GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נמרוד הגלילי: נראה לנו דרישה מיותרת.
דוד אמסלם: חבר'ה, המשרד זה אתם, זה חוק שלכם אז תענו.
דוד אמסלם: אתם כתבתם את זה, לא אני.
<יורם הורביץ: תיתן רשות דיבור.
דוד אמסלם: אני שואל מה עמדת המשרד, דברו.
<יורם הורביץ: אנחנו, כדי להעריך את כמות הפחתת השקיות, כדי שיהיה לנו בסיס לדעת את המידע, צריכים את הדיווחים מוקדם ככל האפשר.
<יורם הורביץ: לא רצינו להחיל באופן מידי, אנחנו מחילים אותו רק בתחילת השנה הבאה ולכן, בינתיים אנחנו רוצים דיווחים על כמות מכירת השקיות כדי שנדע להעריך את הכמויות שיופחתו.
דוד אמסלם: הוא צריך את זה כבסיס.
<ערן מאירי: אני אתן לך דוגמה מהרשת שלי – יש לי ברשת 3,000 קופות, ליד 3,000 קופות יש שקיות, מישהו בכלל חושב שיכולים לתת הערכת מלאי השקיות שם, בסניף מאחורה ובמרכז הלוגיסטי?
דוד אמסלם: לא הבנתי את מה שאתה אומר, ערן.
דוד אמסלם: אתה עכשיו מנהל את הסופר שלך, את הרשת, מישהו מזמין את השקיות, הוא מקבל מהסניפים – אני מוותר לך על השקיות שבמכשיר.
<ערן מאירי: אין בעיה, שהכול ייכתב כי בסוף אני עבריין.
דוד אמסלם: עזוב, תקשיב, אנחנו לא מדברים כרגע ברמת השקית הבודדת, זה ברור לך, מדובר פה במאות מיליוני שקיות, אני לא יודע כמה, באמת.
<ג'וש יהושוע פדרסן: הסעיף מתייחס למלאי.
דוד אמסלם: אנחנו באים בגרוסו מודו, להבין כמה שקיות יש לך במלאי שלך.
דוד אמסלם: את המלאי שלך אתה יודע לספור?
דוד אמסלם: גם אם טעית באחת לא קרה כלום, זה לא הסיפור.
<יורם הורביץ: בסעיף כתוב במפורש "מלאי".
<ערן מאירי: "מלאי" – אין אפשרות להעריך את המלאי.
דוד אמסלם: עזוב, אני מדבר על המלאי במחסן ולא המלאי בנמצא במכשיר.
דוד אמסלם: הוא רוצה שיירשם – אני לא אולי לא מבין את החשש שלו אבל אין לי בעיה להרגיע אותו – שמדובר במלאי של שקיות שהן בעצם עדיין ארוזות והן לא נמצאות כרגע בתוך המתקן עצמו.
<יורם הורביץ: זו היתה הכוונה כשניסחנו "מלאי".
דוד אמסלם: אז בוא תסדר לו את הכוונה שלך.
<ג'וש יהושוע פדרסן: תומר, לירון, נראה לי שהעיקרון מקובל וזה גם נוסח הסעיף, כתוב "מלאי".
דוד אמסלם: תראה, אני הבנתי שלזה התכוונתם, זה לפחות הראש שלי,.
דוד אמסלם: כשכתבו לי "מלאי" אני לא התכוונתי לבוא עכשיו לפתוח את כל המכשירים בקופה ולהתחיל לספור כמה שקיות נשארו בכל מתקן – זה הזוי.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים בגרוסו מודו, בגדול.
<ג'וש יהושוע פדרסן: בסדר, אז העיקרון מקובל, אם צריך להגיד את זה לפרוטוקול.
<ג'וש יהושוע פדרסן: אני חושב שהניסוח – כתוב "מלאי" וזו הכוונה, מובהר שהכוונה היא למלאי.
<ערן מאירי: ולא בכל עסק בקו קופה.
דוד אמסלם: הלאה, בבקשה.
<חיה ארז: השאלה היא למה צריך לדחות את קביעת היעדים עד יוני 2018?
<לירון אדלר-מינקה: אנחנו רוצים שוב להבהיר את כוונת הסעיף – כוונת הסעיף היתה, כמו שאנחנו כתבנו, שבדוח יהיה את מספר השקיות שהיו במלאי שלו, הכוונה למלאי הכללי בתחילת התקופה ובסוף התקופה.
<ג'וש יהושוע פדרסן: כתוב "מלאי".
<תומר רוזנר: אבל הוא צודק בטענה שכל עוד זה לא יצא מפתח הסניף זה נחשב מבחינת ניהול המרלו"ג, מה שנקרא, כנמצא במלאי.
דוד אמסלם: אתם הבנתם את העניין אז בואו תנסחו את כך שהחשש של ערן יוסר.
דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים למלאי במחסן.
דוד אמסלם: אם הוא יביא את כל המלאי, יפזר אותו ליד המכונות אז זה הזוי, אתה יודע, אנחנו לא מתכוונים לשם.
דוד אמסלם: אז בואו נגיד כך, השקיות באות במארז, הן באות במארז מהמפעל, הן לא באות שקית-שקית, כל חטיבת שקיות באה במארז, אז אנחנו מתכוונים למארזים כאלה שלמים.
<ג'וש יהושוע פדרסן: לירון, אז להוסיף: למעט שקיות שכבר הוצבו בנקודות וכו'?
