GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לירון אדלר-מינקה: (ג) מי שהפר הוראה מההוראות לפי חוק זה כמפורט להלן, רשאי המנהל להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה, בסכום של 10,000 שקלים חדשים, ואם הוא תאגיד - בסכום של 20,000 שקלים חדשים: (1) קמעונאי גדול שבעסקת מכר מרחוק לא אפשר ללקוח להודיע כמה שקיות נשיאה חד פעמיות ברצונו לרכוש, לא הודיע ללקוח מה מספר השקיות שבדעתו למכור לו או לא קיבל את הסכמת הלקוח לחיובו בתשלום, בניגוד להוראות סעיף א(ב); (2) קמעונאי גדול שלא ציין בחשבונית שהוציא ללקוח, בנפרד, את מספר שקיות הנשיאה החד-פעמיות שמכר לו ואת המחיר ששולם בעדן, בניגוד להוראות סעיף 3א(ג).
<לירון אדלר-מינקה: (ד) עוסק או קמעונאי גדול שהעמיד לרשות לקוח, מסר לו או מכר לו שקית נשיאה שעובייה פחות מ-20 מיקרון, בניגוד להוראות לפי סעיף 3(א), רשאי המנהל להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בסכום של 1,000 שקלים חדשים, אם הוא תאגיד – בסכום של 2,000 שקלים חדשים ואם הוא קמעונאי גדול – בסכום של 5,000 שקלים חדשים.
<לירון אדלר-מינקה: (ד1) קמעונאי גדול שהעמיד לרשות לקוח, מסר לו או מכר לו שקית הבאה במגע ישיר עם מזון שיש לה ידיות, בניגוד להוראות לפי סעיף 3(ב), רשאי המנהל להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בסכום של 5,000 שקלים חדשים.
<לירון אדלר-מינקה: (ה) נושא משרה בתאגיד שלא קבע כללים ונהלים לפי סעיף 7א(ב) רשאי המנהל להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה" – יש פה שינוי בסוף הסעיף: במקום המילים "בסכום של מחצית מסכום העיצום הכספי שהיה אפשר להטיל עליו אילו הוא היה המפר", אנחנו נכתוב "בסכום של 10,000 שקלים".
<לירון אדלר-מינקה: העניין הוא שעצם אי קביעת הכללים והנהלים יכולה להביא להטלת עיצום כספי ולא צריך שתהיה הפרה בעניין כדי להטיל את עיצום.
<לירון אדלר-מינקה: "(ו) מי שהפר הוראה מההוראות לפי חוק זה המנויות בתוספת, רשאי המנהל להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה בסכום המפורט בתוספת לעניין אותה הפרה.
<לירון אדלר-מינקה: הפרה בנסיבות מחמירות 10א.
<לירון אדלר-מינקה: היה למנהל יסוד סביר להניח כי קמעונאי גדול או עוסק הפר הוראה מההוראות המפורטות בסעיף 10, בנסיבות מחמירות, רשאי המנהל להטיל עליו עיצום כספי לפי הוראות פרק זה שסכומו פי אחד וחצי מסכום העיצום הכספי שניתן להטיל בשל אותה הפרה לפי סעיף 10.
<לירון אדלר-מינקה: בסעיף זה, "נסיבות מחמירות" – הפרה הנוגעת למספר חנויות או למספר נקודות מכירה של העוסק.
<לירון אדלר-מינקה: הודעה על כוונת חיוב 11.
<לירון אדלר-מינקה: (א) היה למנהל יסוד סביר להניח כי אדם הפר הוראה מההוראות לפי חוק זה, כאמור בסעיף 10 (בפרק זה – המפר), ובכוונתו להטיל עליו עיצום כספי לפי אותו סעיף, ימסור למפר הודעה על הכוונה להטיל עליו עיצום כספי (בפרק זה – הודעה על כוונת חיוב).
<לירון אדלר-מינקה: (ב) בהודעה על כוונת חיוב יציין המנהל, בין השאר, את אלה: (1) המעשה או המחדל (בפרק זה – המעשה) המהווה את ההפרה; (2) סכום העיצום הכספי והתקופה לתשלומו; (3) זכותו של המפר לטעון את טענותיו לפני המנהל לפי הוראות סעיף 12; (4) הסמכות להוסיף על סכום העיצום הכספי בשל הפרה נמשכת או הפרה חוזרת, לפי הוראות סעיף 14, והמועד שממנו יראו הפרה כהפרה נמשכת לעניין הסעיף האמור.
<לירון אדלר-מינקה: זכות טיעון 12.
<לירון אדלר-מינקה: מפר שנמסרה לו הודעה על כוונת חיוב לפי הוראות סעיף 11 רשאי לטעון את טענותיו, בכתב, לפני המנהל, לעניין הכוונה להטיל עליו עיצום כספי ולעניין סכומו, בתוך 30 ימים ממועד מסירת ההודעה ורשאי המנהל להאריך את התקופה האמורה בתקופה נוספת שלא תעלה על 30 ימים.
<לירון אדלר-מינקה: החלטת המנהל ודרישת תשלום 13.
