלם: אתה הרי שומע את הקליינטים.
דוד אמסלם: מי שמסתתר מאחוריהם זה או הם או אנשים מאוד-מאוד מוחלשים, אנשים שאפילו לא יכולים לבוא לכאן לדבר.
<משה נקש: מסכים.
דוד אמסלם: אתה מבין שהם נמצאים במבוי סתום רגשי ואופרטיבי מאוד קיצוני.
דוד אמסלם: אם אני שומע את אלי לוי, אני מתחבר אליו בעמקי נשמתי.
דוד אמסלם: הוא – לא מעניין אותו התקנון, הוא רוצה בסוף לעזור לאבא שלו.
דוד אמסלם: מה אתה אומר על מה שאתה שומע?
<משה נקש: קודם כול, אלי גם דיבר אתי והמקרה באמת קשה.
<אלי לוי: הוא מאוד ניסה לעזור לי, הוא הפנה אותי לבית דין לעררים והוא נתן לי את הדרך.
<שמחה בניטה: בית דין לעררים - - -
דוד אמסלם: משה, בבקשה.
<אלי לוי: אני אומר את האמת: משה נקש עזר לי מאוד.
<שמחה בניטה: - - -
<אברהם יוסף סלומה: משה נקש, אני חושב שהמדינה חותרת תחת כל הנכים וכל הקשישים, לא נותנת סעד לאף נכה ולאף קשיש בגלל התקנות האלה.
דוד אמסלם: משה, תתייחס, כי אין לנו זמן לקטע הספציפי.
דוד אמסלם: אני רוצה שתתייחס למכלול הטענות שאתה שומע כאן ברמת העיקרון, ואחרי זה אני אציע לך הצעה.
<משה נקש: אני אשמח.
<משה נקש: התקנות האלה באו לפתור בעיה, ולפי הנתונים שיש בידינו – אנחנו עדיין מנסים לגבש אותם – הם נתנו מענה לפרפריה.
<משה נקש: זאת אומרת, היינו מקבלים המון תלונות של קשישים ונכים בפריפריה שנטשו אותם העובדים הזרים שלהם, ומרגע שהתקנו את התקנות, התלונות האלה ירדו משמעותית.
<משה נקש: זאת אומרת, זה כן נתן את המענה, ואני חושב שאין חולק בשולחן הזה, בפני כולם, שהתקנות האלה טובות.
<קריאה: זה פלסטר לסרטן.
<קריאה: אף אחד לא נגד.
<משה נקש: יכול להיות שצריך לחשוב לתקן, לעדכן, אנחנו לא נגד, אבל צריך לחשוב על הדברים האלה.
<תומר רוזנר: השאלה אם עושים את זה.
<משה נקש: התקנות האלה הן טובות.
דוד אמסלם: משה, מי התקין את התקנות?
<משה נקש: שר הפנים.
<שמחה בניטה: שר הפנים חתם.
<אברהם יוסף סלומה: אני לא בטוח שהוא יודע על מה הוא חתם.
דוד אמסלם: אני מבין שהדרג המקצועי במשרד הכין את התקנות.
דוד אמסלם: אלה התקנות שאתם במשרד בניתן?
<משה נקש: אלה תקנות שאנחנו המלצנו עליהן, כן.
דוד אמסלם: אני רוצה להציע את ההצעה הבאה, ברשותך, אורי.
דוד אמסלם: בסך-הכול הכוונה של התקנות היתה טובה.
דוד אמסלם: אני לא מכיר את האבולוציה, אבל אני מניח שבהתחלה לא היו תקנות, וכתוצאה מישיבות שהיו כאן, באו אנשים ואמרו - - -
אורי מקלב: היושב-ראש אתה אומר נכון, כל אלה שנמצאים עכשיו מדברים נגד התקנות.
אורי מקלב: הם אלה שבאו ואמרו "בואו נעשה תקנות".
דוד אמסלם: יכול להיות שזה לא אותם אנשים, יכול להיות שאנשים מתחלפים - - -
אורי מקלב: אותם אנשים.
דוד אמסלם: אני מבין את ההיגיון, מה שקרה.
דוד אמסלם: ובסופו של דבר כתוצאה מזה שהבנתם שיש בעייתיות במעברים האלה – אני מניח שרוב העובדים ילכו לכיוון המקומות הנוחים להם ויעזבו את המקומות היותר קשים – אמרתם: נעשה פריסה ארצית כזאת או אחרת, כדי שהמעברים יהיו יותר מורכבים, על מנת שגם קשישים שנמצאים במקומות שלא רוצים להיות בהם עובדים זרים, יהיו שם עובדים זרים.
דוד אמסלם: אני מסכים עם ההיגיון, אבל כנראה שהתוצאה היא חלקית.
דוד אמסלם: יכול להיות שזה תופס ברמה של 80%, אני לא יודע, אבל חלק מהקליינטים מציגים פה בעיות אמת.
דוד אמסלם: כל אחד שבא לכאן, קם בבוקר, התלבש, נסע, לרוב אפילו באוטובוס, הגיע לפה כדי לספר כמה כואב לו, ובדרך כלל אלה אנשים, כמו שאמרתי, אנשים מוחלשים, גם כך קשה להם.
דוד אמסלם: לכן אני מציע שאתם תשבו ותקבעו פגישת עבודה מסודרת, תקדישו לה כמה שעות, אולי שתי פגישות - -
<טלי יצחקי: שיקשיבו לנו.
