GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: אנשים חיים – אנחנו ראינו את זה, אדוני היושב-ראש, ביקרנו במקום – זה לא משהו שאפשר להמשיך אתו, אי אפשר שאנשים ימשיכו לחיות, גם אם לא מפנים אותם, בהזנחה, במין מצב שהוא באמת דומה לסוג של מחנה פליטים שאנחנו לא רוצים לראות במדינת ישראל, ובטח לא בעיר הכי עשירה והכי משמעותית במרכז הארץ, ולכן צריך פה לקדם פתרון.
דב חנין: הפתרון פה הוא מאוד מאוד פשוט ברמה העקרונית – אני מדבר קודם על העיקרון ואחר כך על הפרטים.
דב חנין: העיקרון הוא נורא פשוט מכיוון שאנחנו מדברים על קרקע סופר יקרה, סופר יקרה – ואני מקדם בברכה את העמדה של מר יצחקי וגם של מנכ"ל עיריית תל-אביב, שברמת העיקרון גם המדינה, גם העירייה, מוכנות להגדיל את אחוזי הבנייה, אנחנו גם מדברים על אזור שהוא מאוד מתאים לזה, זה קרוב לעורקי תחבורה מרכזיים, זה לא אזור שהוא בתוך העיר ואי אפשר לפתח אותו.
דב חנין: אפשר להגדיל את אחוזי הבנייה בבנייה המתוכננת כדי לאפשר הגדלת רווחים, הגדלת הכנסות וכדו' ולאפשר פתרון מאוד מאוד מספק לכל האנשים שנמצאים שם.
דב חנין: מהו הפתרון שאני תומך בו, אדוני היושב-ראש?
דב חנין: – ואני אומר את זה כמי שכמעט, הייתי אומר, יש לו דוקטורט בתחום הזה – המודל שאני מצדד בו לגמרי זה המודל של כפר שלם והסיבה שאני מצדד במודל הזה היא לא רק מכיוון שאני חושב שזה מודל צודק אלא גם מכיוון שזה מודל שעבד.
דב חנין: יש את מה שנקרא "הקריטריונים של 96'", שזו התקופה שבה אנשים פינו, עזבו, קיבלו את הפיצויים, הלכו הלאה – זה עבד.
דב חנין: הטרגדיה הגדולה, שאחרי 96' המודל הזה בעצם נעצר ואנשים בכפר שלם עד היום אומרים: תחזרו אתנו למודל של 96', לקריטריונים של 96', אנחנו מוכנים לחדש את הפעולה מכאן.
דב חנין: אני יודע – ואני שם לב לתגובה שלך – אלוהים והשטן נמצאים פה בפרטים, אבל אני פונה פה אליכם, גם אליך, אביגדור, וגם אליך, מנחם, אם הולכים בגישה חברתית, ואני מברך על גישה חברתית, גישה חברתית צריכה להיות עד הסוף ולא לעצור באמצע הדרך ופתאום, כשאנחנו כבר אומרים: אוקיי, סיכמנו על פתרון חברתי, סיכמנו על גישה חברתית, סיכמנו על גישה חברתית שהיא גישה אנושית, אנחנו מסתכלים על בני האדם שם, אנחנו רוצים לתת להם פתרון, לא לעצור באמצע הדרך ולהגיד: רגע, אנחנו בגישה חברתית אבל עד פה, זה כבר מוגזם.
דב חנין: אנחנו, בסופו של דבר, רוצים לאפשר לאנשים שחיים בשכונת הארגזים פתרון של דירה תמורת דירה.
דב חנין: כיוון שהפתרון הזה הוא אפשרי, וכיוון שהפתרון הזה הוא ניתן, וכיוון שהקרקע הזו היא כל כך יקרה וכיוון שמכול הצדדים יש רצון, בואו נלך עם קצת יותר רצון טוב ונדיבות ולא גישה של מיטת סדום, ולא גישה של לבדוק במילימטרים ובחלקיקי מילימטרים מה בדיוק כל אחד מקבל.