<לירון אדלר-מינקה: אנחנו נבהיר בנוסח שהכוונה היא למלאי לפני שהפיצו אותן בעצם.
<ג'וש יהושוע פדרסן: לירון, יכול להיות גם מלאי אחסון בסניפים, הם דיברו על הקופות.
דוד אמסלם: בבקשה, הלאה.
דוד אמסלם: את רצית להעיר הערה?
<חיה ארז: כן, אני לא מבינה למה דוחים את קביעת היעדים עד יוני 2018.
דוד אמסלם: בגלל שהוא צריך זמן ללמוד.
<חיה ארז: זה בדיוק העניין, כדי לדעת כמה החוק הזה באמת אפקטיבי ואם צריך לשנות את המחיר או לעלות אותו וכו', אם אנחנו דוחים עד 2018 את קביעת היעדים – וזו התקופה שבעצם נוכל לדעת אם זה באמת היה אפקטיבי או לא – זה הופך את זה ללא אפקטיבי לחלוטין.
יעל כהן-פארן: אני גם רוצה לברר את הנקודה הזאת אם אפשר – רותם, אנחנו גם דיברנו על זה – למה נקבע התאריך הזה.
יעל כהן-פארן: אמרת שנה ורבעון, אבל זה לא ברור לי.
יעל כהן-פארן: תחולת החוק אמנם בפועל הא שמה-1 בינואר 2017 מתחילים לגבות את ההיטל, אבל את המידע – הרי אתם אומרים "אין לנו מידע "– מתחילים ב-1 ליוני, 1 ביולי, מתי שתגדירו, אז עדיין יש לכם חצי שנה ב-2016 לאסוף נתונים.
<ג'וש יהושוע פדרסן: אבל בלי האפקט של המחיר, שאמור להפחית במידה שאנחנו כרגע לא יודעים לכמת אותה, לגבי הפחתה בצריכת השקיות.
יעל כהן-פארן: אבל היעד שלך צריך להיות על בסיס הנתונים העכשוויים.
יעל כהן-פארן: אם היו לך נתונים יכולת לקבוע יעדים, נכון?
יעל כהן-פארן: זאת האמירה.
<ג'וש יהושוע פדרסן: לא, הנקודה היא מהי האפקט של המחיר של ההיטל.
יעל כהן-פארן: לא, השאלה היא אם יש לך בכלל יעדים, אם אתה רוצה להגיע ל-60%, ל-40%, ל-12%.
יעל כהן-פארן: אז נאמר לי – רותם, אתה אמרת לי – שאין היום מידע כדי לקבוע על בסיסו נתונים, שני מיליארד זה באוויר.
<ג'וש יהושוע פדרסן: אין מידע לגבי ההשפעה שתהיה של החובה המהותית שמשנה את המצב הקיים, שזו מהות החוק, שיהיה ל-1 בינואר 2017, על הצריכה של השקיות.
<ג'וש יהושוע פדרסן: זה הבדל שעוד לא יודעים לכמת אותו.
יעל כהן-פארן: אני חושבת שיש פה שני דברים שונים: אחד, להגדיר בכלל יעדים לחוק, שאין בחוק יעדים ועל כך היתה הביקורת.
<רותם קקון: בגלל זה אמרנו אחרי שנה ורבעון.
דוד אמסלם: אם השר אומר: אני צריך שנה ורבעון - - -
יעל כהן-פארן: ממתי?
דוד אמסלם: אמרנו, כתוב כאן, מה-31 ביוני.
<תומר רוזנר: זה לא 31 ביוני.
<לירון אדלר-מינקה: מיום שייכנס החוק לתוקף.
דוד אמסלם: אז תתקנו.
יעל כהן-פארן: בדיוק, אז זה לא 30 ביוני.
יעל כהן-פארן: אם החוק נכנס לתוקף ב-30 ביוני השנה, 2016, למה צריך שנתיים עד שיוכנס - - -
<ג'וש יהושוע פדרסן: לא, הוא נכנס ב-1 בינואר 2017.
דוד אמסלם: חבר'ה, תנו לי, אני רוצה לקדם את הדיון.
דוד אמסלם: רבותי, אני יושב פה כבר שעות על הכיסא הזה, הם מתחלפים, כל שנייה הולכים, חושבים שיש לנו הרבה זמן.
דוד אמסלם: בגדול, תחולת החוק היא ינואר 2017, השר רוצה שנה ושלושה חודשים ללמוד, אני מקבל את עמדתו, מתקדמים.
<חיה ארז: איך אפשר?
<חיה ארז: אני לא מבינה, אם אין לי בסיס - - -
דוד אמסלם: לא, אמרתי, קיבלתי את העמדה הראשונית שלך שהבסיס יהיה מה שביקשנו לאסוף, זה 2016, זו תהיה נקודת המוצא המשוערת.
דוד אמסלם: אני חושב שבגדול השר צריך לפחות שנה, איזשהו מעגל של אורך חיים מסוים כדי ללמוד את הנתונים הרבעוניים, לנתח אותם ובסופו של עניין אם זה יהיה עוד חודשיים לפה או לפה – לא חשוב.
<חיה ארז: לנתח כדי לשנות את המחיר זה בסדר, אבל בשביל לקבוע יעדים – הרי יעדים הם יחסית למצב הנוכחי.
דוד אמסלם: רבותי, הבנתי, זוהי התשובה שלי, שנה ושלושה חודשים.
