GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אברהם, זה פחות חשוב.
<יהודה שרף: לא, חס וחלילה, אף אחד לא מלקק דבש.
דוד אמסלם: אני בא כרגע מזווית השקלים.
דוד אמסלם: וזה אומר שבגדול אני מבין, אם אנחנו מתחנו את העסק הזה כמעט על קצה גבול האבסורד, כולל כמו שאמרה חברת הכנסת שלי יחימוביץ', שאנחנו גם לוקחים אותם פעם בשנה לטיול בעולם, ככה שיתאווררו קצת ממרכז הקליטה, אנחנו מדברים על גג-גג כ-60 מיליון שקלים לשנה לנגלה אחת.
דוד אמסלם: נניח שיש כמה נגלות, אז היות ואת סל הקליטה אנחנו מוציאים וזה רק לנושא של מרכזי הקליטה, בוודאי אנחנו לא עוברים את ה-100 מיליון, כשיש לנו פול קפסיטי גם.
דוד אמסלם: כולם פה כבר, כולם במרכזי הקליטה, כל ה-9,000 פה.
דוד אמסלם: אז הגענו בשלוש שנים, עם חוק הנומראטור, שאנחנו צריכים אחרי שלוש שנים, ל-3 מיליארד?
דוד אמסלם: אולי התבלבלתם באפסים?
<רבקה לויפר: אז עכשיו לפני המספרים.
<רבקה לויפר: אנחנו מדברים על עלויות, את אומרת יש כל מיני הערכות שאפשר לעשות, זה לא בדיוק מה שנעשה כאן.
<רבקה לויפר: אפשר לקחת סכומים שונים של מענקי משכנתא לפי כל מיני הערכות.
דוד אמסלם: אבל משכנתא הוא לא מקבל.
דוד אמסלם: משכנתא לפי מה שאני מבין, הוא מקבל אולי, במקרה הטוב, בשנה הרביעית.
<רבקה לויפר: החל מהשנה השנייה שלו הוא מקבל.
<יהודה שרף: החל מהשנה השנייה הוא מקבל.
<יהודה שרף: תלוי בבן אדם.
דוד אמסלם: שנייה, אתה אומר לי שהוא ארבע שנים שם.
<יהודה שרף: אז אני אדייק עוד פעם.
שלי יחימוביץ': רגע, רגע, אבל בואו נשמע מה כן חושב.
שלי יחימוביץ': איך הגעתם לשלושה מיליארד שקלים?
שלי יחימוביץ': תסבירי לנו.
<רבקה לויפר: אז אני אסביר.
<רבקה לויפר: זה עובד ככה, ושוב, אני מבקשת להגיד בפעם אני לא יודעת כמה, אנחנו לא מנהלים - - -
דוד אמסלם: שזה לא את.
שלי יחימוביץ': בסדר, אבל את נציגה של האוצר.
<רבקה לויפר: אני נציגה של האוצר והאוצר כאן כרגע לא מנהל דיון מדיניות.
<רבקה לויפר: אתם ביקשתם לדעת עלויות של קליטה - - -
שלי יחימוביץ': סליחה, קודם כל זה לא נכון.
שלי יחימוביץ': אנחנו יכולים לנהל כאן איזה דיון שאנחנו רוצים – ערכי, ציוני, מוסרי - - -
<רבקה לויפר: בוודאי.
<רבקה לויפר: אני לא מנהלת.
שלי יחימוביץ': בסדר, אבל את יושבת כאן בדיון ואת לא תגבילי אותו.
דוד אמסלם: לא, מה שהיא אומרת, שלי, היא אומרת אנחנו מקבלים נתונים מאחרים.
דוד אמסלם: כולם מחשבים, עושים את החישובים, הם לא יודעים לעשות ועוד ופחות - - -
<רבקה לויפר: לא, זה לא מה שאמרתי.
דוד אמסלם: אנחנו מרכזים את זה.
<רבקה לויפר: אבל זה לא מה שאמרתי.
<רבקה לויפר: אמרתי - - -
שלי יחימוביץ': וגם רבקה, ברור שאת פה ואת לא אשמה בהחלטת הממשלה, גם לא שהתקבלה להעלות את שארית יהודי אתיופיה וגם לא זאת שהקפיאה בגלל הנומראטור, אבל מטבע הדיון את משקפת כאן את עמדת האוצר.
שלי יחימוביץ': בראש האוצר עומד שר, שר אוצר.
שלי יחימוביץ': בהחלטה אחת שלו - שהיא גם לא החלטה נורא גרנדיוזית, הרי מדובר על סכומים קטנים במונחים אוצריים - היא זו עוצרת את עליית היהודים.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את הסכומים.
<רבקה לויפר: רק צריך להבין עוד דבר אחד שעליו דיברת.
<רבקה לויפר: המספרים חושבו לגבי מספר מרכזי הקליטה הקיימים.
<רבקה לויפר: כלומר, יש איזו שהוא תחליף.
<רבקה לויפר: אם אנשים יוצאים ממרכזי הקליטה, מרכזי הקליטה מתפנים ואפשר לאכלס אותם, ואם הם לא יוצאים, אז צריך לשכור מרכז קליטה חדש.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על 9,000 עולים.
אברהם נגוסה: גג.
דוד אמסלם: שהם מאיישים את כל מרכזי הקליטה גג בחמש שנים.
<אופיר להב: אבל היום יש אנשים.
<רבקה לויפר: היום מרכזי הקליטה מלאים.
דוד אמסלם: אבל אני מניח ואני מודיע לך שלא.
דוד אמסלם: לפי הנתונים שיש לי לא.