דב חנין: קצת נדיבות, קצת לפתוח.
דב חנין: אם היינו משווים, אדוני היושב-ראש, את מה שקורה בכפר שלם לכל מושב במדינת ישראל, לכל קיבוץ במדינת ישראל, מדינת ישראל הלכה פי מאה לקראת אנשים ממה שעכשיו מדברים על ללכת לקראת תושבי כפר שלם.
דב חנין: קצת רצון טוב, קצת גמישות.
דב חנין: על בסיס הנתונים הכלכליים של המקום הזה אפשר לפתור את הבעיה.
דב חנין: יש פה ציבור של תושבים שהוא צמא לפתרון, יש פה נציגות של תושבים, יש אנשים שמלווים את המאבק.
דב חנין: חברים, זה רגע של הזדמנות, בואו נפגין קצת גדלות רוח וקצת גישה יותר אנושית ונתחיל לפתור את הבעיה.
דוד אמסלם: חבר'ה, זה לא אצטדיון טדי, פה לא מוחאים כפיים.
<דוד זיתוני: הלב מחא לבד, אחי, זה לא אני.
<ציון סאני: עוד כמה ימים אני צריך לעזוב את הדירה.
דוד אמסלם: שב, אדוני, בבקשה.
<ציון סאני: עוד כמה ימים, ב-1 באפריל.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך לשבת, אדוני, בבקשה.
דוד אמסלם: מה עמדת הפרקליטות לגבי הנושא הזה של הפינויים?
<רינה מיוחס: אדוני רוצה שאני אשיב?
<רינה מיוחס: לפני שאני אשיב על השאלה של אדוני אני רוצה ממש לדייק שני דברים: הדבר הראשון שאני רוצה לדייק – אדוני חזר ואמר שלאנשים שנמצאים שם יש זכויות בקרקע.
<רינה מיוחס: אני מבקשת לדייק – לאנשים אין זכויות בקרקע על אף שהם מקבלים זכויות.
<רינה מיוחס: הזכויות שהם מקבלים הם מכוח מדיניות לפיצוי פולשים, הן לא מכיוון שיש להם זכויות בקרקע וזאת התשובה לגבי 30 מטר לעומת 30 דונם.
דוד אמסלם: גב' מיוחס, תעני לשאלה שלי, עזבי את זה.
<רינה מיוחס: אני אענה לשאלה של אדוני.
<רינה מיוחס: אנחנו נמצאים היום - - -
דוד אמסלם: אל תתקני אותי בדברים אחרים.
<רינה מיוחס: אני לא מתקנת, אדוני, אני רק הבהרתי נקודה שפשוט חשבתי שהיא תסייע לדיון.
<רינה מיוחס: עכשיו אנחנו מדברים על הליכים שמתנהלים בבית משפט, אדוני.
<רינה מיוחס: לגבי הליכים שמתנהלים בבית המשפט, הליכים שכבר תלויים ועומדים, שנורתה בהם יריית הפתיחה, אדוני, אנחנו נמצאים בשלבים של סיכומים, יש צווי פינוי.
<רינה מיוחס: כפי שאמר מר יצחקי, אנחנו לא יכולים לבטל פסיקות של בית המשפט, זה גם לא רצוי מבחינת מדיניות, אדוני.
<רינה מיוחס: אדוני לא היה רוצה שנפעל בניגוד לצווים שבתי משפט הוציאו ולכן - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אתם פועלים, חלק גדול מאוד מצווי בתי המשפט אתם לא מיישמים.
<רינה מיוחס: אנחנו חלק גדול לא מיישמים, אדוני.
דוד אמסלם: אני אספר לכם, אני אתן לך רשימה.
<רינה מיוחס: אני לא צריכה שאדוני ייתן לי רשימה.
דוד אמסלם: תלוי רק באיזה מגזרים.