<לירון אדלר-מינקה: (א) המנהל יחליט, לאחר ששקל את הטענות שנטענו לפי הוראות סעיף 12, אם להטיל על המפר עיצום כספי, ורשאי הוא להפחית את סכום העיצום הכספי לפי הוראות סעיף 15.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) החליט המנהל לפי הוראות סעיף קטן (א) – (1) להטיל על המפר עיצום כספי – ימסור לו דרישה, בכתב, לשלם את העיצום הכספי (בפרק זה – דרישת תשלום), שבה יציין, בין השאר, את סכום העיצום הכספי המעודכן ואת התקופה לתשלומו; (2) שלא להטיל על המפר עיצום כספי – ימסור לו הודעה על כך, בכתב.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) בדרישת התשלום או בהודעה לפי סעיף קטן (ב), יפרט המנהל את נימוקי החלטתו.
<לירון אדלר-מינקה: (ד) לא טען המפר את טענותיו לפי הוראות סעיף 12, בתוך התקופה האמורה באותו סעיף, יראו את ההודעה על כוונת חיוב, בתום אותה תקופה, כדרישת תשלום שנמסרה למפר במועד האמור.
<לירון אדלר-מינקה: הפרה נמשכת והפרה חוזרת 14.
<לירון אדלר-מינקה: (א) בהפרה נמשכת ייווסף על העיצום הכספי הקבוע לאותה הפרה, החלק החמישים שלו לכל יום שבו נמשכת ההפרה.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) בהפרה חוזרת ייווסף על העיצום הכספי הקבוע לאותה הפרה, סכום השווה לעיצום הכספי כאמור; לעניין זה, "הפרה חוזרת" – הפרת הוראה מההוראות לפי חוק זה כאמור בסעיף 10, בתוך שנתיים מהפרה קודמת של אותה הוראה שבשלה הוטל על המפר עיצום כספי.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) הופרה הוראה מההוראות לפי חוק זה כאמור בסעיף 10, שלוש פעמים או יותר בתוך חמש שנים, ייווסף על העיצום הכספי הקבוע לאותה הפרה, סכום השווה לכפל העיצום הכספי כאמור.
<לירון אדלר-מינקה: סכומים מופחתים 15.
<לירון אדלר-מינקה: (א) המנהל אינו רשאי להטיל עיצום כספי בסכום הנמוך מהסכומים בפרק זה או בתוספת, אלא לפי הוראות סעיף קטן (ב)" – כתוב כאן בנוסח "או הוראות לפי סעיף 27", זאת טעות, צריך למחוק את המילים האלה.
<לירון אדלר-מינקה: "(ב) השר, בהסכמת שר המשפטים, ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, רשאי לקבוע מקרים, נסיבות ושיקולים שבשלהם ניתן יהיה להטיל עיצום כספי בסכום הנמוך מהסכומים הקבועים בסעיף 10 או בתוספת, ובשיעורים שיקבע.
<לירון אדלר-מינקה: סכום מעודכן של העיצום הכספי 16.
<לירון אדלר-מינקה: (א) העיצום הכספי יהיה לפי סכומו המעודכן ביום מסירת דרישת התשלום, ולגבי מפר שלא טען את טענותיו לפני המנהל, כאמור בסעיף 13(ד) – ביום מסירת ההודעה על כוונת החיוב; הוגש ערעור על דרישת התשלום לפי סעיף 20 ועוכב תשלומו של העיצום הכספי בידי המנהל או בית המשפט, יהיה העיצום הכספי לפי הסכום המעודכן ביום ההחלטה בערעור.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) סכומי העיצום הכספי הקבועים בסעיף 10 או בתוספת יתעדכנו ב-1 בינואר בכל שנה (בסעיף קטן זה – יום העדכון), בהתאם לשיעור עליית המדד הידוע ביום העדכון לעומת המדד שהיה ידוע ב-1 בינואר של השנה הקודמת; הסכום האמור יעוגל לסכום הקרוב שהוא מכפלה של עשרה שקלים חדשים; לעניין זה, "מדד" – מדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) המנהל יפרסם ברשומות הודעה על סכומי העיצום הכספי המעודכנים לפי סעיף קטן (ב).
<לירון אדלר-מינקה: המועד לתשלום העיצום הכספי 17.
<לירון אדלר-מינקה: המפר ישלם את העיצום הכספי בתוך 30 ימים מיום מסירת דרישת התשלום כאמור בסעיף 13.
<לירון אדלר-מינקה: פריסת תשלום העיצום הכספי 18.
<לירון אדלר-מינקה: (א) המנהל רשאי, על פי בקשתו של המפר, להחליט על פריסת התשלום של העיצום הכספי, ובלבד שמספר התשלומים לא יעלה על עשרה תשלומים חודשיים.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) לא שילם המפר תשלום חודשי במועדו, יראו את החלטת המנהל על פריסת התשלום כאמור בסעיף קטן (א) כבטלה, ועל יתרת התשלום של העיצום הכספי יחולו הוראות סעיף 19.
<לירון אדלר-מינקה: הפרשי הצמדה וריבית 19.
<לירון אדלר-מינקה: לא שילם המפר עיצום כספי במועד, ייווספו על העיצום הכספי, לתקופת הפיגור, הפרשי הצמדה וריבית עד לתשלומו".