דוד אמסלם: - - עם החברים.
דוד אמסלם: אני בעשר דקות לא יודע - - -
<טלי יצחקי: אין שום גישה אליהם.
דוד אמסלם: טלי, שנייה, אני רוצה ללכת לשם.
דוד אמסלם: בגלל שאני מרגיש שהקליינטים מעריכים, עם לא פוסלים לגמרי, הם לא חושבים שאתם עושים דברים לא טובים, משה, אבל הדברים דורשים לפעמים גם תיקון וצריך תמיד לעשות פיין טיונינג וללטש את הדברים, ואם הקליינטים מבקשים, סביר להניח שהם צודקים, הם לא מתלוננים סתם.
דוד אמסלם: אני מציע שהם יחליטו על הרכב.
דוד אמסלם: תבוא אתם בדין ודברים, אני לא יודע אם יש להם ועד, אני באמת לא מודע לזה.
דוד אמסלם: תזמן אותם לפגישה או שתיים אליך, תן להם בסבלנות, ותנסו לשנות את התקנות ולטייב אותן איפה שצריך.
דוד אמסלם: בסופו של דבר הסיפור של אלי לוי לא צריך להגיע לוועדת ערר.
דוד אמסלם: איך אני תמיד אומר בכל נושא ולכל פקיד כולל לי?
דוד אמסלם: תחשוב מה היית עושה אם זה היה אבא שלך.
<קריאה: (מחיאות כפיים באולם הוועדה)
דוד אמסלם: לא צריך כפיים.
דוד אמסלם: חבר'ה, משה בא ממקום טוב.
<שמחה בניטה: אנחנו לא מאשימים אותו, הוא מקסים - - -
דוד אמסלם: יכול להיות שתבנו מדרג שיש לך סמכויות, לא לוועדה.
דוד אמסלם: במקרים קשים אתה שומע, אומר: אולי תביא לי חוות-דעת רפואית.
דוד אמסלם: יכול להיות שאתה צריך לעשות את זה.
דוד אמסלם: לפעמים עד שמכנסים את הוועדה לוקח חודשיים, ואדם בוועדה בכלל בא מהקוקפיט, יש לו כבר 40 מקרים, אז הוא דש אותם בעקביו.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שאני מציע את המנגנון הזה כמו שאמרתי.
דוד אמסלם: אני אקבע ישיבה נוספת לנושא ולא של שעה, בגלל שזה נושא מורכב מאוד ואני חושב ששווה להקדיש לו אפילו חצי יום.
דוד אמסלם: אני מבטיח לכם, בלי נדר, נעשה ועדה מיוחדת לנושא הזה.
דוד אמסלם: נקדיש לה לפחות שעתיים.
דוד אמסלם: נתחיל בשעתיים עם אופציה להגדלה.
מיכל רוזין: יש הצעות אלטרנטיביות.
דוד אמסלם: מיד אחרי הפגרה אני אעשה את זה.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך, משה, עד אז שב אתם בדיון או שניים, כדי שנוריד את רוב הדברים.
<שמחה בניטה: כל הכבוד.
<משה נקש: קודם כול, אדוני היושב-ראש, אני מקבל בהחלט את ההצעות האלה.
<משה נקש: נשמח לשבת.
<משה נקש: אני מסתכל על הפרצופים, ואני לא חושב שיש פה אחד שלא ישב אתי בשלב כלשהו.
<משה נקש: אנחנו באמת תמיד פתוחים לשמוע.
<משה נקש: לפני שבוע או שבועיים היו נציגי הנכים אצל השר, הוא גם פתוח לשמוע.
<טלי יצחקי: מפרידים בין נכים לקשישים.
<טלי יצחקי: אסור שתהיה ההפרדה הזאת.
דוד אמסלם: חבר'ה, חבר'ה.
<קריאה: הם עושים הפרדה בין נכים לקשישים.
<שמחה בניטה: תאמין לי, נשמה, אנחנו דואגים גם לכם.
<אבנר עורקבי: מה עם הקצבה שלהם?
דוד אמסלם: כולל על זה.
דוד אמסלם: אמרתי על הכול.
<אבנר עורקבי: הוא לא קשור לזה.
<אבנר עורקבי: הביטוח הלאומי קשור לזה.
<טלי יצחקי: ודאי שהוא קשור לזה.
דוד אמסלם: חבר הכנסת מקלב ביקש ממני לעשות ישיבה בנושא של האזור הגאוגרפי, אני לא מכיר את הנושא מספיק, גם לא הבנתי שיש חלוקה בין קשישים לבין נכים.
דוד אמסלם: תסתכל על כל המכלול, על שני הדברים, זה לא משנה כרגע.
דוד אמסלם: אם אדם זקוק לעזרה, זה לא משנה אם הוא נכה או קשיש, זה היינו הך, הוא צריך מישהו שיעזור לו.
<שמחה בניטה: הם לא מקבלים את הגמלה.
דוד אמסלם: אני אקדיש לזה ישיבה.
דוד אמסלם: אני מבקש מכם בישיבה שנעשה בתחילת המושב הבא שתציעו לנו הצעות לשינוי התקנות.