<רינה מיוחס: אני חווה את זה על בשרי, אדוני, אני חווה את זה על בשרי.
<רינה מיוחס: נכון, יש מקומות שבהם יש לנו לגבי מגזרים שלמים, אדוני, צווי הריסה, צווי פינוי וידינו לא משגת כדי לבצע אותם אבל אנחנו לא מדברים כאן, אדוני, על זה, אנחנו מדברים על מצב שבו יש צווי פינוי לאחר שבתי משפט בדקו את הזכויות.
<רינה מיוחס: אגב, זה ברור, אדוני, שמי שנמצא שם וזכאי לדירה תמורת דירה, חבר הכנסת חנין, עדיין, עדיין לא מקנה זכויות אוטומטיות, אוטומטיות אמרתי, למי שהגיע לשם בשנות - - -
דב חנין: לזה אני קורא מיטת סדום.
דוד אמסלם: שניה, גב' מיוחס.
דב חנין: יש לו זכויות לדירה תמורת דירה ואתם עומדים על - - -
דוד אמסלם: רק שניה, דב, גב' מיוחס.
<רינה מיוחס: לא להשיב לו?
<רינה מיוחס: לא אשיב.
דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה, תעני לי לשאלה שלי.
<רינה מיוחס: אז אני משיבה – לגבי הליכים חדשים אנחנו יכולים לבקש, מכיוון שהיזם הוא זה שמוביל, מכיוון שהיזם הוא זה שאמור לפצות על פי החוזה ומכיוון שהמחויבות החוזית שלו לפצות, אנחנו יכולים לנהל איזשהו סוג של משא ומתן שכבר התחלנו אותו, על מנת לא לפתוח בהליכי פינוי חדשים, לעכב הליכים שבכוונתנו לפתוח בהם על מנת למצות את התקופה הקרובה לקיומו של משא ומתן, שיכול להיות שיוביל אותנו לתוצאות שימצאו חן בעיני הוועדה שאדוני יושב בראשה.
<רינה מיוחס: אבל, ברגע הזה, לא ניתן לא לקיים פסקי דין, לא ניתן, ולא ניתן לתת לנכדים של בעלי זכויות על פי הסקר שאושר בבית המשפט העליון, זכויות, אדוני.
<רינה מיוחס: אדוני לא רוצה שזכותו של נכד של פולש תהיה טובה יותר מזכותו של נכד של מי שרכש דירה במיטב כספו.
דוד אמסלם: מנחם, יש לי שאלה: הצוות שבעצם מחליט על מנגנון הפיצוי והדרך, ממה הוא מורכב?
דוד אמסלם: בוא נגיד בכפר שלם, ממה הוא הורכב?
<מנחם לייבה: הסמכות היא מאה אחוז בידי המדינה, מינהל מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: עזוב סמכות, אני שואל כרגע - - -
<מנחם לייבה: היות וחשוב לנו לפתור את הבעיה בצורה הוגנת, אנחנו מסייעים בידי המדינה על ידי בדיקת כל מיני אפשרויות לגבי קריטריונים במודל שדיברתי עליו.
דוד אמסלם: לא, אני שואל שאלה, מנחם: אני מניח שאתם עושים עבודה קהילתית – אלא אם כן באתם והחלטתם, איזה מישהו כאן אמר:
דוד אמסלם: כך וכך וכך ושלום על ישראל, מר מינהל, הנה, אנחנו הכנו לך קריטריונים.
דוד אמסלם: האם אתם משתפים את הקהילה?
דוד אמסלם: בדרך כלל אתה משתף גם את הקהילה קצת בעניין, גם אם היא נגועה בעניין אתה שומע אותה.
<מנחם לייבה: קודם כל, אני מקיים פגישות יחד עם נציגי התושבים, היו שתי פגישות אצלי ואנחנו נקיים עוד אחת בתחילת אפריל גם כדי לעדכן אותם מה התקדם עד עכשיו וגם לגבי מה הולך להיות, זה אחד.