<לירון אדלר-מינקה: סעיפים 20 ו-21 עברו לפרק הסופי של פרק העיצום הכספי.
<לירון אדלר-מינקה: נוסף כאן פרק: "סימן ב': התראה מינהלית התראה מינהלית 21א.
<לירון אדלר-מינקה: (א) היה למנהל יסוד סביר להניח כי אדם הפר הוראה מההוראות לפי חוק זו, כאמור בסעיף 10 והתקיימו נסיבות המנויות בנהלים שהורה עליהם המנהל, באישור היועץ המשפטי לממשלה, רשאי הוא להמציא למפר, במקום הודעה על כוונת חיוב, התראה מינהלית לפי הוראות סימן זה; בפרק זה, "היועץ המשפטי לממשלה" – לרבות משנה ליועץ המשפטי לממשלה שהוא הסמיכו לעניין זה.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) בהתראה מינהלית יציין המנהל מהו המעשה המהווה את ההפרה, יודיע למפר כי עליו להפסיק את ההפרה וכי אם ימשיך בהפרה או יחזור עליה יהיה צפוי לעיצום כספי בשל הפרה נמשכת או הפרה חוזרת, לפי העניין, כאמור בסעיף 14, וכן יציין זכותו של המפר לבקש את ביטול ההתראה לפי הוראות סעיף 21ב.
<לירון אדלר-מינקה: בקשה לביטול התראה מינהלית 21ב.
<לירון אדלר-מינקה: (א) נמסרה למפר התראה מינהלית כאמור בסעיף [21א], רשאי הוא לפנות למנהל בכתב, בתוך 30 ימים, בבקשה לבטל את ההתראה בשל כל אחד מטעמים אלה: (1) המפר לא ביצע את ההפרה; (2) המעשה שביצע המפר, המפורט בהתראה, אינו מהווה הפרה.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) קיבל המנהל בקשה לביטול התראה מינהלית, לפי הוראות סעיף קטן (א), רשאי הוא לבטל את ההתראה או לדחות את הבקשה ולהשאיר את ההתראה על כנה; החלטת המנהל תינתן בכתב, ותימסר למפר בצירוף נימוקים.
<לירון אדלר-מינקה: הפרה נמשכת והפרה חוזרת לאחר התראה 21ג.
<לירון אדלר-מינקה: (א) נמסרה למפר התראה מנהלית לפי הוראות סימן זה והמפר המשיך להפר את ההוראה שבשלה נמסרה לו ההתראה, ימסור לו המנהל דרישת תשלום בשל הפרה נמשכת כאמור בסעיף [14(א)]; מפר שנמסרה לו דרישת תשלום כאמור, רשאי לטעון את טענותיו בפני המנהל, לעניין הימשכות ההפרה וסכום העיצום הכספי, ויחולו הוראות סעיפים 12 ו-13 בשינויים המחויבים.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) נמסרה למפר התראה מינהלית לפי הוראות סימן זה והמפר חזר והפר את ההוראה שבשלה נמסרה לו ההתראה, בתוך שנתיים מיום מסירת ההתראה, יראו את ההפרה הנוספת כאמור כהפרה חוזרת לעניין סעיף [14(ב) או (ג)] והמנהל ימסור למפר הודעה על כוונת חיוב בשל ההפרה החוזרת; מפר שנמסרה לו הודעה על כוונת חיוב לפי סעיף 11 בשל ההפרה החוזרת, רשאי לטעון את טענותיו בפני המנהל ויחולו הוראות סעיפים 12 ו- 13 בשינויים המחויבים.
<לירון אדלר-מינקה: " סימן ג': "התחייבות להימנע מהפרה" נמחק.
<לירון אדלר-מינקה: "סימן ד': הוראות שונות עיצום כספי בשל הפרה לפי חוק זה ולפי חוק אחר 22.
<לירון אדלר-מינקה: על מעשה אחד המהווה הפרה של הוראה מההוראות לפי חוק זה המנויות בסעיף 10 ושל הוראה מההוראות לפי חוק אחר, לא יוטל יותר מעיצום כספי אחד.
<לירון אדלר-מינקה: ערעור 22א.
<לירון אדלר-מינקה: (א) על החלטה סופית של המנהל לפי פרק זה ניתן לערער לבית משפט השלום שבו יושב נשיא בית משפט השלום; ערעור כאמור יוגש בתוך 45 ימים מיום שנמסרה למפר הודעה על ההחלטה.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) אין בהגשת ערעור לפי סעיף קטן (א) כדי לעכב את תשלום העיצום הכספי, אלא אם כן הסכים לכך המנהל או שבית המשפט הורה על כך.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) החליט בית המשפט לקבל ערעור שהוגש לפי סעיף קטן (א), לאחר ששולם העיצום הכספי לפי הוראות פרק זה, והורה על החזרת סכום העיצום הכספי ששולם או על הפחתת העיצום הכספי, יוחזר הסכום ששולם או כל חלק ממנו אשר הופחת, בתוספת הפרשי הצמדה וריבית מיום תשלומו עד יום החזרתו.