יעל כהן-פארן: אבל אתה נותן לו שנתיים, אתה נותן לו בפועל שנתיים.
דוד אמסלם: אמרתי, אנחנו נותנים לו שנה ושלושה חודשים.
יעל כהן-פארן: אז תכניס את זה לתאריך - - -
דוד אמסלם: זה רשום.
<לירון אדלר-מינקה: בגלל שאמרו שנה ושלושה חודשים והדוח הרבעוני מוגש בסוף הרבעון אז נתנו שנה וחצי.
דוד אמסלם: בסדר, שנה וחצי, זה השנה ושלושה חודשים.
יעל כהן-פארן: אבל בפועל נותנים לו שנתיים.
<לירון אדלר-מינקה: שנה וחצי מיום כניסת החוק לתוקף.
<תומר רוזנר: בפועל זה שנתיים מהיום, זה נכון.
דוד אמסלם: אין בעיה, אנחנו אומרים: כרגע, בחצי שנה ראשונה, אנחנו עושים היערכות ולוקחים את הנתונים האמפיריים של המצב היום כדי שתהיה לנו נקודת אפס.
דוד אמסלם: אחרי זה, בינואר 2017, מתחילים את החוק, אנחנו בעצם מקבלים באופן רבעוני נתונים, הנתונים המצטברים כדי לנתח את כל האירוע הזה ועל בסיסו לקבל החלטות, האם שגינו, לא שגינו, לתקן את הערכות, לא לתקן את הערכות.
דוד אמסלם: השר צריך בשביל זה שנה פחות או יותר.
דוד אמסלם: היות ובעצם הוא מקבל את הנתונים שלושה חודשים אחרי, הוא צריך גם זמן קצת לחשוב אז הוא רוצה שנה ושלושה חודשים באופן המעשי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בסופו של עניין יהיו לו בערך חמש דגימות, אם זה ברבעון.
<חיה ארז: זה בסדר, זה רק מפספס את הנקודה הבסיסית - - -
דוד אמסלם: בסדר, אני לא מבין את ההערה.
דוד אמסלם: בסוף, עכשיו אנחנו מתחילים לצאת, אז אחרי שנה ומשהו הוא יעשה דיון במשרד שלו, אני מניח שהוא יעשה גם דיוני ביניים וכו'.
דוד אמסלם: אבל לא הבנתי את הוויכוח, אז זה יהיה עוד חודשיים לפה, שלושה חודשים לשם – מה הבעיה?
<חיה ארז: אני מקבלת את מה שאתה אומר, השאלה שלי היא כזאת: כשאתם היום הולכים להכניס את החוק, המטרה שלכם היא להקטין את כמות השקיות שמשתמשים בהן ב-50%?
<חיה ארז: ב-70%?
<חיה ארז: ב-90%?
דוד אמסלם: אנחנו לא יודעים.
דוד אמסלם: טוב, תודה, אנחנו פה לא עושים דיון מקצועי כרגע במשרד לאיכות הסביבה.
דוד אמסלם: בגדול הם לא יודעים, הם כרגע עושים ניסוי וטעיה.
דוד אמסלם: אם הייתי יודע, הכול היה בסדר.
<אלידור בליטנר: שאלה לגבי הסעיף שעניינו הרחבת התחולה על עוסקים נוספים וספציפית לגבי דרך הגדרת עוסקים קטנים, שגם בתקנות השר לא יוכל להרחיב את תחולת החוק לגביהם.
<אלידור בליטנר: יש כאן הגדרה מאוד מאוד מדוקדקת של מהו עוסק קטן, שכאמור, לגביו לא ניתן יהיה להרחיב את החוק.
<אלידור בליטנר: עוסק קטן – יש כאן מספר עובדים ויש כאן מחזור עסקאות למשל, השאלה היא אם למשרד להגנת הסביבה יש את היכולת ואת המשאבים לבחון, כאשר הוא עכשיו מנסח תקנות ואוכף את התקנות, להבין האם לעסק המסוים הזה יש אמנם מחזור עסקאות כזה או אחר.
<אלידור בליטנר: עכשיו החוק חל על רשתות השיווק הגדולות, לא בכדי אנחנו נשענו על חוק התחרות במזון ועל הרשימה שהממונה על ההגבלים העסקיים קובע לעניין מהן רשתות השיווק שעליהן זה חל.
<אלידור בליטנר: לממונה על ההגבלים יש סמכויות רחבות ומומחיות בשוק המזון כדי להבין איך בדיון לגדור את השחקנים שלגביהם החוק חל.
<אלידור בליטנר: כאן אנחנו אומרים: זה לא יחול על עוסק קטן ובעצם המשרד להגנת הסביבה יצטרך לבוא ולבחון מחזור עסקאות של כל עסק ועסק כדי להבין האם החוק חל עליו או לא חל עליו.
יעל כהן-פארן: זה לא סביר, את אומרת.
<אלידור בליטנר: אני חושבת שזה עשוי להיות דבר קשה, לא בהיר, ייצור בלגן.
<אלידור בליטנר: יתר על כן, בחוק התחרות במזון מדובר למשל על מחזור מכירות, כאן מדובר על מחזור עסקאות, עוד היבט שלגביו יכול להיות כאן חוסר בהירות.
דוד אמסלם: זה סוג הערה שהייתם צריכים לסגור ביניכם, אני אתן לכם את הזמן לסגור את זה.