<מנחם לייבה: שניים, היזם עשה את הסקר.
<מנחם לייבה: אנחנו עוזרים למדינה – אני מזכיר שזו אדמת מדינה – לבדוק את הסקר כדי לראות שבאמת מה שכתוב שם אכן נכון.
<מנחם לייבה: אנחנו נדרוש מהיזם לפרסם את התוצאות לציבור, שכל אחד יוכל לבוא לטעון את טענותיו באשר לנכונות הנתונים.
<מנחם לייבה: כאשר יהיה לנו בסיס נתונים, אני חושב שתחת ההנחה שאף אחד מרשויות המדינה והעירייה לא רוצים דבר כספי מהמקום, ננסה לגבש קריטריונים לפי מודל.
<מנחם לייבה: זאת אומרת, היזם יציע קריטריונים ואנחנו, יחד עם אביגדור, ננסה איכשהו להסכים לקריטריונים כאלו או אחרים תחת המודל של כפר שלם בגדול.
<מנחם לייבה: גם כאן יש כמה תאריכים קובעים, צריך לראות את העניין.
<מנחם לייבה: אני גם מקבל את דבריו של חבר הכנסת דב חנין – לא כמו שגב' מיוחס דיברה כאן – לשיטתנו אנחנו הולכים רחוק אולי ממה שמשרד המשפטים מתכוון כי אנחנו רוצים באמת לפתור את זה פתרון הוגן, אנחנו רוצים באמת לפתור את זה פתרון הוגן.
דוד אמסלם: דרך אגב, מנחם, אתם לוקחים רק את הדיירים שיושבים – הרי יש שם מספר מתחמים, אתה מתייחס כרגע למתחם ששווק?
<מנחם לייבה: של המדינה, כן.
דוד אמסלם: מה עם שאר המתחמים?
<מנחם לייבה: שאר המתחמים – אנחנו באנו, מה שאביגדור כאן רמז, בדברים עם המדינה, זה גם אדמות מדינה.
דוד אמסלם: הכול מדינה.
<מנחם לייבה: שגם כאן לנסות ולייצר – הפעם בלי למכור את זה ליזם – הבנה מי נמצא, על אותו פרופיל של שכונת הארגזים, שהמדינה שיווקה, לייצר זהות בקריטריונים ולהחיל גזירה שווה.
<מנחם לייבה: זה הרעיון.
<מנחם לייבה: אנחנו ננסה איכשהו לייצר סכום אפס – אגב, גם המדינה, גם מהשטח הזה, אני מניח, לא תרצה הכנסות, וגם העירייה לא רוצה שום דבר, וננסה לייצר כאן תוכנית נורמלית שתתמוך ביכולת לייצר לך משק סגור שמחזיק את עצמו, זה בגדול הרעיון.
דוד אמסלם: זאת אומרת, מה שאתה אומר בגדול זה שבעצם אתם תעשו גזירה שווה בין כל המתחמים?
דוד אמסלם: אתם תעשו איזשהו קריטריון?
<מנחם לייבה: לא לגבי שצ"פים, אני לא מדבר לגבי שצ"פים.
<מנחם לייבה: פארק דרום - - -
<אסנת דואר: הנה, אנחנו פארק דרום, מעיפים אותנו ב-1 באפריל עם הילדים שלנו.
<יוסף שמעוני: תן לנו לדבר.
<אסנת דואר: אנחנו לא עולים בכלל, אמסלם.
דוד אמסלם: אחרי זה אני אשב אתכם, דברו כמה שאתם רוצים.
<יוסף שמעוני: - - -
דוד אמסלם: אני שואל לגבי הנושא של כלל המתחם, כולל כל השטחים.
<מנחם לייבה: כלל המתחם – בשטח של שכונת הארגזים, אותו שטח שעליו ניתן לתת זכויות, הוא שטח מוגדר.