<לירון אדלר-מינקה: " פרסום 22ב.
<לירון אדלר-מינקה: (א) הטיל המנהל עיצום כספי לפי פרק זה או המציא התראה מינהלית, יפרסם המנהל באתר האינטרנט של המשרד, את הפרטים שלהלן, בדרך שתבטיח שקיפות לגבי הפעלת שיקול דעתו: (1) דבר הטלת העיצום הכספי, המצאת ההתראה המינהלית והנימוקים להחלטה; (2) מהות ההפרה שבשלה הוטל העיצום הכספי, הומצאה ההתראה המינהלית ונסיבות ההפרה; (3) הוטל עיצום כספי - סכום העיצום הכספי שהוטל; (5) אם הופחת העיצום הכספי – הנסיבות שבשלהן הופחת סכום העיצום הכספי ושיעור ההפחתה; (6) פרטים על אודות המפר, הנוגעים לעניין; (7) שמו של המפר- אם המפר הוא תאגיד.
<לירון אדלר-מינקה: " דילגנו כנראה על מספר 4.
<לירון אדלר-מינקה: "(ב) הוגש ערעור לפי סעיף 20, יפרסם המנהל את דבר הגשת הערעור ואת תוצאותיו.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) על אף האמור בסעיף קטן (א)(7), המנהל רשאי לפרסם את שמו של מפר שהוא יחיד, אם סבר שהדבר נחוץ לצורך אזהרת הציבור.
<לירון אדלר-מינקה: 22ג.
<לירון אדלר-מינקה: (א) על אף האמור בסעיף זה, לא יפרסם המנהל פרטים שהם בגדר מידע שרשות ציבורית מנועה מלמסור לפי סעיף 9(א) לחוק חופש המידע, התשנ"ח–1998, וכן רשאי הוא שלא לפרסם פרטים לפי סעיף זה, שהם בגדר מידע שרשות ציבורית אינה חייבת למסור לפי סעיף 9(ב) לחוק האמור.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) פרסום לפי סעיף זה בעניין עיצום כספי" – צריך להוסיף פה "או התראה מינהלית" – "שהוטל על תאגיד יהיה לתקופה של ארבע שנים, ובעניין עיצום כספי או התראה מינהלית שהוטל על יחיד- לתקופה של שנתיים; המנהל ידאג לכך שיינקטו אמצעים שימנעו, ככל האפשר, את אפשרות העיון בפרטים שפורסמו לפי סעיף זה לאחר שחלפה התקופה האמורה בסעיף קטן זה.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) השר רשאי לקבוע דרכים נוספות לפרסום הפרטים האמורים בסעיף זה.
<לירון אדלר-מינקה: שמירת אחריות פלילית 23.
<לירון אדלר-מינקה: (א) תשלום עיצום כספי או המצאת התראה מינהלית לפי פרק זה לא יגרעו מאחריותו הפלילית של אדם בשל הפרת הוראה מההוראות לפי חוק זה, המנויות בסעיף 10, המהווה עבירה.
<לירון אדלר-מינקה: (ב) מסר המנהל למפר הודעה על כוונת חיוב או המציא לו התראה מינהלית, בשל הפרה המהווה עבירה כאמור בסעיף קטן (א), לא יוגש נגדו כתב אישום בשל אותה הפרה, אלא אם כן התגלו עובדות חדשות, המצדיקות זאת.
<לירון אדלר-מינקה: (ג) הוגש נגד אדם כתב אישום בשל הפרה המהווה עבירה כאמור בסעיף קטן (א), לא ינקוט נגדו המנהל הליכים לפי פרק זה בשל אותה הפרה, ואם הוגש כתב האישום בנסיבות האמורות בסעיף קטן (ב) לאחר שהמפר שילם עיצום כספי, יוחזר לו הסכום ששולם, בתוספת הפרשי הצמדה וריבית מיום תשלום הסכום עד יום החזרתו.
דוד אמסלם: רבותי, הערות, אני אתחיל משמאל לימין.
<נמרוד הגלילי: סעיף 10(ב) קובע כי סכום העיצום על תאגיד יהיה 40,000 שקלים ולא 20,000 שקלים, רק שכל ההוראות מדברות על קמעונאי גדול וכולם שם הם תאגידים.
<נמרוד הגלילי: זאת אומרת, אין שם אפשרות לקבל עיצום כספי שהוא לא 40,000 שקלים אז זה מיותר.
דוד אמסלם: מה אתם אומרים, עמדת המשרד?
<תומר רוזנר: יש פה שני דברים: אחד, במובן - - -
דוד אמסלם: המשרד פה?
<יורם הורביץ: כן, בוודאי.
דוד אמסלם: אז אני אומר "עמדת המשרד" – אתם לא מהאו"ם.
<תומר רוזנר: נכון, שיגידו הם.
דוד אמסלם: תענו אתם, אתם כתבתם את זה.
דוד אמסלם: הוא אומר שהיות וכל תחולת החוק על העוסקים הגדולים והקטנים ממילא לא בלופ אז למה עשית דיפרנציאציה בין ה-20,000 ל-40,000?