<רבקה לויפר: כמעט מלאים, לא מלאים.
דוד אמסלם: איך את יודעת שהם מלאים?
<רבקה לויפר: לפי נתוני מרכז הקליטה.
<רבקה לויפר: אני לא יודעת.
<רבקה לויפר: אני קיבלתי את הנתונים ממשרד העלייה והקליטה.
דוד אמסלם: כמה עולים יש היום במרכזי הקליטה?
<אופיר להב: אנחנו העברנו 1,800.
<יהודה שרף: אנחנו יכולים לקלוט עכשיו 1,800 עולים.
<יהודה שרף: אין לנו בעיה להביא אותם למרכזים.
דוד אמסלם: כמה מקומות פנויים יש במרכזי הקליטה?
<יהודה שרף: יש כרגע 1,800 מקומות, ברגע זה.
דוד אמסלם: כל שנה כמה מתפנים?
<יהודה שרף: אני מאמין, הצפי שלנו - - -
דוד אמסלם: יהודה, אתם מנהלים את המרכזים?
<יהודה שרף: עבדך, כן.
<יהודה שרף: בחישוב שאני עשיתי, אני בחמש שנים יכול להוציא ולקלוט, לא תהיה שום בעיה.
<יהודה שרף: במילים אחרות, אני יכול לעמוד במספר בחמש שנים.
דוד אמסלם: זאת אומרת מה שאתה אומר לי ככה, כדי להבין, ואני רוצה להבין אותך, אתה אומר לי שכל שנה אני יכול לפנות ממרכזי הקליטה סדר גודל של 2,000 איש שיבואו ואני אקלוט אותם, במשך חמש שנים.
<אהוד פראוור: זאת לא ההערכה של משרד הקליטה.
<רבקה לויפר: כן, זה לא.
<אהוד פראוור: משרד הקליטה מעריך לגמרי אחרת.
אברהם נגוסה: למשרד הקליטה יש אינטרס אחר.
<אופיר להב: לא, לא, לא.
<יהודה שרף: לא, הוא כמוני.
<אופיר להב: אנחנו אמרנו את זה מראש - - -
אברהם נגוסה: אתם מעדיפים עולים אחרים.
אברהם נגוסה: זה האינטרס שלכם.
<אופיר להב: זה ממש לא נכון.
דוד אמסלם: יהודה, אני רוצה להישאר איתך.
דוד אמסלם: העולים האלה שיוצאים ממרכזי הקליטה, אני מבין שהם צריכים לרכוש דירה.
דוד אמסלם: עכשיו, אלה עולים שממילא צריכים לרכוש דירה, בלי קשר לאלה שבאים או לא באים.
דוד אמסלם: אז עכשיו הם מעמיסים את העלייה הזאת, זאת אומרת את ההוצאה הזאת, על ה - - -
<אהוד פראוור: התשובה היא לא.
דוד אמסלם: אז על מה?
<אהוד פראוור: אני אסביר.
דוד אמסלם: אז אני אסביר את השאלה שלי.
דוד אמסלם: אתה לא שמעת את השאלה.
<אהוד פראוור: אני שמעתי את השאלה, אבל התשובה - - -
דוד אמסלם: אני אתן לך את ה - - - של השאלה.
דוד אמסלם: הרי אני מבין שהעולים האלה יוצאים ממרכזי הקליטה, הראשונים שיוצאים ממרכזי הקליטה אחרי שהם באים לארץ זה אחרי ארבע שנים.
<אהוד פראוור: לא, זה אחרי שנתיים וחצי.
דוד אמסלם: אומר לי מי שמנהל את מרכזי הקליטה.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את העובדות.
<יהודה שרף: אני אחזור עוד פעם.
<יהודה שרף: שנה ראשונה העולה – עברית וגיור.
<יהודה שרף: בשנה השנייה הוא יוצא לעבודה.
<יהודה שרף: אין סיכוי שאחרי שנתיים הוא יוכל לרכוש דירה.
<יהודה שרף: מעטים יכולים.
<יהודה שרף: בדרך כלל בין שנתיים וחצי לשלוש, רוב העובדים שהם בסדר, שהם עובדים, מצליחים לצאת החוצה.
דוד אמסלם: אחרי כמה זמן?
דוד אמסלם: בשנה הרביעית?
אברהם נגוסה: לא, לא, בשנה הראשונה.
<יהודה שרף: בין שנתיים וחצי לשלוש.
<יהודה שרף: מאחר שיש ילדים שלומדים בבית הספר, אז בדרך כלל זה בקיץ של השנה השלישית.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם בחצי שנה האחרונה של השנה השלישית הם מתחילים לצאת החוצה.
דוד אמסלם: וחלק נשאר גם בשנה הרביעית?
<יהודה שרף: יש כאלה שנשארים שנה רביעית, גם חמישית ושישית.
<יהודה שרף: יש לך חד הוריות, יש לך קשישים.
דוד אמסלם: כמה אחוזים בעצם - - -
<יהודה שרף: בין 10% ל-15% תקועים.
<יהודה שרף: אני לא מדבר על הבודדים, שאפשר להוציא אותם ל - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת כשאנחנו מדברים, רוב העולים שאנחנו נקלוט אותם נגיד השנה, הם ייצאו במקרה הכי מוקדם עוד שנתיים וחצי מהיום.
דוד אמסלם: זאת אומרת שאם אנחנו גם מביאים אותם באמצע השנה, אנחנו מדברים על תקציב 2019, זה כבר ארבע שנים.