דוד אמסלם: על שאר הדברים שיש ביניכם מחלוקת, יהיה יותר קל למפות ולדון בהם.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, כדי להקל על הוועדה אני אקיים פגישה עם מר נקש, כדי להביא לוועדה המלצות.
אורי מקלב: לדוגמה אם עובד סיעודי עבד אצל מישהו שנפטר, יכול להיות שאז תהיה הקלה שיוכל לעבור אזור.
אורי מקלב: אם הוא מבקש לעבור מאזור 3 לאזור 2, אבל הוא הולך לעבוד במקום סיעודי מאוד, יכול להיות שנבין שזה לא רק בשביל להקל עליו - - -
אורי מקלב: דבר אחרון, זה נקרא "תקנת סדום", שאם עשית טעות, אתה נפסל ב-X, מכיוון שהתשובה שזאת התקנה.
אורי מקלב: אם היית יום-יומיים, וניסית, אתה כבר לא יכול לקבל עליו אישור, זה דבר שהוא בלתי סביר.
<קריאה: עונש.
דוד אמסלם: אורי כבר התחיל את הדיון.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני אשמח מאוד אם תיכנס לתמונה.
אורי מקלב: אני אשב אתו.
מיכל רוזין: קודם כול, צר לי שכבר אין ועדה שיכולה לשבת ולהקשיב באופן שוטף וקבוע לכל הסיעודיים, הקשישים והנכים.
מיכל רוזין: אין הבדל באמת בעניין הזה, את צודקת, כל מקרה הוא לגופו, עולם ומלואו, וכך צריך להתייחס אליו.
מיכל רוזין: אני היחידה פה בחדר הזה שהתנגדתי התנגדות נחרצת לעניין התקנות הגאוגרפיות, כי חשבתי, כמו שאמרתי, שזה משיכת שמיכה.
מיכל רוזין: באים לתקן משהו אחד, באים לברך ויוצאים מקללים, וזה ייצור את אותן בעיות שנוצרות עכשיו.
מיכל רוזין: במקום להתייחס באמת לכל מטופל כעולם ומלואו ולתפור לו את החליפה המתאימה לו, מנסים לקבוע עקרונות, ותמיד העקרונות האלה יהיו כאלה שייפלו בטלאים, בחורים, ויביאו לפגיעה.
מיכל רוזין: אני חושבת שניתן למצוא – אני אומרת במשפט, ואני רוצה להיות מעורבת בעניין הזה – אפשר למצוא תמריצים אחרים, בין אם למעסיקים במיסוי, בין אם לעובדים הזרים, על מנת שיבואו לעבוד אצל אלה שיותר קשה להם למצוא עובדים, מטפלים.
מיכל רוזין: למשל אפשר לתת יותר זמן אוטומטית למי שהולך לעבוד אצל אלה שיותר קשה להם להשיג עובד, מטפל-מטפלת, אפשר כמובן לתת תמריץ כשהם עוזבים את הארץ.
מיכל רוזין: יש מספיק דברים שאפשר לתמרץ עובדים.
מיכל רוזין: התקנות הגאוגרפיות בסוף רצו להגביל את העובדים, זאת היתה המטרה, שהם לא יעזבו.
מיכל רוזין: היתה פה בעיה קשה של נטישת סיעודיים ומטופלים, ומצד שני, פגעו - - -
<טלי יצחקי: עדיין יש.
<קריאות: עדיין יש.
מיכל רוזין: עדיין יש, אבל זה לא פתר את העניין.
מיכל רוזין: כפי שאמרתי זה לא פתר.
מיכל רוזין: ניתן למצוא דרכים אחרות.
<חיה טובה זינגר מולכו: לרוב הנכים קשה להגיע בשעה מוקדמת, ואני ממש מתחננת בשם קבוצה גדולה של נכים שבאים מרחוק לא לעשות את זה מוקדם.
דוד אמסלם: השבוע הזה זה השבוע הכי מסובך של הכנסת.
דוד אמסלם: התעקשנו לעשות את הדיון שלכם.
דוד אמסלם: אנחנו כבר אחרי שתי הצעות חוק מהבוקר ועוד הצעת חוק עכשיו, אבל התעקשנו לעשות ישיבה בנושא, בגלל שזה נושא חשוב מאוד.
<חיה טובה זינגר מולכו: מצוין.
<חיה טובה זינגר מולכו: כל הכבוד לך.
<שמחה בניטה: תודה רבה.
דוד אמסלם: אני מבקש שתזמין גם את חברת הכנסת רוזין, יש לה רעיונות טובים.
דוד אמסלם: בנושא של האזור הגאוגרפי, אני לא רוצה לפתח, אבל יש עוד מספר תמריצים, זה לא חייב להיות רק מקלות, גם גזרים, כדי שהעובד יישאר במקום שלו.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם המדינה יכולה לעשות איזה תקצוב דיפרנציאלי, תחשוב.
מיכל רוזין: בטוב תמיד יותר טוב.
דוד אמסלם: תודה רבה, רבותי, שיהיה לנו באמת שבוע טוב.
<שמחה בניטה: תודה רבה לך.
דוד אמסלם: אנחנו מתכבדים לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה, ישיבה משותפת עם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בנושא יישום החלטת הממשלה מספר 716 בנושא הבאתם לישראל של אחרוני בני קהילות הממתינים באדיס אבבה ובגונדר.