דוד אמסלם: יש לכם את הזמן, אנחנו היום לא נביא את זה להצבעה, תשבו ותסגרו את העניין הזה, בסדר?
<רותם קקון: איפה הייתם עד עכשיו?
<אלידור בליטנר: השמעתי את ההערה הזאת בסביבות חודש אחורה.
<אלידור בליטנר: נאמר לי "איפה זה היה עד עכשיו", זה נכתב שוב ושוב לכל המכותבים כאן.
דוד אמסלם: אני מציע שתשבו, לא מכתבים, תשבו.
<תומר רוזנר: ההערה נשמעה, רק שאני מציין שזה משהו שמופיע בהצעת החוק הממשלתית בנוסחה המקורי.
<אלידור בליטנר: בהקשר אחר.
<תומר רוזנר: באותו הקשר בדיוק.
<אלידור בליטנר: לא, בהקשר אחר, לגבי חובות רישום כשהמודל של החוק כולו היה שונה, בדיוק, אגב, כמו לגבי סעיפי העונשין.
<אלידור בליטנר: בהקשר אחר, לגבי חובות רישום.
דוד אמסלם: בסדר, עזבו את הוויכוח, בואו תסגרו את הפינה הזאת.
דוד אמסלם: היא פינה טכנית, מבחינתי זו לא מהות, אז תסגרו את הפרטים היותר משפטיים, סעיף כזה, סעיף אחר, בגלל חוק כזה או אחר, שהוא פחות חשוב לי מבחינת ההתקדמות במהות החוק, בסדר?
<אלידור בליטנר: בסדר גמור.
דוד אמסלם: יש עוד מישהו שרוצה להעיר לפני שאנחנו הולכים אחורה?
דוד אמסלם: אז אנחנו הולכים אחורה עכשיו.
<תומר רוזנר: לפני כן יש לנו כמה דברים שאולי יחסכו הערות אז אנחנו רוצים להציג דברים שסוכמו לגבי סעיפים שכבר הוקראו.
<לירון אדלר-מינקה: קודם כל, בסעיף 1, בסעיף המטרה, סוכם להוסיף גם את "הגנה על המגוון הביולוגי".
<לירון אדלר-מינקה: בסעיף 3א נשאר פתוח נושא המע"מ.
דוד אמסלם: אני מודיע, צחי, לגבי נושא סוגיית המע"מ – אני כבר דיברתי עם ערן הבוקר ואני אומר לכם את זה – אני חושב שלסוגיה הזאת, היות ואנחנו לא באים מצד הביזנס, אנחנו באים מצד ההיטל עצמו, אנחנו רוצים למקסם את כל הכספים שיכנסו בעניין הזה לטיפול בבעיה.
דוד אמסלם: האוצר לא צריך על הדרך לעשות קופה של 17%.
דוד אמסלם: לכן, אני לא רוצה לשבור לכם את סיפור המע"מ אבל אני מבקש שתחזירו את זה חזרה לאותו סעיף.
<צחי דוד: לא הבנתי.
דוד אמסלם: תחזירו את הכסף חזרה לסעיף הזה.
דוד אמסלם: לא אכפת לי – או שתחליטו שאתם לא גובים מע"מ או שאתם גובים מע"מ ומחזירים את המע"מ.
<תומר רוזנר: מפקידים את זה בקרן.
דוד אמסלם: מפקידים חזרה בקרן.
דוד אמסלם: זו תרומת המדינה לעניין, תקרא לזה כך אפילו, שאתה תורם.
<צחי דוד: פעם ראשונה שאני שומע את זה, אני לא חושב שזה מקובל עלינו.
דוד אמסלם: זה היה הוויכוח מהבוקר.
<צחי דוד: אנחנו נבדוק.
<צחי דוד: אני לא חושב שזה מקובל עלינו, אנחנו נבדוק את זה.
דוד אמסלם: זאת הבקשה שלי בעניין.
<צחי דוד: הבנתי, בסדר, אם זו הבקשה אנחנו נבדוק.
דוד אמסלם: דרך אגב, זו לא פעם ראשונה, אתם מתחלפים לי באנשים.
<צחי דוד: מקודם זה מה שמשרד המשפטים עשו.
דוד אמסלם: גם אצלכם.
דוד אמסלם: אני מספר לך, דיברתי כבר עם ערן שלשום.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש, כאן מדובר בהיטל שבא לטפל בסוגיית השקיות ולכן אני מבקש שכל מה שהציבור משלם – זה לא מוצר שאנחנו מוכרים לו, אנחנו רוצים לקחת את ההיטל ולטפל בנושא, בבעיה.
דוד אמסלם: היות וגם השר להגנת הסביבה מסכים שהשיפור של הבעיה, גם אם יסתבר בסוף שיש לנו כסף עודף אז נטפל גם בסוגיית זיהום אוויר, שזה יישאר באותו תחום, אני לא חושב שאתם צריכים לקחת 17% על הנושא.
דוד אמסלם: היות ואתם לא רוצים לשבור את עקרון המע"מ, אני מקבל את זה, למרות שאתם שוברים אותו במקומות אחרים - - -
<צחי דוד: לא מרצון, בדרך כלל.
דוד אמסלם: לא, גם בקשה לכם – תגיד לו באיזה חוק?
<תומר רוזנר: בנושא קרנות הריט.
דוד אמסלם: אבל אל תפתח את זה עכשיו, דנו בזה בבוקר, לא משנה.