<טל שוחט: בחוק יש הוראה שמאפשרת הוספה עתידית של בתי עסק נוספים.
<תומר רוזנר: של יחידים.
דוד אמסלם: אוקיי, יש להם אופציית גידול, מה שנקרא.
<ערן מאירי: אדוני, אחת העבירות שאנחנו מדברים עליהן היא כרגע בסעיף 10(ג)(1): "בעסקת מכר מרחוק" – הכוונה היא לקמעונאי הגדול – "לא אפשר ללקוח להודיע כמה שקיות נשיאה חד פעמיות ברצונו לרכוש.
<ערן מאירי: .." העניין הזה מתקשר למשהו שעוד נשאר פתוח מהדיון הקודם ואנחנו הגשנו על זה נייר מפורט לכבודו ולוועדה שבעצם מדבר פה על מנגנון שיכול להרוג או להמית את כל הנושא של מכר מרחוק, כי בעצם מה קורה פה במכר מרחוק?
<ערן מאירי: במכר מרחוק אדם מזמין מוצרים, הוא לא יכול לדעת בתוך כמה שקיות יארזו לו את המוצרים, הוא גם לא יכול מראש לדעת, כמו שהקמעונאי הגדול לא יכול לדעת.
<ערן מאירי: הדבר היחידי שאפשר ליידע אותו מראש הוא לומר לו: כדי שהשירות יינתן לך תידרש לשלם היטל בסכום מסוים עבור כל שקית – כמה שקיות אי אפשר לדעת.
<ערן מאירי: לכן, במקרה כזה זה פשוט להרוג את כל השירות הזה.
<ערן מאירי: גם היום, בכל המכר מרחוק, מעולם אין מצב שמקבל השירות מכתיב לנותן השירות איך לארוז לו את המוצרים.
דוד אמסלם: שואל תומר למה החלפתם בין הארגזים לשקיות בחודשים האחרונים?
<ערן מאירי: א', עשינו את זה מתוך שיקולי הגנת הסביבה ושמירת הסביבה.
דוד אמסלם: אנחנו שמחים על כך.
<ערן מאירי: הרעיון היה, במקום להשאיר אצל הלקוחות ארגזים – שהם, אגב, חדשים ואחרי זה לא ניתן לעשות בהם שום שימוש ואתה משאיר אותם אצל האנשים - - -
דוד אמסלם: מה הפתרון שאתה מציע?
<ערן מאירי: א', אפשר להחריג שכל הוראות החוק הזה לא יחולו על מכר מרחוק – הרי מה מטרת החוק?
<ערן מאירי: מטרת החוק היתה למנוע מצב שאנשים מגיעים לסופר וליד הקופה מתחילים לחטוף ולקחת שקיות.
<חיה ארז: מטרת החוק היא לצמצם את השימוש בשקיות.
דוד אמסלם: גברתי, את מכירה את הכללים שלי אז לא לנסות אותי.
<ערן מאירי: תבינו שכאשר הרשת שולחת את מוצרים – ואני מדבר על סל קנייה לדוגמה של 500 שקלים, 700 שקלים – אין לרשת שום אינטרס לתת לצרכן הרבה שקיות כי היא משלמת על זה מהכיס שלה.
<ערן מאירי: מעבר לזה שאם זה גם עכשיו היטל היא לא מרוויחה מזה כלום.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים פה שהוא ישלם, הרי זה כל הרעיון.
דוד אמסלם: אנחנו מוכרים לו שקית.
דוד אמסלם: בא תומר – הרי זה היה הוויכוח בשבוע שעבר – ואומר שכשהוא בקופה לכאורה אתה יכול להציע לו את השקיות, הוא רואה את המחיר והוא מחליט, ללקוח עצמו יש את האופציה להחליט.
דוד אמסלם: כמו כל מוצר שהוא רוכש, בין היתר הוא רוכש גם שקיות, רק שהן עולות זול.
דוד אמסלם: המשלוח לבית - - -
<ערן מאירי: הלקוח לא מחליט.
דוד אמסלם: אז הוא אומר לך: אני רוצה מנגנון שיהיה בקרה כך שהלקוח יכול לבוא ולהגיד לך: תשמע, אדוני, אני לא רוצה שקיות, תארוז לי את זה - - -
<ערן מאירי: אז אני לא יכול לספק לו את השירות, רבותי, אני לא יכול לספק לו את השירות.
דוד אמסלם: לא, אני אסביר לך משהו.
<ערן מאירי: יש כאלה שאומרים: תפריד לי את החלב מהבשר.
דוד אמסלם: ערן, אני רוצה לתת לך רעיון, תקשיב.
דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים כרגע רק על השקיות עם הידיות, על זה אנחנו מדברים, יש את השקיות הרגילות, השקופות, שהן לא בלופ.
דוד אמסלם: אני אגיד לך, אצלי בסופר, כשאני בא, אז יש את השקית הענקית בתוך הארגז ושמים לי את השקיות השקופות בפנים, עם העגבניות, עם המלפפונים וכו', אני מניח שזו הפרוצדורה שגם תהיה אצלכם.
דוד אמסלם: למה אתה צריך לתת לו שקית נשיאה?