דוד אמסלם: זאת אומרת אנחנו מדברים על שנתיים וחצי במונחים אבסולוטיים, לא במונחי תקציב.
<יהודה שרף: אבסולוטיים.
דוד אמסלם: אם הוא הגיע בנובמבר, סופרים שנתיים וחצי.
דוד אמסלם: מגיע באוגוסט – שנתיים וחצי.
דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים פה על החלטה שהם אמורים להגיע בעוד חודש.
<יהודה שרף: ותמיד הוא יעזוב בקיץ.
דוד אמסלם: ותמיד הוא יעזוב בקיץ.
דוד אמסלם: לכן אם אנחנו נכנסים לחורף הבא בסוף השנה בעוד שנתיים וחצי, אז הוא ייצא בקיץ הבא.
<יהודה שרף: הוא יעזוב בקיץ.
דוד אמסלם: זאת אומרת באופן מעשי, בשלוש שנים הקרובות, מהרגע שהוא נקלט, על בסיס ההחלטה הזאת הוא כמעט לא יוצא ממרכז הקליטה.
דוד אמסלם: סביר להניח שהוא ייצא בשנה הרביעית, תחילתה של השנה הרביעית.
<אהוד פראוור: לא, סופה של השנה השלישית.
דוד אמסלם: אז עכשיו אני אלך איתך אפילו בסופה של השנה השלישית.
דוד אמסלם: הרי אנחנו גם מעלים אותם לאורך פרישה שנתית.
שלי יחימוביץ': דודי, מילה ברשותך.
דוד אמסלם: לא, לא, זה מפריע לי.
שלי יחימוביץ': אבל נגיד שהחישוב שלך, נגיד שזה פי שניים.
דוד אמסלם: לא, תני לי, אני לא שם.
דוד אמסלם: אני עדיין לא שם.
דוד אמסלם: חכי.
שלי יחימוביץ': אתה יודע מה, המיליארד שקלים שמשפחת עופר קיבלה הנחה במס הכנסה, מכסה גם לפי תחשיב האוצר את ה - - -
דוד אמסלם: שלי, אני אסביר לך מה מפריע לי פה.
דוד אמסלם: יש לי מן הרגשה שכולם עושים הכל כדי שהם לא יעלו ברמה הטכנית.
שלי יחימוביץ': נכון, ברור.
דוד אמסלם: אז אני רוצה עכשיו לבוא לשיטתו.
אברהם נגוסה: זה בדיוק.
דוד אמסלם: הרי אנחנו פורשים את העולים במהלך השנה.
דוד אמסלם: אנחנו לא נביא אותם, ונניח שאנחנו רוצים לממש את החלטת הממשלה, הרי אנחנו לא נביא אותם מהחודש הבא, את כל ה-2,500 ביום.
דוד אמסלם: אנחנו נפרוש.
דוד אמסלם: זו תהיה פרישה במשך מספר חודשים, כל חודש יבואו כמה.
דוד אמסלם: אם אני לוקח את השנתיים וחצי, ויהודה נתן הערכת חסר למטה.
דוד אמסלם: לפני שבאת הוא אמר לנו שלוש שנים צפונה, והוא מנהל את מרכזי הקליטה לא אתה.
דוד אמסלם: ולכן אני אומר, עוד שלוש שנים, נניח שהתחלנו באפריל, בסדר?
דוד אמסלם: אנחנו דבקים בהחלטת הממשלה ובאפריל מביאים אותם.
דוד אמסלם: אז בוא נגיד אפריל-מאי, אתה צודק, ייכנס לקראת סוף השנה הבאה, בשנת 2018, בנובמבר דצמבר.
דוד אמסלם: הרי כבר מאי-יוני-יולי ייכנסו לשנת 2019.
דוד אמסלם: אז זאת אומרת ממילא הנומראטור לשיטתך, נניח, תופס בעוד שלוש שנים לחודשיים האחרונים.
דוד אמסלם: הרי זה 300 איש.
דוד אמסלם: אז בוא תספר לי - - -
<אהוד פראוור: איך 300 איש?
דוד אמסלם: אם אנחנו מביאים 2,500 אנשים, פורשים אותם ליניארית למשך חודשי השנה, אז מדובר בקצה על 300 איש שנכנסים לנומראטור שאתה מדבר עליו.
דוד אמסלם: אז בוא תספר לי איך ההערה שלכם לנומראטור היא 3 מיליארד שקלים?
<אהוד פראוור: קודם כל ההערכה שלנו לנומראטור, כפי שאמרתי בישיבה הקודמת, היא 2.2 מיליארד ולא 3 מיליארד שקלים.
דוד אמסלם: סליחה, טעיתי, 2.2 מיליארד שקלים.
<אהוד פראוור: הדבר השני, אין ספק שההוצאות ב-2016 היא הוצאה נמוכה ובשנת 2017 סלי הקליטה יחד עם מרכזי הקליטה של השנתיים, נותנים מעל 100 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: עשינו את החשבון כבר.
<אהוד פראוור: ובשנת 2018 מתחילה היציאה ממרכזי הקליטה.
<אהוד פראוור: אנחנו מעריכים - - -
דוד אמסלם: בשנת 2019.
דוד אמסלם: דיברנו על זה עכשיו.
<אהוד פראוור: זו עמדתך.
<אהוד פראוור: יש לי עמדה אחרת.
דוד אמסלם: לא, לא עמדתי.
דוד אמסלם: אני הלכתי לפי הנתונים שאתה אומר לי.
<אהוד פראוור: אני אומר שבשנת 2018 מתחילה היציאה ממרכזי הקליטה.