<צחי דוד: בקרנות הריט לא - - -
<תומר רוזנר: ויתרתם, ויתרתם.
דוד אמסלם: ויתרתם, אבל אני מבין את הצורך שלכם בעניין הזה, אין בעיה, בואו תוציאו את זה ותחזירו את זה לכאן, בסדר?
<צחי דוד: נבדוק.
דוד אמסלם: טוב, הלאה.
<לירון אדלר-מינקה: סעיפים נוספים: בסעיף 3א(ב) בדיון הקודם סוכם בעצם להוריד את חובת היידוע הכללית שהיתה.
<לירון אדלר-מינקה: היה כתוב: "קמעונאי גדול יודיע ללקוח על כוונתו לגבות תשלום בעד כל שקית נשיאה חד פעמית שייקח או שתימסר לו", אנחנו נוריד את המשפט הזה ובמקומו נוספה חובת שילוט: "קמעונאי גדול יציב במקום העסק, על ידי כל קופה, מודעה בדבר כוונתו לגבות תשלום בעד כל שקית נשיאה חד פעמית שייקח לקוח או שתימסר לו".
<לירון אדלר-מינקה: ולגבי עסקת מכר מרחוק, מה שיהיה כתוב: "ובעסקת מכר מרחוק יאפשר ללקוח להודיע כמה שקיות נשיאה חד פעמיות ברצונו לרכוש ולא ימכור לו שקיות נשיאה חד פעמיות אלא אם כן הודיע ללקוח מה מספר השקיות שבדעתו למכור לו וקיבל את הסכמתו לחיובו בתשלום כאמור".
יעל גרמן: אבל איך הוא יידע?
יעל גרמן: ההערה בפעם הקודמת היתה שאף אחד לא יודע מראש מה הכמות.
<ערן מאירי: סליחה, זה לא מה שנאמר עכשיו לגבי ההמשך.
<תומר רוזנר: זו אותה הערה בדיוק.
<לירון אדלר-מינקה: זה כתוב באותה לשון שזה כתוב בעיצום הכספי.
יעל גרמן: אבל איך באמת מישהו יידע מראש כמה שקיות הוא עומד לרכוש?
<תומר רוזנר: הוא לא יידע, הוא יגיד אם הוא מסכים או לא, הוא יוכל להגיד כמה הוא רוצה.
<לירון אדלר-מינקה: עד 40, עד 30.
<לירון אדלר-מינקה: אנחנו לא נכנסים לזה, רק קובעים את העיקרון שצריך לשאול אותו וצריך ליידע אותו.
יעל גרמן: יש פה בעיה, המציאות תפתור אותה.
<תומר רוזנר: נכון, כמו בכל העולם.
<ערן מאירי: סליחה, אדוני, בעניין הזה עוד פעם, אנחנו דיברנו ועכשיו חזרנו וכרגע לא ברור לי אז מה הולך להיות פה.
<ערן מאירי: עם המכר מרחוק.
דוד אמסלם: אנחנו ענינו לך על זה.
<ערן מאירי: זה לא מה שנאמר עכשיו, אדוני.
<תומר רוזנר: חזרנו על אותו נוסח בדיוק.
<תומר רוזנר: כדי לחזור על ההערה הוא טוען שזה לא מה שנאמר.
דוד אמסלם: אני אומר, בגדול, אתה, כחלק מההזמנה שהוא מזמין גם באינטרנט, תוסיף שם סעיף שקיות, תרשום "עד", שיעשה לך אפילו "וי" – עד 10, 20, 30, 40.
דוד אמסלם: תעשה את זה בחטיבות של 10, בסדר?
<לירון אדלר-מינקה: סעיף 4(ב), לגבי הנושא של צו לשינוי סכום ההיטל – בדיון הקודם סוכם להוריד את הצורך באישור שר הכלכלה והתעשייה.
<לירון אדלר-מינקה: אוקיי, אני רק מציינת.
<ג'וש יהושוע פדרסן: אנחנו מציעים "בהתייעצות עם שר הכלכלה".
דוד אמסלם: בהתייעצות, אין בעיה.
דוד אמסלם: להתייעץ תמיד טוב, אין בעיה.
<תומר רוזנר: אז כן "התייעצות"?
דוד אמסלם: כן, בסדר, שיהיה התייעצות, זה טוב תמיד.
<ג'וש יהושוע פדרסן: זה מה שהצלחנו להגיע להסכם בין המשרד לממשלה.
דוד אמסלם: אין בעיה, כוס קפה זה תמיד טוב לשני הצדדים.
<תומר רוזנר: אתם יכולים להגיד שהוועדה כפתה עליכם, אתה יודע.
דוד אמסלם: אין בעיה, מתקדמים.
<לירון אדלר-מינקה: בסעיף 4א לגביי ייעוד כספי ההיטל יש פה שתי תוספות קטנות.
<לירון אדלר-מינקה: אני אקריא את סעיף 4א(ב)(1).
<לירון אדלר-מינקה: אז קודם כל, כל כספי ההיטל וכספי העיצום הכספי, כמו שאמרנו בסעיף הזה, יועברו לחשבון נפרד וישמשו לעידוד צמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמיות.