דוד אמסלם: הרי שקית נשיאה היא בעיקר כדי שאני אשא אותה מהסופר לאוטו.
<ערן מאירי: כשאתה מזמין משלוח ובוא נגיד לצורך העניין שיש 60 פריטים במשלוח, בסוף מישהו צריך לקחת את זה ולהעביר את זה מהמכונית.
דוד אמסלם: בשקית הגדולה.
<תומר רוזנר: בארגז.
דוד אמסלם: יש ארגז?
<ערן מאירי: אין ארגז.
<תומר רוזנר: יש ארגז.
<ערן מאירי: זה בדיוק העניין, שרצינו לעשות טוב וירדנו מארגזים.
מיכל רוזין: אז יש ארגז פלסטיק.
<ערן מאירי: אז עכשיו אני אומר, אנחנו מגיעים בדיוק אחורנית – חוזרים חזרה לארגזים.
דוד אמסלם: ערן, אני אגיד לך משהו: פה אני רואה את מה שאתה מציע לא נכון אפילו ברמה השירותית.
דוד אמסלם: הרי בסך הכול היום זה בא בארגזים – זה יותר נוח לכם, הרי ארגז לא נשאר בבית הלקוח.
דוד אמסלם: יש את הארגז, עוטפים אותו בשקית גדולה, שמים בפנים את המוצרים, חלקם בכלל לא ארוזים – בגלל שיש שקית, אין טעם לארוז יותר מדי – והמוצרים בעצם, שהם במשקל או לא במשקל, ממילא ארוזים לא בשקיות של נשיאה, ואם כן, אז לא צריך שקיות נשיאה, תארוז אותם בשקיות אחרות.
<ערן מאירי: מה שאדוני אומר – שבעצם כל המנגנון הזה גם לא רלוונטי.
דוד אמסלם: אני חושב שהיום, בשיטה היום, כשאני מסתכל מה קורה באריזות שאורזים לי, לרוב זה באריזות רגילות, אין את השקיות עם ידיות הנשיאה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שפה יש לנו עניין לצמצם את שקיות הנשיאה.
דוד אמסלם: אם אותו אדם יתעקש ויגיד לך: אני חייב את שקיות הנשיאה כי אני רוצה גם בבית לשאת אותן אז זה משהו אחר, אז אתה אומר לו: אדוני, אני אחייב אותך עבור השקיות, 10 אגורות לשקית, כמה שקיות אתה רוצה?
דוד אמסלם: אתה בדו-שיח אתו.
<ערן מאירי: אבל, אדוני, אין דו שיח, היום אנשים מזמינים באינטרנט.
דוד אמסלם: אין בעיה, אז הוא שולח לך במייל – הרי אתה מתייחס לזה כמוצר?
<ערן מאירי: לא, אני מתייחס לזה כאריזה, לא כמוצר.
דוד אמסלם: הרי אנחנו, מהרגע שאנחנו מוכרים, זה הופך להיות סוג של מוצר.
דוד אמסלם: אז הוא יכתוב לך: אני רוצה שני ק"ג עגבניות כך וכך וכך, ובסוף הוא יכתוב לך: אני רוצה גם 10 שקיות.
<לירון אדלר-מינקה: הוא יכול להגיד גם: עד 20, עד 30.
דוד אמסלם: הוא יכול להגיד גם "עד", לתת לך limit, צודקת לירון.
<ערן מאירי: אדוני, אני בכוונה מדגיש את זה, השקיות הן לא מוצר, כי אם אדם רוצה לקנות שקיות - - -
דוד אמסלם: אבל, ערן, למה לך?
דוד אמסלם: אתה הולך לא טוב.
<ערן מאירי: צריך להגביל את זה במספר מסוים.
דוד אמסלם: אמרתי, אני מוכן גם ללכת ל-limit שהוא יגיד לך.
דוד אמסלם: אבל, תבין, בסוף תבוא ברמה העקרונית, נניח שמחר אנחנו הרי התקנו את התקנה ואנחנו מחר יכולים לשדרג רק את המחיר, ותאר לך שמחר אנחנו מחליטים פה ארבעה שקלים לשקית – זה משנה לך את התפיסה?
<ערן מאירי: זה לא יכול לשנות את התפיסה מסיבה נורא פשוטה כי זו אריזה, זה לא מוצר.
דוד אמסלם: בסדר, יכול להיות שאני טועה.
<ערן מאירי: אם יש אפשרות שבמקרה כזה אני איידע את הלקוח - - -
דוד אמסלם: אני שואל אותך שאלה: אם אני עכשיו מזמין מ"איקאה" מוצרים, הם מזמינים בטלפון והם גובים ממני עבור השקיות – הם לא שואלים אותי על כמה שקיות לחייב אותי?
דוד אמסלם: מה, נראה לך שזה חופשי?
דוד אמסלם: עזוב, נו.
<ערן מאירי: א', הם לא שואלים; ב', אני חושב שעדיין יש הבדל בין קוטג' וזה.
דוד אמסלם: ערן, מיצינו.
דוד אמסלם: בגדול, אנחנו ניתן לכם limit – עד.
דוד אמסלם: שהבן אדם ידווח "עד", בסדר?