דוד אמסלם: אני רק רוצה להקריא מהישיבה האחרונה שעשינו בשבוע שעבר את הסיכום, או את המכתב ששלחנו גם לראש הממשלה ולשר הפנים ולשר אלקין.
דוד אמסלם: ביום שני ה-7/3/16 בשעה 14:00 תתקיים ישיבה נוספת – זה היום, בה הוועדה מצפה לשמוע הצעה אופרטיבית מפי מנכ"ל משרד ראש הממשלה, ביחס להחלטה החד משמעית לקדם את החלטת הממשלה, כפי שהתקבלה ומבלי להטיל את האחריות על היבטים תקציביים אלה או אחרים.
דוד אמסלם: אז בבקשה, אודי, יש לך תשובה אלינו?
דוד אמסלם: או שאנחנו עומדים באותה נקודה התחלנו שבוע שעבר?
<אהוד פראוור: רבותי יושבי הראש, בישיבה הקודמת ולאור הדברים שנאמרו בה, ביקשתם לדעת מה היא תגובתו של משרד ראש הממשלה.
<אהוד פראוור: אני אכן העברתי את הדברים שנאמרו לממונים עלי ומכתבכם הגיע אליהם.
<אהוד פראוור: בנוסף למדתי שהעלית את הדברים בישיבה עם ראש הממשלה.
<אהוד פראוור: אני מבין לך בזאת את התשובה של משרד ראש הממשלה.
<אהוד פראוור: משרד ראש הממשלה, יחד עם משרד האוצר, יפעלו להכנסה מהירה לישראל של אלה הזקוקים יותר לאיחוד משפחות – קשישים, בודדים, חולים, ככל שהדרש יידרש, ובוודאי עד ל-500 איש.
<אהוד פראוור: כאשר מדובר באנשים המקבלים תמיכה מהארץ, כמו שהועלה פה בדיון האחרון, ובראש ובראשונה אלה צריכים להיות לנגד עינינו.
<אהוד פראוור: לגבי האחרים, אנחנו לא יכולים לפעול בניגוד לחוק.
<אהוד פראוור: חוק הנומראטור כאמור, תיקון מספר 49 לחוק התקציב, חל על אגף התקציבים כפי שהם יסבירו, כמו על משרד ראש הממשלה, והדבר צריך לבוא לידי ביטוי במסגרת דיוני תקציב 2017 ובמסגרת תכנית התקציב לשלוש השנים העוקבות – 2018, 2019 ו-2020.
<אהוד פראוור: זאת תשובתו של משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: זאת תשובתו של ראש הממשלה?
עמר בר-לב: מזעזע.
<אהוד פראוור: זאת תשובתו של - - -
דוד אמסלם: אני שואל אם זאת תשובתו של ראש הממשלה.
דוד אמסלם: אגף תקציבים פה?
<לאה קריכלי: הוא עוד בדרך.
<לאה קריכלי: הוא עוד עולה את העלייה.
דוד אמסלם: אתה רוצה להתייחס?
עמר בר-לב: כן, זה פשוט מזעזע.
עמר בר-לב: זאת אומרת אנחנו שמחים שאת ה-500 איש וזקנים וקשישים וכן הלאה, המדינה תואיל בטובה להעלות, אבל זה לא יתכן שמדובר באלפי אנשים שמחכים לעלייה לישראל, ובמדינת ישראל שהיא קולטת עלייה וקלטה עלייה מאז ומתמיד, נקבל תשובה בירוקרטית כזאת, שזה לא בסעיף התקציב.
עמר בר-לב: ועוד ממי?
עמר בר-לב: מילא מאיזה משרד.
עמר בר-לב: ממשרד ראש הממשלה, שמפנה אותנו למשרד האוצר, שכבר בתשובה אומר זה ידון בתקציב 2017.
עמר בר-לב: זה פשוט לא מתקבל על הדעת.
עמר בר-לב: אי אפשר למרוח את הסיפור של ההעלאה שלהם, כמו שדובר כאן בישיבה הקודמת, על פני 5 שנים.
עמר בר-לב: סך הכל מדובר במספר אלפים בודדים, לא מדובר ב-100,000 איש.
עמר בר-לב: ומדינת ישראל ידעה גם לקלוט מיליון אנשים בתקופה מאד קצרה.
דוד אמסלם: אבל לא אתיופים.
עמר בר-לב: לצערי אתה צודק.
עמר בר-לב: אתה צודק וזה כואב וזה בלתי מתקבל על הדעת.
עמר בר-לב: לא יתכן במדינת ישראל שהיא מדינת הלאום של העם היהודי, שאנחנו גם נלחמים על רוב יהודי מובהק, לא יתכן שנקבל תשובה כזאת ולא יעלו אם לא מיד, אז תוך פרק זמן סביר, תכנית של 12 חודש, של 18 חודש.
דוד אמסלם: אני רוצה להסביר מה החלטת הממשלה.
דוד אמסלם: החלטת הממשלה, במדינת ישראל קשה להביא 9,000 יהודים, אז הם חילקו את זה לחמש שנים.
עמר בר-לב: לחמש שנים.
דוד אמסלם: לא משנה שלמדינת ישראל מגיעים עוד 30,000, או 35,000 כל שנה, נוחתים בנתב"ג, דופקים, אומרים הגענו, נא לתת לנו סל קליטה ואומרים להם אין בעיה.