<לירון אדלר-מינקה: הצענו גם להוסיף כאן "ולצמצום ההשפעות הסביבתיות השליליות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בהן" ואז מפורטים פה כל מיני אמצעים – עידוד שימוש בשקיות רב-פעמיות, הוספנו כאן גם "ביצוע פעולות ניקיון לסילוק פסולת שקיות מהים ומחופיו", זה גם כן קשור לאותה מטרה, ואם יישארו כספים הם ישמשו לקידום מטרותיו של חוק אוויר נקי, זה יהיה כתוב בסעיף (2).
יעל כהן-פארן: חוק שמירת ניקיון או חוק אוויר נקי?
<לירון אדלר-מינקה: חוק אויר נקי, זה שינוי שסוכם עם המשרד.
דוד אמסלם: אני מבקש רק להדגיש – לאחר שבעצם המשרד כבר מיצה את הכספים בסוגיית השקיות ונשארו לו עודפים, אז הוא יוכל להעביר אותם לטיפול בזיהום אוויר.
<לירון אדלר-מינקה: אני אקריא את הנוסח: "(2) הוקצו בשנה מסוימת כספים למטרות האמורות בסעיף קטן (א), ובתום אותה שנה נותרה יתרה מכספי ההיטל, תשמש היתרה לצורך קידום מטרותיו של חוק אוויר נקי, תשס"ח-2008.
יעל גרמן: אבל כתוב כאן "חוק שמירת הניקיון".
<תומר רוזנר: לא, הקרן היא הקרן לשמירת הניקיון.
<ג'וש יהושוע פדרסן: אז בסעיף הזה ניתן לעשות שימוש?
<אלידור בליטנר: הקראת "תשמש היתרה"?
<אלידור בליטנר: מה היה הסיפה?
<אלידור בליטנר: רק נשמע את הכול ואז נעיר את הערותינו.
<לירון אדלר-מינקה: "תשמש היתרה לצורך קידום מטרותיו של חוק אוויר נקי, תשס"ח-2008.
יעל גרמן: אז זה גם לא הנוסח שכתוב פה.
<תומר רוזנר: זו טעות.
<לירון אדלר-מינקה: הנוסח היה "תוכל היתרה לשמש למטרות הקרן לפי סעיף 10(ב) לחוק שמירת הניקיון.
<לירון אדלר-מינקה: " בהתאם להערות שעלו בדיון הקודם, הסיכום שהגיעו אליו עם המשרד הוא שהיתרה תשמש למטרות חוק אוויר נקי.
<אלידור בליטנר: אז בהקשר הזה יש לי הערה, ואני מבינה שהיא מוסכמת גם על המשרד להגנת הסביבה וגם על משרד האוצר, אני חושבת שצריך לשנות את זה מ"תשמש היתרה" ל"תוכל לשמש היתרה" ויש לכך שני טעמים: האחד, אנחנו מדברים כאן על היטל ולא על מס, היטל יותר קרוב לאגרה מלמס במובן זה שצריכה להישמר איזושהי זיקה לסיבה שבגללה הוא מתחייב.
דוד אמסלם: אני מקבל את מה שאת אומרת, את רוצה לכתוב "שתוכל"?
<אלידור בליטנר: "שתוכל לשמש היתרה".
דוד אמסלם: היתרה תוכל לשמש לטיפול גם באוויר נקי, לא לנושאים אחרים, רק לטיפול בזה.
<אלידור בליטנר: נכון.
דוד אמסלם: היא אומרת שלא בהכרח.
דוד אמסלם: אם נניח השר ירצה להמשיך לחשוב שהוא רוצה לטפל בשקיות עדיין ולא – אין לי בעיה.
<תומר רוזנר: רגע, יש פה שני שלבים – שלב ראשון, השלב שבו מצטבר כסף בקרן ואנחנו אומרים: קודם כל תשתמש בו למטרות שקשורות לשקיות, שמפורטות בפסקה (1); עכשיו יש עודפים, נגיד שנשארו עודפים, הוא עשה פעולות חינוך, ניקה את חוף הים, מבריק, הכול בסדר, נותר כסף בקרן, בחשבון הזה, אתה ביקשת שזה ישמש רק לקידום מטרות חוק אוויר נקי, זה הכול ולא "תוכל לשמש".
דוד אמסלם: בוודאי, אבל השר יחליט כמה בעצם באיזה שנה, הרי אנחנו הולכים על משהו מצטבר.
<ג'וש יהושוע פדרסן: בדיוק, תומר, זאת הכוונה.
דוד אמסלם: הרי לא כל שנה נבוא ונגיד לו: תשמע, עכשיו נשארו שני מיליון, לא בזבזת.
דוד אמסלם: זה הרי משהו מצטבר.
<תומר רוזנר: זה כתוב בחוק שמירת הניקיון, לא צריך להגיד.
<אלידור בליטנר: לא, בחוק שמירת הניקיון הנוסח הוא באמת "תוכל לשמש", הנוסח הוא שיקול דעת, כי כפי שאומר יושב-ראש הוועדה - - -
<תומר רוזנר: אבל פה אנחנו לא רוצים שיקול דעת.
<אלידור בליטנר: אם למשל השר להגנת הסביבה מעוניין להוציא את היתרה ב-1 בינואר של השנה העוקבת, אם אתה כותב כאן "היתרה תשמש" אתה מסכל את שיקול הדעת של השר בעניין הזה.
<תומר רוזנר: לא כתוב כאן שזה חייב לשמש באותה שנה, מאיפה את קוראת את זה?