<ערן מאירי: מאה אחוז.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא בא מזווית השקיות, אני בא מהזווית של הצרכנים.
דוד אמסלם: הוא לא יכול לקבל חשבון שפתאום הוא מסתכל וחייבת אותו על השקיות עוד 20 שקלים בגלל שהאורז החליט שעל כל עגבנייה הוא שם שקית.
<ערן מאירי: 20 שקלים זה 200 שקיות, לכן בסוף אני חושב שאנחנו מדברים על אותו דבר.
דוד אמסלם: אין היגיון.
<ערן מאירי: הרי אין לי אינטרס לתת לו שקיות כשאני לא מרוויח עליהן.
דוד אמסלם: יכול להיות שהאורז שלך אוהב לחלק שקיות, אם אני משלם עבור המוצר – אני לא מבין את ההיגיון שאתה מעלה, אם אתה משלם אתה צודק, אבל אם אני משלם – אתה לא חושב שצריך לשאול אותי?
<ערן מאירי: אני מיידע שהמחיר הוא 10 אגורות.
דוד אמסלם: מה זה "אתה מיידע"?
דוד אמסלם: אדוני, אבל אני לא יודע כמה אתה שם בארגז.
<ערן מאירי: כי אף אחד לא יודע מראש כמה יהיה הנפח.
דוד אמסלם: ערן, עזוב, אתה מחזיר אותי אחורה.
דוד אמסלם: אני אומר שאני כלקוח, כשאני בעצם מבצע את ההזמנה, אני יכול להעריך בראש כמה שקיות אני רוצה שתחייב אותי, ואם אני עושה חשבון בראש שלי ואני אומר שזה יהיה עד 10 שקיות אני אגיד לך "עד 10", אם עד 20 אני אגיד לך "עד 20".
<ערן מאירי: אדוני, מי יכול להעריך כשאדם עושה הזמנה?
<ערן מאירי: אם יורשה לי רגע?
<ערן מאירי: אני חושב שזו נקודה - - -
דוד אמסלם: עזוב, לא, נגמר.
דוד אמסלם: מישהו רוצה עוד להעיר בנושא הזה?
<אגם דניאל: אם אנחנו מדברים על טווח של שקיות אז הטווח צריך להיות סביר, לא מ-10 עד 30, צריך להיות טווח סביר.
<תומר רוזנר: בסדר, זו הרגולציה שלכם, אנחנו לא מתערבים ברגולציה שלכם.
דוד אמסלם: אין שום בעיה, אתם תחליטו על המדרג, אני לא נכנס אם זה בקפיצות של חמש או בקפיצות של 10.
דוד אמסלם: בבקשה, משרד המשפטים.
<אביטל בגין: כמה שאלות, יכול להיות שלא שמתי לב אם חלק מהדברים הוקראו או לא הוקראו, רק רציתי לוודא שמה שבנוסח אצלי מופיע כ-10(א) לא הוקרא, לגבי חובת תשלום היטל?
<תומר רוזנר: נכון, לא הוקרא, נמחק.
<אביטל בגין: אוקיי.
<אביטל בגין: ב-10(ו), לגבי הפרת הוראות בתקנות, אם שמתי לב נכון לא היתה הגבלה של הסכום בהקראה.
<לירון אדלר-מינקה: יס סעיף – אנחנו נקריא את הסעיף הזה בסוף החוק – שמאפשר לשר לקבוע בתקנות שהחוק יחול על עוסקים נוספים ואז יש שם אפשרות גם לקבוע שאם הוא מחיל את החוק על עוסקים נוספים הוא יוכל בהתאם לגודל העוסקים גם לקבוע עיצומים כספיים שהם נמוכים יותר מהעיצומים הכספיים שבסעיף הזה.
<אביטל בגין: רק שזה יהיה ברור שהסכום המקסימלי - - -
<תומר רוזנר: זה כתוב שם, תראי לה את הסעיף.
<לירון אדלר-מינקה: זה סעיף שנקריא אותו אחר כך, סעיף 27.
<תומר רוזנר: אביטל, סעיף 27, תקראי ותראי אם זה נראה לך בסדר.
<לירון אדלר-מינקה: סעיף 10(ו) רק מפנה לאותה תוספת שבה ייקבעו אחר כך העיצומים הכספיים הנמוכים יותר.
דוד אמסלם: מיכל, יש לך שאלה?
מיכל רוזין: כן, אני רוצה להבין רגע את העיקרון לפני שאנחנו נכנסים לכל סעיף.
מיכל רוזין: הרי עשינו פה הרבה מאוד הקלות, במירכאות או שלא במירכאות – גם הורדנו את המחיר ההתחלתי שחשבנו, לפחות לפי הצעת החוק המקורית שלי, 30 אגורות, אמרנו שיעדים נעשה אחרי שנה ורבע כי ניתן את הזמן לנסות ולבדוק, עשינו המון הקלות – ופה עכשיו יש החלטה שאני רוצה להבין את המהות שלה, שמבטלים את כל הענישה הפלילית ויש רק עיצומים מינהליים ואפילו לא קנסות.