דוד אמסלם: רק ה-9,000 האלה, קשה מאד, עוד לפני הנומראטור.
דוד אמסלם: חוק הנומראטור התקבל אחרי החלטת הממשלה.
דוד אמסלם: אז הם החליטו גם שחוק הנומראטור תופס גם לגבי אותה החלטה.
דוד אמסלם: אני מניח שלגבי החלטות אחרות זה לא קורה.
דוד אמסלם: אז לכן אני רוצה להכניס את הקונטקסט.
דוד אמסלם: זה לא 9,000 בשנה.
עמר בר-לב: ברור, ברור.
עמר בר-לב: בסך הכל מדובר ב-9,000.
דוד אמסלם: תוך 5 שנים.
עמר בר-לב: כן, כן, ברור.
עמר בר-לב: אז דובר על כאילו 2,000 כל שנה במשך חמש שנים.
עמר בר-לב: זה לא מתקבל על הדעת במדינת ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי.
דוד אמסלם: חברת הכנסת שלי יחימוביץ', בבקשה.
שלי יחימוביץ': קודם כל, לפני הכל אני רוצה להגיד לשניכם, לך דודי וגם לך אברהם נגוסה, שהפעילות שלכם בעניין הזה היא באמת ראויה לציון, וגם ההישגים שכבר הבאתם, כמו החלטת הממשלה, גם הם, צריך להזכיר אותם, כי זה לא קרה קודם ואני מאד מאד מכבדת את זה.
שלי יחימוביץ': הסיפור של הנומראטור הוא פשוט מעורר חלחלה, ולא נותר אלא לברך על זה שחוק הנומראטור נחקק אחרי הקמת המדינה, כי גם הקמת מדינת ישראל לא הייתה עומדת בחוק הנומראטור.
שלי יחימוביץ': גם הקמת צה"ל, גם הקמת מערכת החינוך, גם לא אבא שלי בשנת 1948 ולא אמא שלי בשנת 1956 היו עולים אם היה חוק הנומראטור, בטח לא גלי העלייה כמו גל העלייה ממרוקו, ובטח לא כמו גל העלייה בראשית שנות ה-90 מחבר העמים.
שלי יחימוביץ': לא הייתה לנו מדינה עם חוק הנומראטור.
שלי יחימוביץ': מה זה המדינה?
שלי יחימוביץ': המדינה זה חנות מכולת שיש לה תקציב ואז צריך לעמוד במסגרת התקציב?
שלי יחימוביץ': או מדינה זה דבר עם החזון הציוני שמניע אותו ועל בסיס החזון הציוני אנחנו מקבלים החלטות פורצות דרך ואחר כך מחפשים מימון.
שלי יחימוביץ': הרי כל מבצע, ונגיד עכשיו נידרש למבצע כמו מבצע צוק איתן.
שלי יחימוביץ': לפי חוק הנומראטור, אי אפשר לצאת למבצע צוק איתן.
שלי יחימוביץ': כל התפיסה הזאת היא תפיסה פשוט מעוותת מבחינה אידיאולוגית.
שלי יחימוביץ': זה דבר שנשמע כמו בדיחה רעה, באמת.
שלי יחימוביץ': פשוט כמו בדיחה.
שלי יחימוביץ': כל דבר שקשור בחזון הציוני, לא רלבנטי בגלל חוק הנומראטור.
שלי יחימוביץ': ואני חייבת לומר בצער ובכאב, היהודים שנמצאים בגונדר ובאדיס, שאולי בשביל המדינה, או בשביל גורמים מסוימים הם לא מספיק יהודים, הם יותר יהודים מאשר הרבה אנשים שחיים כאן במדינת ישראל, והיחס, הסלקציה הזאת באיך מיישמים את חוק השבות, יש בה גזענות.
שלי יחימוביץ': אין מילה אחרת.
שלי יחימוביץ': פשוט אין מילה אחרת.
שלי יחימוביץ': כל התבחינים האלה, האם לבדוק בציציות את מידת היהדות ועוצמת היהודים והאם זה משתלם כלכלית או לא משתלם כלכלית.
שלי יחימוביץ': האם הם מספיק יהודים כדי שזה ישתלם כלכלית.
שלי יחימוביץ': זה דבר שהוא פשוט מכוון ספציפית לקבוצה אחת ומעבר לעוול הנורא שנעשה למי שמחכים שם כבר שנים ונושאים את פניהם אל מדינת ישראל ולעוול שנעשה לבני משפחותיהם כאן, חלקם משרתים בצבא, יש כאן גם מסר שהוא מאד מאד מזיק ומאד מדכא, בכלל, בטח לקבוצה של יוצאי אתיופיה בישראל, אבל בכלל לכל אזרחי מדינת ישראל.
שלי יחימוביץ': הרי כולנו או מהגרים או בני מהגרים או נכדים של מהגרים.
שלי יחימוביץ': אז מה הדבר הזה אומר?
שלי יחימוביץ': שיש מהגרים ששווים יותר ומהגרים ששווים פחות?
שלי יחימוביץ': אנשים שכן זכאים לעלות למדינת ישראל ושלא זכאים?
שלי יחימוביץ': בעיני חוק השבות גובר על חוק הנומראטור, ובאופן כללי, אני חושבת שזה פשוט מעורר פלצות הנימוק הזה, ואני ממש מפצירה בכם להמשיך בפועלכם המבורך מאד.