דוד אמסלם: באיזה תאריך בשנת 2018 לדעתך?
<אהוד פראוור: לדעתי בסוף יוני.
דוד אמסלם: בסוף יוני, אוקיי, אני אלך איתך.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, אני אתקדם איתך.
<אהוד פראוור: עכשיו, היציאה היא לא יציאה ליניארית מפוזרת.
<אהוד פראוור: אנשים רוצים לצאת לבתי ספר וכל הקשור בזה.
<אהוד פראוור: אני לא יודע להגיד בדיוק את החלוקה של אלה שבאים בשנת 2016 בין 2018 ל-2019, אבל ברור שבשנת 2019 יש יציאה נוספת.
<אהוד פראוור: עכשיו אני רוצה להגיד גם שאין כרגע יציאה או כמעט אין כרגע יציאה.
<אהוד פראוור: משרד הקליטה מדווח על אפס חוזים, על אפס יציאות כמעט, או על 3-4 יציאות כל חודש.
<אהוד פראוור: זה הנתונים שיש לי.
<אהוד פראוור: ולכן הנתונים שאנחנו מדברים עליהם הם נתונים של 2018-2109, וכמובן ההחלטה הזו ממשיכה הלאה.
<אהוד פראוור: עכשיו, צריך להבין - - -
דוד אמסלם: אתה ענית לי על השאלה שלי לדעתך?
דוד אמסלם: מה ענית?
<אהוד פראוור: עניתי לך על השאלה שלך, שבשנים 2018-2019 יש יציאה.
דוד אמסלם: הרי הנומראטור מדבר על שלוש שנים.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על שנת 2016.
דוד אמסלם: הנה, עכשיו אנחנו בשנת 2016.
<אהוד פראוור: אנחנו מדברים על שנת 2017.
דוד אמסלם: זה לא מה שאתה מחליט.
דוד אמסלם: הנומראטור זה חוק.
דוד אמסלם: לא מה שאתה מחליט.
<אהוד פראוור: הנומראטור אומר 2017, 2018, 2019.
<אהוד פראוור: כי זה החוק.
דוד אמסלם: מה כתוב?
דוד אמסלם: מתי ההחלטה התקבלה?
<אהוד פראוור: השנה התקציבית - - -
<אהוד פראוור: זה לא רלבנטי.
דוד אמסלם: מה לא רלבנטי?
<אהוד פראוור: הנומראטור חל-.
<אהוד פראוור: בוא ננהל את הדיון על זה שאנחנו מסכימים על חוק הנומראטור.
דוד אמסלם: מה אומר חוק הנומראטור?
<אהוד פראוור: חוק הנומראטור אומר שהממשלה לא יכולה להתחייב - - -
דוד אמסלם: מתי הממשלה התחייבה?
<אהוד פראוור: אם אני יכול רגע, אז אני אסיים את המשפט, כי אפשר להתווכח איתי על כל דבר, אבל החוק אומר - - -
דוד אמסלם: אוקיי, תגיד לי את החוק.
דוד אמסלם: בוא נישאר בחוק.
<אהוד פראוור: החוק אומר שהנומראטור כובל את ידיה של הממשלה לעשות הוצאות בלי מקור לשלוש השנים העוקבות לשנת התקציב.
<אהוד פראוור: זאת אומרת - - -
דוד אמסלם: איזו שנת תקציב?
<אהוד פראוור: 2016.
<אהוד פראוור: חבר הכנסת נגוסה, אנחנו - - -
דוד אמסלם: שנייה, תן לי, אברהם.
<אהוד פראוור: חבל על הוויכוח.
דוד אמסלם: החוק אומר 2016?
דוד אמסלם: תצטט לי את החוק.
<אהוד פראוור: אני מסביר.
<אהוד פראוור: 2016 היא שנת התקציב והשנים - - -
דוד אמסלם: לא, מה כתוב בחוק?
דוד אמסלם: החוק לא אומר 2016.
דוד אמסלם: מה הוא כותב?
דוד אמסלם: שהממשלה לא תקבל החלטה - - -
<אהוד פראוור: בשנת התקציב - - -
דוד אמסלם: בשנת התקציב, אנחנו מדברים על תקציב 2015.
דוד אמסלם: קיבלת תקציב.
דוד אמסלם: הממשלה החליטה בשנת 2015 את ההחלטה.
<אהוד פראוור: 2016 זה החוק.
דוד אמסלם: בשנת 2015 הממשלה החליטה את ההחלטה.
דוד אמסלם: סוף שנת 2015.
<אהוד פראוור: היא לא יכולה להתחייב גם ב-2016.
דוד אמסלם: אז תגיד לי 2016.
<אהוד פראוור: 2017, 2018, 2019.
דוד אמסלם: נו, אז אני לפי הפרשנות שלי, זה 2015, 2016, 2017, בגלל שהממשלה קיבלה החלטה - - -
<אהוד פראוור: אני מציע שאני אצא עכשיו ואני אביא יועץ משפטי שייתן על זה תשובה.
<רבקה לויפר: אתה מדבר על פרשנות משפטית, אבל ההחלטה שהתקבלה הייתה החלטה - - -
<אהוד פראוור: זה לא בידי.
אברהם נגוסה: עכשיו חזרת, הבאת לנו משהו?
<אהוד פראוור: אם ישאלו אותי, אני אענה.
<רבקה לויפר: אבל אפשר להתווכח על הפרשנות המשפטית.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אענה.
דוד אמסלם: אני אומר דבר מאד פשוט.
דוד אמסלם: אלף, משרד המשפטים נמצא פה?