<מנחם לייבה: השטח הזה, לפי הבנתנו, הוא כולו שטח של המדינה.
דוד אמסלם: בשטח שלא ניתן?
<מנחם לייבה: רגע.
<מנחם לייבה: פארק בגין זה שצ"פ.
דוד אמסלם: יש שם תושבים משנות ה-50'?
<מנחם לייבה: לא משנות ה-50'.
<יוסף שמעוני: אני אביא לך שמות.
<מנחם לייבה: אני אתן לך גם 100 שלא, בסדר?
<מנחם לייבה: אני אביא לך 100 שלא גם.
<יוסף שמעוני: אז למה נתת להם - - -
<מנחם לייבה: רגע, שנייה.
<מנחם לייבה: אם אני אראה לך - - -
<יוסף שמעוני: שקרים, עכשיו הוא גם משקר - - -
דוד אמסלם: אני הבנתי שהגענו לשטח שלך עכשיו.
<מנחם לייבה: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לדון כאן עכשיו מי נמצא איפה.
דוד אמסלם: לא שאלתי, שאלתי על העיקרון.
<מנחם לייבה: באופן עקרוני, בשטח שנקרא שכונת הארגזים, להערכתי, מה שלא שווק, לעניות דעתי, צריכה להיות גזירה שווה לנסות לייצר כאן את המנופים האובניים כדי שהזכויות תחזקנה את הצרכים את פיצוי התושבים.
דוד אמסלם: אבל אם אתה בא מהצד החברתי אז אתה בא מהצד של התושבים.
דוד אמסלם: אתה אומר, אני לא בא מהצד של הקרקע, אני בא מהצד של התושבים.
דוד אמסלם: תראה, בעסק הזה צריך להחליט על איזו שיטה הולכים.
<מנחם לייבה: החלטתי.
דוד אמסלם: אם אנחנו הולכים בזווית של התושבים אז אנחנו הולכים לזווית של כל התושבים, בלי קשר עכשיו לייעוד הקרקע, גם אם זה שצ"פ, גם אם זה קרקע חקלאית, זה לא חשוב, אנחנו באים כרגע לעקרון.
דוד אמסלם: אנחנו בעצם אומרים – ואני לא נכנס כרגע לקריטריונים, אם מישהו בא לפני 10 שנים, אני לא נכנס כרגע, זה לא משנה איפה הוא יושב – אני בא כרגע לתפיסה, אז אני רוצה להבין האם התפיסה שלך היא לגבי כלל התושבים של כל המתחמים שם?
<מנחם לייבה: בוא נאמר כך, כאשר אתה מדבר על שטח שיש לו גם ערך כלכלי ואתה בא ואומר בגישה החברתית שאנחנו מאמינים בה: יש כאן ערך כלכלי של התושבים, של התושבים, מדינה לא צריכה לקבל, עירייה לא צריכה לקבל, של התושבים – למה?
<מנחם לייבה: כי הקרקע שווה, יש לה ערך והערך הזה צריך ללכת לתושבים.
<מנחם לייבה: לא הפקרות, לא כל אחד – לפי פרמטרים חברתיים, עד כאן.
<מנחם לייבה: אף אחד לא מדבר על כך שעכשיו המדינה או העירייה בשצ"פ תפצה משהו שלא - - -
דב חנין: לשצ"פ יש ערך כלכלי.
<מנחם לייבה: לא, לשצ"פ אין ערך כלכלי.
דב חנין: בטח שיש לו.
<מנחם לייבה: לא, ערך כלכלי במובן - - -
דב חנין: במובן הרחב, עם גישה חברתית - - -
דוד אמסלם: אני אקצין עכשיו, מה לדעתך צריך לעשות - - -
<מנחם לייבה: תראה - - -
דוד אמסלם: לא, מנחם, אני הבנתי את ההיגיון.