<אלידור בליטנר: "אם באותה שנה נותרה יתרה, תשמש היתרה למטרות הקרן", זה בדיוק מה שזה אומר, ב-31 בדצמבר - - -
<תומר רוזנר: אפשר להבהיר את הכוונה שאפשר להעביר משנה לשנה, אם זאת הכוונה.
<ג'וש יהושוע פדרסן: אז אנחנו מציעים להוסיף את המילים "תוכל".
<תומר רוזנר: לא, זה לא נותן את ההברה הזאת כי אפשר להבין את זה גם כן כתוכל לשמש למטרות אחרות.
<תומר רוזנר: אז אנחנו נבהיר.
<תומר רוזנר: אם העניין מוסכם, את הנוסח אנחנו נבהיר.
דוד אמסלם: יש שני דברים שאתם צריכים לדעתי ללטש: אחד, שמדובר בקרן מצטברת, זאת אומרת, קרן צבועה, היא לא חייבת להיות כל השנה אלא היא כל שנה מצטברת והשר מחליט באיזה שנה כמה להוציא.
דוד אמסלם: הוא יכול להחליט שבשנה מסוימת אנחנו מטפלים רק בשקיות ואם יש גם עודפים נעביר אותם לשנה הבאה.
דוד אמסלם: באיזשהו שלב הוא יחליט: אני רואה שיש סכום כזה שכבר נצטבר, אני רוצה גם לטפל בעוד נושא שנקרא "איכות אוויר נקי", זהו, בלבד.
דוד אמסלם: לכן אנחנו צריכים קודם כל להחליט שזה צבור.
דוד אמסלם: שניים, שאם יש שימוש אחר הוא רק לטובת חוק אוויר נקי.
דוד אמסלם: אלה שני הדברים שילטשו אותם.
<ג'וש יהושוע פדרסן: העיקרון מקובל.
<תומר רוזנר: את הנוסח נסכם אם אנחנו מסכימים על העניין.
<גידי פרישטיק: על אותו סעיף, אדוני, לפני הנושא של חוק אוויר נקי, הפסקה שאנחנו מבקשים ותיאמנו אותה לפני כן היא כך: "כמו כן ישמשו כספי ההיטל למתן סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה אשר נפגעים מיישום חוק זה".
<גידי פרישטיק: זה נוסח חדש מבחינתנו, הוצאנו לבקשת כולם את המילה "פיצוי" ובפסקה הזו אני חושב נזרע את הזרע.
<גידי פרישטיק: זו הפסקה שבאמצעותה נאפשר את מנגנון הסיוע.
<גידי פרישטיק: במה שאדוני השאיר לכולנו שיעורי בית לקרוא את מנגנון הסיוע – שם עוד לא התקדמנו, אבל לפחות בשלב זה אנחנו נעגן את האפשרות לתת את הסיוע.
<ג'וש יהושוע פדרסן: לירון, הכוונה בסעיף קטן (1) "ויכול שישמשו למתן סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה", איפה שהביטוי מתחיל "לשם התאמת פעילותם ליישום הוראות חוק זה" – את זה להוריד, את הסיפה.
<גידי פרישטיק: גם את ה"יכול" להוריד, מה שסיכמנו הוא שגם את ה"יכול" להוריד.
<גידי פרישטיק: לעשות פסקה – מאחר והפסקה מאוד מסובכת תחבירית, הצענו לשים נקודה או פסיק ואז לשים את הפסקה שלנו – "כמו כן ישמשו כספי ההיטל למתן סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה אשר נפגעים מיישום חוק זה", להשמיט את כל ההתייחסות הקודמת.
<לירון אדלר-מינקה: תקריאו את הנוסח שאתם רוצים.
<תומר רוזנר: גוש, תגיד את הנוסח שאתם רוצים.
<ג'וש יהושוע פדרסן: להשמיט את הביטוי "לשם התאמת פעילותם ליישום הוראות חוק זה".
<לירון אדלר-מינקה: לא, תקריא את המשפט.
<ג'וש יהושוע פדרסן: "ויכול שישמשו למתן סיוע ליצרנים של שקיות - - -
<גידי פרישטיק: לא, אבל ה"יכול" סיכמנו שיורד.
<תומר רוזנר: תן לו רגע להקריא מה שהוא מסכים.
דוד אמסלם: תקריא את כל הנוסח מההתחלה של הפסקה.
<תומר רוזנר: "ויכול"?
<גידי פרישטיק: לא, השמטנו את ה"ויכול", ההסכמה היתה שנשמיט את התיבה "ויכול" כי המשפט גם כך מסובך מאוד, תראו, חייבים לעשות שם איזה פסיק באיזה מקום.
דוד אמסלם: חבר'ה, על איזה סעיף מדובר?
דוד אמסלם: בואו נשמע מה גידי אומר.
<גידי פרישטיק: 4א(ב)(1).
אבי (אברהם) גבאי: גו'ש, תקריא את מה שאנחנו רוצים.
<ג'וש יהושוע פדרסן: "כספי ההיטל שיועברו לקרן לשמירת הניקיון לפי הוראות סעיף זה יתנהלו בחשבון נפרד וישמשו לעידוד צמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמיות, בין היתר על ידי עידוד השימוש באמצעי נשיאה חלופיים הניתנים לשימוש רב פעמי ואשר פגיעתם בסביבה פחותה, ועל ידי חינוך והסברה להטמעת מטרותיו של חוק זה בקרב הציבור, כמו כן, ישמשו למתן סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה".