שלי יחימוביץ': בעניין הזה אין קואליציה ואופוזיציה.
שלי יחימוביץ': אנחנו פשוט אתכם במאבק שלכם.
דוד אמסלם: רק רציתי לשאול אותך, אודי, לגבי ה-500 שאתם החלטתם, איך אתם עומדים בחוק הנומראטור לגבי ה-500?
דוד אמסלם: הרי אם יש עיקרון, אז בוא נבין אותו.
דוד אמסלם: או ששם יש כסף.
<אהוד פראוור: קודם כל מדובר במעט מאד כסף, בכסף ש - - -
דוד אמסלם: מה זה מעט מאד?
<אהוד פראוור: אני תיכף אגיד לך.
<אהוד פראוור: בסך הכל מדובר בכל שנות הנומראטור על 107 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: 500 איש?
<אהוד פראוור: כן, משהו כזה.
דוד אמסלם: על פי החשבון, כמה יעלו 2,000 איש?
<אהוד פראוור: עשינו את החשבון הזה.
<קריאה: אז איך הגעתם ל-2.4 מיליון שקלים?
<אהוד פראוור: לא קשור, אנחנו מדברים על 500 איש שהם גם בחלקם הגדול לא משפחות.
<אהוד פראוור: מדובר בתיקון לא גדול שאפשר לעשות אותו בלי להפוך את סדרי התקציב לשנים הבאות, ולכן זה נראה מעשי.
<אהוד פראוור: אני אגיד גם עוד משהו, היות שממה שאתה מבין הכוונה היא להביא את כל הנושא הזה לדיון קצר לקראת תקציב 2017, אנחנו חשבנו שלא טוב שאנשים שהם במצב היותר קשה, ימתינו עד שזה יקרה, ורצינו קודם כל להביא אותם.
<אהוד פראוור: אני חושב שהלחצים הגדולים ביותר זה שם ורצינו להקל ככל האפשר בלחצים המיידיים, על הרבה מאד משפחות ומתוך הרבה דברים שאנחנו מכירים ומוקירים, זו יכולה להיות הקלה גדולה.
<אהוד פראוור: ולכן אמרנו שעד שהדבר יגיע לדיונו בתקציב 2017 והשנים העוקבות, בואו נתחיל קודם כל לעשות מעשה ונטפל בקבוצה החלשה יותר.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רוצה לך, כולם שם חלשים, אבל אני גם לא מקבל את זה.
דוד אמסלם: אני חושב שזו גם בושה לאינטליגנציה וזו גם בושה בכלל שנתתם תשובה מהסוג הזה.
דוד אמסלם: אתם לא מתביישים?
דוד אמסלם: מה, אתם פה סוחרים עכשיו באיזה מספרים קטנים?
דוד אמסלם: בואו קחו 30 פה, כאילו אנחנו מדברים על איזה שקי תפוחי אדמה?
דוד אמסלם: אני מתבייש מהתשובה שלך.
דוד אמסלם: אני אגיד לך את האמת, אני גם לא ציפיתי לתשובה כזאת.
דוד אמסלם: אני דיברתי עם ראש הממשלה.
דוד אמסלם: לפני שאני אסכם את העניין, אני רוצה לשמוע את האוצר כאן.
דוד אמסלם: אני עדיין רוצה לחזור לחוק הנומראטור.
דוד אמסלם: תראי, אני הולך לעשות שבוע הבא כנראה, או עוד שבועיים, דיון על חוק המים.
דוד אמסלם: אנחנו הולכים שם להוריד את תעריפי המים.
דוד אמסלם: מאיפה אתם מתכוונים להביא את הכסף על חוק הנומראטור?
<רבקה לויפר: כל נושא ברור שהוא נבחן לגופו.
<רבקה לויפר: אני רק רוצה פה לתקן איזו שהיא טעות שאני חושבת שנעשתה.
<רבקה לויפר: האוצר פה לא מסרב.
<רבקה לויפר: לאוצר יש כללים שהוא עובד לפיהם, שהכנסת קבעה את הכללים.
<רבקה לויפר: זאת אומרת אין כאן עניין לאוצר.
<רבקה לויפר: יש פה ממשלה שיש לה סדרי עדיפות.
<רבקה לויפר: האוצר הוא לא איזה מין-.
<רבקה לויפר: מאד קל לבוא ולהגיד האוצר מסרב.
<רבקה לויפר: האוצר עובד לפי כללים, לפי החוק שנקבע.
דוד אמסלם: אבל אני גם הבנתי ממך, וככל שחשבתי על העניין, את עצמך לא מבינה את החוק בגלל שאני לא מבין אותו.
דוד אמסלם: אני אסביר גם למה.
<רבקה לויפר: אפשר להגיד.
דוד אמסלם: הרי המדינה כל היום מקבלת החלטות לחדשות לבקרים.
דוד אמסלם: אם עכשיו למשל, כמו שאמרה חברת הכנסת שלי יחימוביץ', חס ושלום מחר פתאום יסתבר שצה"ל צריך לצאת למבצע.
דוד אמסלם: נעצור את הכל, נביא את חוק הנומראטור ונגיד רבותי, אין מקורות, חכו כאן עד שנה הבאה, נתקצב את זה ואז נצא למבצע?
<רבקה לויפר: אז רגע - - -
דוד אמסלם: או ששם תמצאו כבר את הכסף ומהר מאד.