מיכל רוזין: השאלה היא למה אנחנו בעצם מאפשרים, לפחות לנושא של חלוקה ללא תמורה, להיות ללא אחריות פלילית?
מיכל רוזין: הרי מה שאנחנו רוצים זה להרתיע, ברגע שזה רק כסף, חבר הכנסת אמסלם, הרבה פעמים אנחנו רואים בעלי עסקים שעושים את החשבון, למשל: שווה לי לפתוח בשבת ולחטוף קנס על העסקת יהודים, שווה לי לתת לעשן לאנשים בפאב ולחטוף את הקנסות כי ההכנסות יותר גבוהות.
מיכל רוזין: ברגע שאתה משאיר את זה רק לשיקול כספי, אני חוששת שהם יעשו את ה-benefit שלהם ויראו מה יותר משתלם.
מיכל רוזין: למשל, אני מפרסם שאצלי מקבלים שקיות חינם, יכול להיות שאני אצור כזאת זרימה, היענות של לקוחות, שיהיה שווה לי לספוג את הקנס.
דוד אמסלם: ואם יהיה שווה לך לשבת ארבעה חודשים גם בשביל זה, מה את אומרת?
מיכל רוזין: זה שונה.
מיכל רוזין: כי זו הרתעה גדולה יותר.
דוד אמסלם: אז בואי אני אגיד לך משהו.
מיכל רוזין: תסביר לי, אני שואלת.
דוד אמסלם: סכומים מהסוג הזה, סכומים עצומים - - -
מיכל רוזין: זה יותר הרתעה ל"שופרסל" וכאלה?
דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, בסוף מדובר בסכומים מאוד גדולים לטעמי, אין להם אינסנטיב לעבור על החוק, זה לא הרעיון.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר הם לא משלמים על השקית, הם אדישים לעניין לכאורה, אבל היות ויש להם עיצומים כספיים גבוהים מאוד – אני לא חושב שעל עבירה כזאת צריכה להיות סנקציה פלילית, זה מוגזם, אני חושב שזה אפילו הזוי.
דוד אמסלם: אם היית שואלת אותי כדודי אמסלם, האם אני מעדיף לשלם 40,000 שקל או לשבת יומיים במעצר – אומר לך יומיים במעצר.
דוד אמסלם: בוודאי, אני מרוויח 20,000 שקל ליום, זה הרבה כסף.
מיכל רוזין: 99% מהאוכלוסייה תגיד הפוך בוודאות.
דוד אמסלם: לא, אני בטוח שלא.
<לירון אדלר-מינקה: תלוי אם יש לך את ה-40,000 שקל.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לומר, גם תחליפים, גם מאסר - - -
מיכל רוזין: היא צודקת, זה תלוי מי אתה, אם 40,000 שקל בשבילך זה פינאטס – בשבילנו זה לא.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, 40,000 שקל זה סכום עצום, אני חושב שזו סנקציה חריפה מאוד כשלעצמה.
דוד אמסלם: מדובר על משהו עסקי, זה לא משהו שהוא פלילי בהגדרת העיסוק שלו, לכן אני חושב שאנחנו נמצאים במישור הנכון.
דוד אמסלם: אנחנו נמצאים במישור הנכון בגלל שאני רואה פה כבר את חבר הכנסת שמבקש, יכול להיות גם, מאסר עולם על שקיות.
מיכל רוזין: החברים שלך, זה לא חברים שלי.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, זה נמצא במידה הנכונה, לדעתי צריך להשאיר את זה במגרש הזה, כך אני חושב.
<אביטל בגין: אפשר להוסיף כמה מילים לשאלה הקודמת, למה חשבנו גם אנחנו, משרד המשפטים, שפה זה נכון?
מיכל רוזין: איך שיניתם את עמדתכם?
מיכל רוזין: כי הצעת החוק המקורית – זה משמעותי להוריד חלק כזה ממה שהצביעו במליאה.
<אביטל בגין: מאז שהנוסח עבר קריאה ראשונה בכנסת הקודמת גם השתנתה חלוקת האחריות פה בחוק וגם יצאו המלצות ועדת דורנר – שטרם אומצו על-ידי הממשלה אבל זה בשלבים – שישבו ובחנו את מדיניות קביעת עבירות ומדיניות הענישה באופן רוחבי בממשלה והמלצות לממשלה איך היא צריכה לנהוג, מתוך התבוננות גם של שיקולי ענישה וגם של שיקולים כלכליים, איך זה נכון לנו להתמודד כמדינה עם הצעות ובקשות שחוזרות ונשנות, או לקביעת עבירות או להחמרה בענישה.
מיכל רוזין: לא עובד לכם כל כך טוב – בשנה האחרונה, כמות החוקים שהגדלתם בהם את הענישה היא משמעותית ביותר, ראה דורנר.
<חיה ארז: דורנר מדברת על מאסר הדוח, זה לא אותו סיפור.
<אביטל בגין: היא לא מדברת רק על מאסר, היא מדברת על עצם ההליך הפלילי והיא אומרת מה שאמרו רבים וטובים לפניה באקדמיה ובספרות – שההליך הפלילי הוא הליך שיורי וככל שיש דרך אחרת להרתעה עדיף לנקוט בדרך אחרת.