<לירון אדלר-מינקה: "למתן סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה"?
יעל גרמן: מאיפה זה הגיע?
<לירון אדלר-מינקה: הנוסח שהיה בדיון הקודם דיבר על סיוע ליצרנים של שקיות נשיאה לצורך התאמת פעילותם למטרות חוק זה ואז זה היה יותר מוגדר.
אבי (אברהם) גבאי: נכון, זה הניסוח שרצינו באמת.
<תומר רוזנר: אז תחליטו מה אתם רוצים.
אבי (אברהם) גבאי: זה הנוסח הנכון.
יעל גרמן: סליחה, זה דבר חדש, אני לא שמעתי על זה אז אני רוצה להבין במה מדובר.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת לא שמעת על זה?
דוד אמסלם: עכשיו שמעת על זה.
יעל גרמן: עכשיו זה דבר חדש, אני לא מכירה את זה.
<לירון אדלר-מינקה: זה נכון שזה לא מופיע פה בנוסח.
<תומר רוזנר: שיסבירו.
יעל גרמן: גם לא מוצא חן בעיני שהלוביסט ניגש ולחש לו באוזן.
יעל גרמן: אני ראיתי פה לוביסט, עם שרוך כתום, ניגש ומדבר אתו, זה נראה לי לא ראוי.
דוד אמסלם: מי זה הלוביסט ועם מי הוא דיבר?
דוד אמסלם: לא ראיתי אבל לא חשוב.
אבי (אברהם) גבאי: הבנתי את המחלוקת פה.
אבי (אברהם) גבאי: סליחה, אני לא אתך, גידי, הדבר שאני אמרתי שאני מוכן זה מפעלים קיימים, שהיום קיימים וצריכים לעשות התאמות כדי לחזק את עצמם, להשקיע בציוד אחר, אני לא יודע מה, אני מוכן לעזור מעבר לעזרה המקובלת במדינה.
אבי (אברהם) גבאי: מי שעכשיו החליט לסגור את העסק שלו – לא מקבל ממני פיצויים.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו לא שם.
אבי (אברהם) גבאי: אין דבר כזה.
אבי (אברהם) גבאי: זה תקדים לכל הרפורמות של המדינה שעכשיו כל אחד יבוא ויאמר: תביא לי פיצויים שסגרת לי את העסק.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו רק בגישה של לעזור להתקדם, מקובל?
<תומר רוזנר: לפנים משורת הדין.
<גידי פרישטיק: אני יכול להתייחס, אדוני השר?
דוד אמסלם: בבקשה, גידי.
יעל גרמן: אנחנו בכלל לא בעד לתת לחברות פרטיות פיצוי מהממשלה.
<גידי פרישטיק: אדוני השר, אני יכול להתייחס, בבקשה?
<גידי פרישטיק: ממש לגופו של עניין, צריך להבין, מה שהצגנו גם בישיבות - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לגב' גרמן שזה מקובל שכשהמדינה עושה שינוי כזה או אחר – גם למשל עכשיו בנושא של הדגה, גם בנושא של המכמורתנים, יש פה אנשים שמתפרנסים, רבותי, אנחנו היום בבוקר מרימים כפתור ואנחנו גדענו את מטה לחמם.
דוד אמסלם: הם לא שק תפוחי אדמה פה.
דוד אמסלם: אז גם אם אנחנו הולכים בכיוון נכון, שאנחנו רוצים, עדיין בצד יש אנשים שנפגעים, אנחנו צריכים גם לפקוח את העיניים ולראות איך אנחנו עוזרים להם.
יעל גרמן: נו?
דוד אמסלם: מה זה "נו"?
דוד אמסלם: זה כל ההיגיון בעניין.
יעל גרמן: אבל איך תפצה אותם?
יעל גרמן: מה יהיה המנגנון?
דוד אמסלם: אמרתי, עוד לא נכנסתי למנגנון, אני כרגע בא לרעיון.
דוד אמסלם: היות ויש לנו כרגע קופה שאנחנו אוספים אותה כדי לטפל בשקיות אז חלק מזה יהיה גם בנושא של השיפוי.
דוד אמסלם: איזו צורת שיפוי?
דוד אמסלם: אמר השר, אני לא אשפה אותך – למרות שגם כאן, אם הייתי קצת יותר מחמיר, הייתי אומר לו: למה לא? – אני לא אשפה אותך אם אתה סוגר את המפעל אבל אני אעזור לך לקנות ציוד אחר שעומד אולי בתקנים האחרים כדי שבעצם תמשיך לייצר.
יעל גרמן: איך נעזור?
דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה, גברת גרמן, אני בא כרגע לעקרונות.
דוד אמסלם: אני חושב שהשר מביא פה משהו מאוזן, הגיוני, נכון.
דוד אמסלם: בסך הכול, כמו שאמרתי, מדובר פה במספר יצרנים קטן שצריך גם לסייע להם במטה לחמם.
<גידי פרישטיק: אדוני, אני חייב לענות.
<גידי פרישטיק: המנגנון כרגע – שהוא רק יסייע לנו בהתאמה – חברים פה נמצאים ואומרים: זה לא עוזר כלום.
<גידי פרישטיק: אנחנו צריכים להבין, יש חלק – ודווקא אתם אני חושב שאנחנו הכי צריכים להביע את ההזדהות ולעזור להם – שפשוט יפשטו את הרגל ולא יהיה להם שום קיום החל ממחר בבוקר.