<רבקה לויפר: אז אני אחזור גם על ההסבר שנתתי פה בשבוע שעבר.
<רבקה לויפר: חוק הנומראטור מגביל את עבודת הממשלה.
<רבקה לויפר: כלומר, יש חקיקה, כשנסעתי שמעתי שדיברת על חוק השבות.
<רבקה לויפר: לדוגמא יש חוק סל קליטה.
<רבקה לויפר: חוק הנומראטור לא נוגע לחוק סל קליטה.
דוד אמסלם: אם את באה מהזווית של הכסף, למה לא?
<רבקה לויפר: אני באה מהזווית של החוק.
<רבקה לויפר: החוק מדבר על זה שממשלה שרוצה להחליט החלטה שמחייבת את השנים הבאות, צריכה להצביע על המקור התקציבי.
<רבקה לויפר: זה מה שהחוק הזה אומר, זה החוק שאושר בכנסת, שבעצם יש כאן הגבלה של עבודת הממשלה.
<רבקה לויפר: עכשיו כאן אפשר להחליט המון החלטות.
<רבקה לויפר: אפשר לשנות סדרי עדיפות, אפשר להחליט על מקורות.
<רבקה לויפר: יש מנעד של צעדים שאפשר לעשות - - -
דוד אמסלם: לא, שאלתי אם מחר, אם פתאום מתרקם עלינו מצב קשה וצה"ל צריך לצאת למבצע שעולה מיליארד שקלים ליום.
דוד אמסלם: מאיפה אתם מביאים את הכסף?
דוד אמסלם: או שאומרים לצבא תעצרו, אל תצאו - - -
<רבקה לויפר: יש סייגים.
דוד אמסלם: שנייה, לא, השאלה אם יש דיון כזה, מתכנסים, עושים דיון, אומרים אי אפשר, שיש לנו חוק נומראטור.
דוד אמסלם: לכו עכשיו תביאו את הכסף ותחזרו בעוד שבועיים כדי שנדון.
<רבקה לויפר: שוב, אז בוודאי שהממשלה תקיים דיונים במצבים כאלה.
<רבקה לויפר: גם החוק בעצמו מגדיר איזה דברים הם - - -
דוד אמסלם: ואיך הוא מגדיר את הנושא של העלייה?
<רבקה לויפר: אז שוב, אז אני מסבירה.
<רבקה לויפר: דברים שהם מתוקף חקיקה, אין כאן חוק הנומראטור - - -
דוד אמסלם: לצאת למבצע צבאי זה מתוקף חקיקה?
<רבקה לויפר: יש כל מיני חוקים שקשורים גם לזה.
<רבקה לויפר: אני באמת לא רוצה - - -
דוד אמסלם: או ש - - -
<רבקה לויפר: אני לא רוצה להתייחס למבצע צבאי, זה לא התחום שלי ואני בטוחה גם שיש תשובות טובות.
<רבקה לויפר: אני יכולה לבדוק ולהחזיר, אבל אין כאן - - -
שלי יחימוביץ': חוק הנומראטור יותר חזק מחוק השבות?
<רבקה לויפר: אמרתי מקודם – לא.
דוד אמסלם: הם לא עולים מתוקף חוק השבות, הם עולים מתוקף חוק ה - - -
<רבקה לויפר: חוק הנומראטור, כל המשמעות שלו, הוא מגביל את עבודת הממשלה.
<רבקה לויפר: זאת אומרת חוק אחר, יש חוק השבות, יש חוק סל קליטה, יש כל מיני חוקים שקיימים, הנומראטור לא חל עליהם.
דוד אמסלם: כן, אבל אני אומר, אם למשל - - -
<רבקה לויפר: רק על החלטה שמתקבלת במהלך השנה והוא בא למנוע מצב שבו ממשלות היו מחליטות החלטות שמחייבות את הממשלות הבאות - - -
שלי יחימוביץ': אבל זאת לא תשובה.
שלי יחימוביץ': את לא עונה לשאלה.
שלי יחימוביץ': האם חוק הנומראטור חזק מחוק השבות?
דוד אמסלם: לא, אני אענה לך, שלי.
דוד אמסלם: הם לא עולים מתוקף חוק השבות.
דוד אמסלם: זו הבעיה פה.
שלי יחימוביץ': חבל מאד.
דוד אמסלם: הרי חוק הנומראטור בא מזווית הכסף, הוא לא בא מזווית החוק.
דוד אמסלם: הוא בא להסדיר מצב שכאילו ממשלה לא תתכנס להתחייבויות רב שנתיות ותכניס בעצם את המדינה לאיזו שהיא התחייבות.
דוד אמסלם: יש בזה היגיון, אבל מה?
דוד אמסלם: כל הסיפור של החוק הזה לדעתי הוא בא עקום.
דוד אמסלם: אלף גם בתקציב יש התחייבויות.
דוד אמסלם: כל נושא התחייבות, כל נושא תשתיתי זה נושא רב שנתי ובמסגרת התקציב יש התחייבויות.
דוד אמסלם: התקציב מתחיל מההתחייבויות.
דוד אמסלם: פעם שנייה, אם אתה רוצה להגביל את זה, אז אתה מגביל את זה כמו שהגבילו את התקציב בפריצה שלו, 3% למשל גירעון, אפשר בעצם לקחת את ההתחייבויות ולהגיד אי אפשר להתחייב ליותר מ-5% מסך הכל התקציב.