דוד אמסלם: הזמנת את משרד המשפטים?
<לאה קריכלי: הזמנו.
דוד אמסלם: כרגיל, כמובן.
דוד אמסלם: למה שיבואו?
<אהוד פראוור: הם לא ממציאים נומראטור.
דוד אמסלם: לא, אני אסביר לך מה מפריע לי, אודי, אני אספר לך.
דוד אמסלם: אמרתי לך, אני פקיד לא פחות שנים ממך.
דוד אמסלם: החוק אומר, אני מבין את הרציונל של החוק והיות והחוק אומר, ודרך אגב, גם באמצע השנה, גם עכשיו, עכשיו ראש הממשלה רוצה לקבל החלטה, עכשיו.
דוד אמסלם: הרי מדובר על החלטות באמצע שנת תקציב.
דוד אמסלם: אם מדובר על החלטות תקציביות באותה שנה, בבקשה, אז בואו נכין את התקציב ואז תביא את המקור.
דוד אמסלם: מה הרעיון פה?
דוד אמסלם: שהממשלה מקבלת באמצע השנה עכשיו החלטה לגבי השנים הבאות.
דוד אמסלם: אז אם ההחלטה התקבלה בשנת 2015, אז זה אומר 2015 הממשלה צריכה גם לייצר לה מה שנקרא סדרי עדיפות במסגרת התקציב של אותה שנה.
דוד אמסלם: זו פעם אחת שהיא יכולה, אבל היות ויש לה עוד את השנים הבאות, וזה לשלוש שנים, אז יש את השנה הזאת שהיא קיבלה את ההחלטה ועוד שנתיים עוקבות.
<אהוד פראוור: זה לא ככה.
דוד אמסלם: אז מה ככה?
<אהוד פראוור: אני אומר לך, זה השנה, שנת התקציבית הנוכחית שבתוכה אמורים כאילו לקבל את ההחלטה קדימה, היא לא נספרת ועוד שלוש שנים עוקבות.
<אהוד פראוור: זאת אומרת, שר האוצר הניח על שולחן הכנסת תקציב, או תכנית רב שנתית, כשהוא הגיש את תקציב 2015-2016 לשנים 2017-2018-2019.
<אהוד פראוור: אבל עכשיו אני רוצה לומר כמה דברים שיכול להיות שהם חשובים.
<אהוד פראוור: אחת הסיבות שאני חושב שכדאי להתחיל, וכדאי להתחיל בקבוצה הזו, היא מהסיבה הבאה: לוקח זמן לחמם מערכות, לגייס את אנשי משרד הפנים שיראיינו אנשים.
<אהוד פראוור: אני חושב שכדאי כמעט בכל מספר להתחיל בשנת 2016 כדי להבטיח שמה שלא יוחלט ב - - - וברב שנתי, אפשר יהיה לבצע ולא להתעכב.
<אהוד פראוור: אני חושב שמבחינה זאת ההצעה שהובאה היא הצעה לפחות עם היגיון הרבה בירוקראטי.
<אהוד פראוור: היא מתחילה.
<אהוד פראוור: היא מאפשרת - - -
דוד אמסלם: מה - - -
<אהוד פראוור: אני מבקש לסיים את דברי.
<אהוד פראוור: היא מאפשרת לסיים מהלך.
<אהוד פראוור: היא מאפשרת להתחיל מהלך.
<אהוד פראוור: אני לא יודע להגדיר כרגע מה הממשלה תחליט בתקציב הרב שנתי, באמת, עד חוק התקציב.
<אהוד פראוור: אני כן יודע להגיד שאם נחכה עד שתבוא החלטה על התקציב הרב שנתי, אנחנו מאבדים חצי שנה ומקומות.
דוד אמסלם: אנחנו לא.
דוד אמסלם: לא, לא, זה לא ילך לשם.
<אהוד פראוור: רגע, אני - - -
דוד אמסלם: אתה טועה אדון אודי פראוור, אתה טועה.
דוד אמסלם: אתה כנראה לא מבין מה אנחנו הולכים לעשות.
<אהוד פראוור: רגע, אני מבין.
דוד אמסלם: אתה תדאג.
דוד אמסלם: אני מבטיח לך, אתם תדאגו לכסף, מבטיח לך.
דוד אמסלם: תזכור מה אני אומר לך, והשנה.
דוד אמסלם: אני אמרתי לך את זה בדיון הקודם.
דוד אמסלם: לכן אמרתי לך תגיד לי עד השעה ארבע מה אתה רוצה לעשות, כדי לדעת מה אנחנו הולכים לעשות.
<אהוד פראוור: שאלת והתשובה היא - - -
דוד אמסלם: ואני מבקש שתתקשר עכשיו לראש הממשלה אישית, לא למנכ"ל, תגיד לו שאני ואברהם נגוסה שואלים מה התשובה שלו לגבי הנושא הזה, עד השעה ארבע.
<אהוד פראוור: אני מבקש, אני יצאתי כמו שביקשתי.
<אהוד פראוור: חזרתי למנכ"ל משרד ראש הממשלה ושאלתי האם הדברים הם ומה מקורם, והוא אמר לי שזאת הנחיית ראש הממשלה.
דוד אמסלם: זאת הנחיית ראש הממשלה?
דוד אמסלם: אני מבין אותה.
דוד אמסלם: זאת ההנחיה?
דוד אמסלם: מישהו רוצה להוסיף משהו לפני שאני סוגר את הדיון?
דוד אמסלם: רק תודיע לראש הממשלה שאנחנו קיבלנו את אופי ההחלטה.