דב חנין: זה חלק מהמתחם - - -
דוד אמסלם: רק שניה, דב חנין.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה: בוא נניח שעל השצ"פ יושב בית אחד משנות ה-50', מה אתה חושב שצריך לעשות?
<מנחם לייבה: אני לא בדקתי.
דוד אמסלם: לא, סתם, בשביל ההמחשה.
דוד אמסלם: יכול להיות שתגיד לי: תשמע, דודי, כל השצ"פ הזה נבנה לפני 10 שנים אז אין לנו דיון.
<מנחם לייבה: יכול להיות, ברובו זה נכון.
<מנחם לייבה: אני אתן לך תשובה, תראה - - -
<יוסי זיתוני: תן לו תשובה עלינו, תן לנו תשובה עלינו, על מה הוא מדבר?
<יוסי זיתוני: הוא מסובב אותנו.
דוד אמסלם: אדוני, אני עומד להוציא אותך, חבל לך, לפחות תשמע.
<מנחם לייבה: לא תהיה התנגדות לגבי כאלה שעומדים באמות המידה של שכונת הארגזים.
<מנחם לייבה: במידה והמדינה תסכים, אין לי בעיה לראות אותם כחלק מהבחינה שהמקור יהיה אותו שטח אורבני שניתן לשצ"פ.
<מנחם לייבה: אין לי בעיה, ברמה העקרונית אין לי בעיה, ובלבד רק שכמובן הם עומדים בכל הקריטריונים שאנחנו מדברים עליהם.
דוד אמסלם: ברור, לא דנתי על קריטריונים.
אביגדור יצחקי: אני לא יודע על כמה משפחות מדובר.
דוד אמסלם: אני מדבר על העיקרון.
אביגדור יצחקי: בעקרון יש את הקו הכחול של המתחם, יש עוד לפני השצ"פים גם אנשים שנמצאים על הגבול מחוץ - - -
<ליאת יצחקי: מי החליט על הקו?
<ליאת יצחקי: מי החליט על הגבולות?
אביגדור יצחקי: אמרתי שזה חלק מהסקר שאנחנו נעשה ובסופו של דבר, אם תהיה בידנו אפשרות, א', להרחיב את שטח המתחם לכמות יותר גדולה, או לראות – כי יש כביש שגם עובר באמצע שהוא גם חלק משצ"פ למרות שהוא נמצא באמצע המתחם והוא חוצה אותו.
אביגדור יצחקי: לעצם העניין, הכול תלוי בכמה אנשים יש שם שהם באמת זכאים.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להבין את הרעיון.
אביגדור יצחקי: אם הם באמת זכאים אנחנו נכניס אותם בחלק מהסיפור הכולל של - - -
דוד אמסלם: תקשיב, אביגדור, בוא נגיד כך: אם אף אחד לא זכאי שם אז אין בעיה, בכלל, בכל המתחם.
דוד אמסלם: אם כל המתחם הזה בא לפני חודשיים – תפנה את כולם, בסדר?
דוד אמסלם: אם כולם באו בשנות ה-50' מגיע לכולם, בסדר?
דוד אמסלם: עכשיו, אם אנחנו הולכים בשיטה של ההתקדמות בסלאמי אז אנחנו הולכים נניח לטפל באלה שכרגע יש להם על הקרקע זכויות, נניח שהסתדרנו אתם, פינינו אותם, השארנו את אלה שיושבים על הכביש ועל השצ"פ בשלב הבא – הרי בשלב הבא מה יקרה?
אביגדור יצחקי: לא, על הכביש אין ויכוח.
<מנחם לייבה: הכביש אין בעיה כי הוא חלק מהקו הכחול.
דוד אמסלם: אין בעיה, אז היות והוא נכנס כבר במסגרת הקו הכחול אז זה מסתדר.
דוד אמסלם: עכשיו נבוא לאלה של השצ"פ ונגיד להם: רבותי, מה?
דוד אמסלם: אין לנו כסף הרי, אז מה נעשה אתם?