דוד אמסלם: אבל בוודאי ובוודאי, אנחנו צריכים עכשיו לחשוב מה יהיה-.
דוד אמסלם: נניח שאנחנו רוצים עכשיו לייצר החלטה שהמשמעות שלה שישלמו אותה בשנת 2019.
דוד אמסלם: אז אם אני ראש הממשלה ואני רוצה לקדם את זה, אני אומר לכם, חוק הנומראטור שלי, בשנת 2019 תעשו קיצוץ רוחבי לכולם וזה הכסף ועכשיו תצאו לביצוע.
דוד אמסלם: הרי אין לזה משמעות אופרטיבית אמיתית.
שלי יחימוביץ': אפשר גם להגדיל בפרומיל את הגירעון - - -
דוד אמסלם: לא, אני אומר נניח שאי אפשר.
עמר בר-לב: לא, אפשר גם לבטל את משרד האוצר, אם הם לא יודעים לעשות סדרי עדיפויות ולא יודעים מה עדיף על מה.
עמר בר-לב: בואו נבטל את משרד האוצר.
דוד אמסלם: לא, אני אומר דבר אחר - - -
שלי יחימוביץ': דודי, זה כסף קטן.
שלי יחימוביץ': זה מקומם כאן גם.
דוד אמסלם: כן, אני אומר מעבר לכסף הקטן, אני בא כרגע לרעיון.
שלי יחימוביץ': אגב, זה ראוי גם לכסף גדול.
דוד אמסלם: חוק הנומראטור לא בא לפתור שום דבר, בגלל שבסופו של דבר מי שרוצה לייצר החלטה והוא בעצם הבן אדם שמחליט, אז הוא תמיד ימצא את המקור.
דוד אמסלם: יגיד להם רבותי, באותה שנה תקצצו פלט ככה וככה, והם מתקדמים היום.
דוד אמסלם: הרי ההוצאה היא היום.
שלי יחימוביץ': רזרבות.
שלי יחימוביץ': עוד פרומיל של גירעון.
דוד אמסלם: אבל עזבו, לכן אני - - -
שלי יחימוביץ': יש מקורות תקציביים בשפע.
עמר בר-לב: אבל זה תירוץ.
עמר בר-לב: זה תירוץ.
דוד אמסלם: מה שמפריע לי בכל העניין, שמעמיסים על כל תקציב מדינת ישראל, את כל הצרות ב-20 שנה הקרובות, על ה-9,000 יהודים האלה, כאילו שזו הבעיה שלנו במדינת ישראל.
דוד אמסלם: אין לנו כלום, רק החברה' האלה, כל הגירעונות זה הם, כל הצרות העתידיות זה הם.
דוד אמסלם: צה"ל צריך כנראה להתחמש ואין לו כסף, זה הם.
דוד אמסלם: הכל זה הם.
<רבקה לויפר: כן, אבל השאלה אם הבנת את זה ממשהו שאני אמרתי?
<רבקה לויפר: כי זה לגמרי לא מה שאני אומרת.
דוד אמסלם: לא, אני מבין ש - - -
<רבקה לויפר: כי בסוף זה יכול להיעשות על ידי הממשלה.
דוד אמסלם: אני אומר דבר מאד פשוט, חוק הנומראטור - - -
שלי יחימוביץ': הטענות לא מכוונות כלפיך.
דוד אמסלם: אני לא טוען כלפייך אבל את פה, אז אני רוצה להסביר לך שאת לא מבינה עצמך את העניין.
דוד אמסלם: בגלל שחוק התקציב הוא חוק שבא היום, בשנה הזאת, אז אם אסור לחרוג מהתקציב, גם ראש הממשלה לא יכול לחרוג.
דוד אמסלם: ואז באים ואומרים לו תשמע, זה השנה.
דוד אמסלם: תחליט מה אתה רוצה – אחד F16 או אחד עלייה?
דוד אמסלם: אז הוא שוקל ואומר אוקיי, נעשה ככה וככה השנה.
דוד אמסלם: לגבי שנת 2018, אם ההחלטה היא היום לגבי שנת 2018, שהיא לא קיימת לא מבחינת ההכנסות, לא הוצאות, אנחנו לא יודעים מה יש שם, אז תגידו לו אדוני ראש הממשלה, מה יהיה בשנת 2019?
דוד אמסלם: אז הוא יגיד לכם – תעשו קיצוץ רוחבי בשנת 2019 בסכום של המיליארד שקלים האלה.
דוד אמסלם: ואז אתם תצאו, תגידו אוקיי, תודה, באמת פתרת לנו את בעיית חוק הנומראטור, נתקדם.
דוד אמסלם: הרי נגיע לשנת 2019, בונים תקציב מאפס.
דוד אמסלם: מה זה משנה מה אמרו עכשיו?
דוד אמסלם: ההכנסות שונות, ההוצאות שונות.
דוד אמסלם: מתחיל תקציב אפס.
<רבקה לויפר: אבל זהו, שזה לא באמת מתחיל תקציב אפס.
דוד אמסלם: אז מה מתחיל?
<רבקה לויפר: מה שקרה במדינת ישראל בשנים האחרונות, זה שיש גידולים שאנחנו יודעים עליהם כבר מראש.