דוד אמסלם: תסביר לו שמהשעה ארבע אנחנו לא מתכוונים לעלות למעלה.
דוד אמסלם: תודיע לו את זה.
דוד אמסלם: חד משמעית.
<טפרה גלגאוו: אני רוצה להגיד בקצרה.
דוד אמסלם: תצא תודיע לי את זה עכשיו, כדי שאם הוא מתחרט, אז לפחות שאנחנו נדע ונעלה.
<טפרה גלגאוו: כשאני עליתי בשנת 2004 עם משפחתי, אחותי שהייתה מועמדת איתנו, אמרו לה שהיא לא עולה בגלל שהיא הגיעה יום לפני.
<טפרה גלגאוו: לפני עשרה חודשים היא קיבלה אישור משרד הקליטה זאב אלקין ומשר הפנים לשעבר סילבן שלום, שהיא עולה לארץ.
<טפרה גלגאוו: הלכנו לשם, וגם אשר, שזה עוד אחד קיבל אישור לאחותו, אז הלכנו לשם במיוחד לטוס כדי שהם עלו לארץ.
<טפרה גלגאוו: אחותי לא עלתה מסיבה, נראה לי לצערי היא הייתה בהיריון בחודש מתקדם, אז נאמר לי מהסוכנות היהודית וגם אשר אמר לי ששבעה יום אחרי שהיא תלד היא תעלה.
<טפרה גלגאוו: היא ילדה את הילדה.
<טפרה גלגאוו: הילדה לא במצב טוב.
<טפרה גלגאוו: אז כרגע היא תקועה שם, למרות שיש לה את כל האישורים.
<טפרה גלגאוו: היא תקועה שם בגלל שהילדה שלה חולה.
<טפרה גלגאוו: כרגע, אם אני מבין את זה נכון, אם הילדה תבריא מהמחלה הזאת אז היא תעלה.
דוד אמסלם: אדון פראוור, אתה כנראה לא מבין איך אני רואה את הדברים.
<אהוד פראוור: אני הבנתי.
דוד אמסלם: אף אחד לא עושה להם טובה.
דוד אמסלם: הם לא סוחרים שם.
דוד אמסלם: כל ההתנהגות שלכם היא מבזה.
דוד אמסלם: אתה פה, הרי אני חייב לדבר עם מישהו.
דוד אמסלם: אני אומר לך שאם היה ראש הממשלה פה הייתי אומר לו את אותם דברים.
דוד אמסלם: זה הוא הכתובת, לא אתה.
דוד אמסלם: ואני אומר לך, בושה וחרפה איך שאתם מתנהלים ואיך שאתם מתנהגים איתם.
דוד אמסלם: מה, אני עושה איתו מסחר?
דוד אמסלם: אתה יודע מה, תן 4 זקנים ונשאיר שם 4 ילדים?
דוד אמסלם: איפה אתה חי?
דוד אמסלם: איזה עולם מושגים יש לכם?
דוד אמסלם: מה זה בוא נתחיל?
דוד אמסלם: אני לא אתחיל כלום עד שזה לא יהיה מלא, קומפלט.
דוד אמסלם: בגלל שאתם התחלתם איתם ככה, בגלל זה הם נשארו שם.
<טפרה גלגאוו: אז לצערי אחותי לא יכולה לעלות לארץ בגלל שיש לה תינוקת חולה.
<טפרה גלגאוו: מהסיבה הזאת היא לא עולה.
<טפרה גלגאוו: כרגע המצב של התינוקת לא משהו.
<טפרה גלגאוו: כל פעם היא הולכת לבית חולים.
<טפרה גלגאוו: מה שאני מבין לנכון, אם התינוקת נפטרת, נפרדת מהעולם הזה, אז אחותי יכולה לעלות לארץ, אבל כל עוד התינוקת חיה בעולם הזה, היא לא יכולה לעלות לארץ מהסיבה שהביטוח הרפואי שיכולה הסוכנות היהודית לממש, זה לא מינימאלי.
<טפרה גלגאוו: יכול להיות שהיא תצטרך לעשות ביטוח רפואי קצת יותר ויש את הקרן ואנחנו אפילו נבטח אותה שתבוא, אבל עדיין, הבירוקרטיה קשה והיא שם.
דוד אמסלם: עוד מישהו רוצה להוסיף משהו?
דוד אמסלם: אתה היית אצלנו באחד הדיונים.
<עלמו סורפל: הייתי, כן.
דוד אמסלם: אתה עדיין בצה"ל או שהשתחררת?
<עלמו סורפל: עדיין לא.
דוד אמסלם: אתה עדיין בצה"ל.
דוד אמסלם: תספר לנו את הסיפור שלך.
דוד אמסלם: תספר למר פראוור, שישמע קצת.
<עלמו סורפל: שמי סורפל עלמו.
<עלמו סורפל: אני משרת בצנחנים.
<עלמו סורפל: לפני כחודש-חודש וחצי טסתי לאתיופיה לראות שם את האחים שלא ראיתי אותם, חלק 20 שנה - - -
דוד אמסלם: מי שם?
דוד אמסלם: האחים שלך?
<עלמו סורפל: הם שם, כן.
<עלמו סורפל: חלק שלא ראיתי 20 שנה וחלק 10 שנה, מאז שעליתי לארץ.
<עלמו סורפל: לפני כחודש, כשהייתי שם, קיבלתי טלפון שאמרו לי שאח שלי נפטר.
<עלמו סורפל: לא ראיתי אותו 20 שנה.
<עלמו סורפל: במקרה, באותו זמן שטסתי ראיתי אותו לאיזה יום וחצי, שהוא חיכה לעלות, לעלות.