אביגדור יצחקי: לא, לא.
דוד אמסלם: ואז מה, תשאירו אותם?
<מנחם לייבה: הטכניקה היא כזאת: כאשר מישהו - - -
אביגדור יצחקי: מנחם, חכה שניה.
אביגדור יצחקי: מאחר ואנחנו לא יודעים במה מדובר – לא כל דבר אנחנו יודעים, יש דברים שאנחנו לא יודעים – אנחנו לא ממש יודעים על מה מדובר, על איזו כמות - - -
דב חנין: בינתיים תפסיקו את הפינויים שלהם?
אביגדור יצחקי: דרך אגב, המודל של 96' - - -
דב חנין: רגע, לגבי הפינויים שלהם, אני מקבל את התשובה שלך שאתם לא יודעים בדיוק את המצב, אני מקבל את זה, בינתיים יש אנשים - - -
דוד אמסלם: לא, אני לא שם, אני עדיין לא שם, אני רוצה לבוא לעקרונות.
דוד אמסלם: גם אם מדובר על 200 אנשים, נניח שיש עכשיו במדינת ישראל 200 אנשים שיושבים על הקרקע הזאת של השצ"פ, אין שם בכלל כפר שלם, הם יושבים משנות ה-50' ואתה רוצה לפתח פארק – מה תעשה להם?
דוד אמסלם: לכן אני מסביר, אבל מה קורה כאן?
אביגדור יצחקי: אבל זה לא המקרה, זה לא דומה למקרה.
דוד אמסלם: הכול דומה.
אביגדור יצחקי: תן לי רגע להסביר.
אביגדור יצחקי: אני מבין מה אתה אומר, אבל יכול להיות שאני יכול לעשות שם תב"ע חדשה שכוללת את השטחים האלה גם כן.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני אומר לכם, אני אעצור את הדיון, בסוף אני אשב עם אביגדור אצלי בחדר.
דוד אמסלם: אני מביא אתכם בגלל שאני מכבד אתכם, רק כדי שתאזינו.
דוד אמסלם: הרי בסופו של עניין אם אנחנו נשאיר את הבעיות לסוף, הבעיות בסוף יפתרו לא נכון, לכן אני רואה את כל החטיבה כחטיבה אחת שלמה.
דוד אמסלם: הרי אין לנו עניין להשאיר את הפחונים האלה, אדון מנחם, גם אם הם על השצ"פ.
אביגדור יצחקי: גם לנו אין.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם כל הפרויקט הזה כולו שצ"פ, עדיין אין לנו עניין להשאיר את הפחונים האלה.
<מנחם לייבה: גם לנו אין עניין.
דוד אמסלם: לכן אני אומר לפני שאני נכנס לקריטריונים, שאני אדבר עליהם בהמשך, אני חושב שאתם צריכים להסתכל על כל התושבים כמקשה אחת בטיפול.
דוד אמסלם: יש מקור אחד שהוא זכויות הבנייה, ואם תרצו, גם יכול להיות שמדינת ישראל תצטרך להוציא כסף מהכיס, אם אין מספיק זכויות בניה שם, או שאתם תחליטו שאי אפשר לבנות שם למעלה מ-40 קומות.
דוד אמסלם: אבל, אני כרגע עושה את ההפרדה בין המקור, לבין הפיצוי ולגבי השיטה של הטיפול של כל המתחמים.
דוד אמסלם: אני לא רואה את זה: בואו נפתור עכשיו מתחמים שיש להם זכויות בנייה.
דוד אמסלם: אני גם שמח שאין שם כל מיני מתחמים עם סוגי זכויות בנייה, שאולי היינו מפנים את אלה עם זכויות הבנייה הכי גדולות בגלל שזה היה הכי פשוט לנו ואחרי זה היינו הולכים באופן עולה ויורד.