<עלמו סורפל: כל הטפסים, יש בבית ערימות.
<עלמו סורפל: אם אתם רוצים אני יכול להביא את זה, והוא מת בלי לראות את המדינה.
<עלמו סורפל: בלי כלום.
<עלמו סורפל: יש לי עוד אחות עכשיו שהיא גם במצב בריאותי לא מי יודע מה.
<עלמו סורפל: היא איבדה עכשיו את העין השמאלית שלה.
<עלמו סורפל: הימנית בדרך.
<עלמו סורפל: אז אנשים, אתה אודי, אני אשמח לתשובה.
<עלמו סורפל: אתם.
<עלמו סורפל: אתם כל הקליטה למיניהם.
דוד אמסלם: איזה תשובה אתה רוצה לשמוע?
דוד אמסלם: מתי היא מגיעה?
<עלמו סורפל: אני רוצה תשובה לכולם.
<עלמו סורפל: ל-9,000 פלוס שנמצאים שם.
<עלמו סורפל: מה זה 9,000?
<עלמו סורפל: אבל ל-32,000 יהודים בשנה יש לכם דרך להעלות, מבלגיה, צרפת, ארצות הברית, מאיפה לא?
<עלמו סורפל: בשביל זה יש לכם תקציב, ברוך השם.
<עלמו סורפל: אבל ליהודי אתיופיה?
<עלמו סורפל: למה?
<עלמו סורפל: מה זה גזענות?
<עלמו סורפל: זה ידוע.
<עלמו סורפל: נכון.
<עלמו סורפל: אודי, אנחנו מבקשים תשובה.
<עלמו סורפל: די, די.
<עלמו סורפל: אל תשחקו אותה יפי נפש.
<עלמו סורפל: אתם בוא מתעללים בנשמות של אנשים.
<עלמו סורפל: אנשים מתים יום אחרי יום.
<עלמו סורפל: המדינה שם, באתיופיה, גם ככה לא רוצים אותם.
<עלמו סורפל: חזרתי אתמול בלילה לפה, נחתתי ורציתי לבוא לדיון.
<עלמו סורפל: זה חשוב לי.
<עלמו סורפל: הייתי שם.
<עלמו סורפל: הייתי בקהילה.
<עלמו סורפל: רציתי לצלם, לא הרשו לי כי אנשים שם מחפשים אותם.
<עלמו סורפל: הנוצרים, המוסלמים מחפשים אותם.
<עלמו סורפל: מחפשים אותם להרוג א ותם.
<עלמו סורפל: זה מה שאתם רוצים?
<עלמו סורפל: השמדה?
<עלמו סורפל: היה את השואה ואתם בכיתם.
<עלמו סורפל: כן, השואה.
<עלמו סורפל: כן.
<עלמו סורפל: אתם גם עושים שואה.
דוד אמסלם: טוב, זה לא.
דוד אמסלם: אל תערב - - -
<עלמו סורפל: אתה אודי, כן, שאתה יושב שם.
<עלמו סורפל: את יהודי אירופה יש לכם כסף להעלות, אבל 9,000 איש, לא, אין לנו.
<עלמו סורפל: נפרוש אותם לחמש שנים.
<עלמו סורפל: נעלה אותם 100, 200 איש כל שנה.
<עלמו סורפל: מה נסגר?
<עלמו סורפל: מה אתם רוצים שנעשה?
דוד אמסלם: עוד מישהו רוצה?
<חן אסממאו: למי שלא מכיר אותי, קוראים לי חן אסממאו.
<חן אסממאו: לצערי הרב יש לי סבתא שממתינה כבר 17 שנה.
<חן אסממאו: כמובן כל החברה' הצעירים שנמצאים פה, גם להם יש משפחות – אח, אחות, אמא, אבא.
<חן אסממאו: אודי, משרד הקליטה, משרד האוצר, גם אתם פה, שבוע שעבר כל כך כעסנו, באמת.
<חן אסממאו: אני ויצחק כל כך כעסנו על כל מה שהתנהל פה, והיום זה עוד יותר ביזיון פשוט.
<חן אסממאו: שבוע שעבר דרכת עלינו, היום מעכת אותנו.
<חן אסממאו: מעכת אותנו כמו סיגריה.
<חן אסממאו: ככה.
<חן אסממאו: מעכת אותנו.
<חן אסממאו: מבחינתך המשפחות שלנו לא שוות כלום.
<חן אסממאו: ל-32,000 כן יש לכם תקציב.
<חן אסממאו: מצרפת.
<חן אסממאו: להם כן יש לך תקציב, נכון?
<חן אסממאו: משרד האוצר, להם יש לכם תקציב.
<חן אסממאו: ליהודי אתיופיה אין לכם תקציב.
<חן אסממאו: לסבתא שלי, הקשישה, אין לכם תקציב?
<חן אסממאו: זה נשמע לך באמת הגיוני?
<חן אסממאו: זה נשמע לך הגיוני שאתה אפילו לא יודע את הנתונים שלך?
<חן אסממאו: שאתה במשרד הקליטה, אתה עובד שם כל כך הרבה שנים ואתה לא יודע את הנתונים?
<חן אסממאו: זה כל כך כואב.
<חן אסממאו: אין לכם מושג איך בא לי לבכות.
<חן אסממאו: כל כך בא לי לבכות, כי זה מצער אותי.
<חן אסממאו: זה כואב לי.
<חן אסממאו: זה באמת כואב לי ואתם לא מבינים את זה.
<חן אסממאו: אתם באמת לא מבינים את זה.
<חן אסממאו: איך אתם רוצים שנמשיך להמתין עוד שנה ועוד שנה ועוד שנה?
<חן אסממאו: אי אפשר.
<חן אסממאו: אתה אפילו לא מסתכל עלי כשאני מדברת.
<חן אסממאו: אליך, אליך אני מדברת במיוחד.
<חן אסממאו: ראש הממשלה, גם אליו אני אגיע ואנחנו לא נעבור על זה בשתיקה.
<חן אסממאו: אני כבר אומרת לך את זה עכשיו.
<חן אסממאו: אנחנו לא הולכים לעבור על זה בשתיקה.
<חן אסממאו: אם צריך אנחנו נהפוך עולמות בשביל שאתה ועוד אנשים שנמצאים איתך, בחבורה הזאת, שאתם תקבלו את ההחלטה הנכונה על המשפחות שלנו, שסובלות.
<בקאלו דמאטה: קוראים בקאלו דמאטה.
<בקאלו דמאטה: אני מסיים את גבעתי.
<בקאלו דמאטה: אח שלי מתחתי, משרת במגלן.
<בקאלו דמאטה: אני פה כבר זה הדיון השלישי.
<בקאלו דמאטה: אני ממש ממש ממש מצטער, אבל זה ביזיון.
<בקאלו דמאטה: פעם על תקציב, פעם איזה משרד או שני משרדים לא סיימנו להתארגן ובפעם הבאה מדברים על כמות ממש ממש, מה?
<בקאלו דמאטה: 500?
<בקאלו דמאטה: אני ממש מתבייש לראות את הנציגים, את שליחי משרתי עם ישראל.
<בקאלו דמאטה: ככה מבזים יהודים?
<בקאלו דמאטה: כל אחד, כל אזרח, כמעט כל אתיופי, יש לו משפחה באתיופיה.
<בקאלו דמאטה: יש לו אחים.
<בקאלו דמאטה: ואני לא מדבר על דודים.
<בקאלו דמאטה: אני מדבר על אמהות, סבתא, סבא, אב, דוד.
<בקאלו דמאטה: לאף אחד לא איכפת.
<בקאלו דמאטה: מדברים איתי על חיי אדם, על כסף.
<בקאלו דמאטה: מדובר על כסף.
<בקאלו דמאטה: על חיים.
<בקאלו דמאטה: אני כל יום מגיע לפה ויושב פה ומתבייש מכם, לדבר איתכם.
<בקאלו דמאטה: יש הרבה חברים בפלוגה שלי, יש 8 אנשים, מתוכם לחמישה אנשים יש שם משפחות.
<בקאלו דמאטה: אח, דוד.
<בקאלו דמאטה: יש להם הכל.
<בקאלו דמאטה: והם סומכים עליכם.
<בקאלו דמאטה: הם כל כך סומכים עליכם.
<בקאלו דמאטה: הם לא באים כי הם יודעים שאתם תעשו את עבודת הקודש שלכם.
<בקאלו דמאטה: ואף אחד לא עושה שום דבר.
<בקאלו דמאטה: מקפיאים.
<בקאלו דמאטה: אני כל כך מצטער.
<בקאלו דמאטה: אני כל כך כך מצטער.
<בקאלו דמאטה: אנחנו לא נעבור על זה בשתיקה.
<בקאלו דמאטה: אנחנו לא נעבור על זה בשתיקה, לא נעבור לסדר היום.
<בקאלו דמאטה: אני עליתי בשנת 2007, אני יודע מה זה מרכז קליטה, מה אנחנו מקבלים ואיזה משכנתא אנחנו מקבלים ואחרי כמה זמן אנחנו יוצאים לעבוד.
<בקאלו דמאטה: אחרי 10 חודשים נגמר הכל, מסיימים את הגיור, יוצאים לעבוד.
<בקאלו דמאטה: ועובדים, משלמים מס, ביטוח לאומי, הכל, כמו כל אזרח.
<בקאלו דמאטה: אנחנו לא חיים על חשבון המדינה.
<בקאלו דמאטה: נכון שאנחנו באים ממדינה ענייה ועולים בלי כלום, אבל אנחנו לא חיים על חשבון המדינה אף פעם.
<בקאלו דמאטה: אני מצטער.
<בקאלו דמאטה: אני פשוט ממש ממש מצטער, ואנחנו לא נשתוק.
<בקאלו דמאטה: נעשה כל מה שאפשר לעשות.
<בקאלו דמאטה: אנחנו לא נהיה בשקט.
<בקאלו דמאטה: לא נעזוב אתכם.
<בקאלו דמאטה: תודה רבה.
דוד אמסלם: עוד מישהו פה רוצה להתבטא בנושא?
<רטה אסמאמאו: קוראים לה אסמאמאו רטה.
<רטה אסמאמאו: השתחררתי לפני שלושה חודשים.
<רטה אסמאמאו: כרגע אני עובד בעוטף.
<רטה אסמאמאו: יש לי באתיופיה סבא וסבתא מצד האמא, שאתם כשטסתם, ראו אותם בסרטון.
<רטה אסמאמאו: אני ראיתי את זה בבית.
<רטה אסמאמאו: זה כואב לי.
<רטה אסמאמאו: כואב לי לראות את זה ככה ואני מקווה מאד שעם הזמן, כלומר עם העבודה הזו שאתה עושה, נזכה לראות אותם, את כל המשפחות פה.
<רטה אסמאמאו: וזהו.
דוד אמסלם: עוד מישהו רצה לומר?
<עזרא קיברט: אודי, פה, פה.