דוד אמסלם: אני רואה את כל התושבים כמקשה אחת שם, בוודאי בוודאי בהתייחסות שלכם.
דוד אמסלם: הרי לא יעלה על הדעת שבסוף אתם תבנו שם איזושהי שכונת יוקרה וימשיכו לידה הפחונים האלה.
אביגדור יצחקי: לא יעלה על הדעת.
דוד אמסלם: יפה, אז מה שאני רואה בסוף הוא שיכול להיות שאם הם לא יכנסו כרגע בפתרון, אתה לא תהיה פה, אני לא אהיה פה, אז יבואו השופלים ויראו להם: בכלל אתם בשצ"פ, אתם פולשים לשצ"פ, לא מגיע לכם כלום, תלכו הביתה.
אביגדור יצחקי: אני מקבל את העקרונות שלך, אני רק צריך לבדוק את המשמעות האמיתית שלהם בשטח, זה הכול.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת יונה.
<יוסי זיתוני: אני חושב שאנחנו תמיד נחזור לנקודה הזאת שאביגדור מדבר עליה והיא העניין של הסקר ועד כמה הוא נאמן.
<יוסי זיתוני: אבל לפני כן אני באמת רוצה להתייחס בראש ובראשונה לדברים של הגב' מיוחס והעניין שהולך וחוזר כאן בצורה, כמעט הייתי אומר אובססיבית, לכנות את האנשים האלה, גם על פי ההגדרה המשפטית, כ"פולשים".
<יוסי זיתוני: זה, אני חייב לומר לך, עלה שוב בדיונים הקודמים וזה מאוד מקומם, ההגדרה הזו עם הקונוטציה המאוד שלילית.
<דוד זיתוני: מעליב, מעליב.
<יוסי זיתוני: מאוד שלילית.
<דוד זיתוני: תגיד את המילה "מעליב".
<יוסי זיתוני: אני יוצא, אני יוצא.
דוד אמסלם: בבקשה, צא החוצה.
<יוסי זיתוני: אני יוצא.
דוד אמסלם: תוציא אותו.
<יוסי זיתוני: לא, אני יוצא.
<יוסי זיתוני: למה באתי, אתה חושב?
<יוסי זיתוני: למה באתי, שתגיד לי: תשתוק, תשתוק?
<יוסי זיתוני: למה באתי?
דוד אמסלם: אז אני מבקש ממך לצאת.
דוד אמסלם: נא להוציא אותו.
<יוסי זיתוני: לא, הנה, אני יוצא לבד.
דוד אמסלם: אז תצא.
<יוסי זיתוני: אני הייתי מציע לכולכם – צאו החוצה, חבר'ה.
<יוסי זיתוני: אז באמת כפי שאמרתי, המילה עם המשמעות השלילית והפוגענית.
<יוסי זיתוני: בוודאי שאנחנו לא מצדדים בהתפרצות כזו אחרת, אני גם מבין אותה, את הכעס הזה של התושבים שהם מוקעים או מוגדרים במשך כל כך הרבה שנים כפולשים.
<יוסי זיתוני: את גם הוספת ואמרת, גברתי, שבסופו של יום זה עניין של מדיניות וגם אם במידה והמעמד המשפטי של האדם שמתגורר שם המון שנים לא מוגדר ואינו איתן, אבל זה עניין של מדיניות.
<יוסי זיתוני: פה באמת נדרשת המדינה לבוא עם המדיניות, מדיניות נדיבה.
<יוסי זיתוני: אני זוכר שיחות שהיו לי עם אביגדור יצחקי בעניין של מדיניות – ואת גם ציינת את זה ואני שמח שציינת את זה - - -
<רינה מיוחס: אדוני חבר הכנסת, ציינתי את זה בהקשר מאוד מסוים.
דוד אמסלם: יוסי, אני לא הולך לשם עכשיו, נו, בוא תתקדם.
<יוסי זיתוני: מאה אחוז.
<רינה מיוחס: אמרתי: אין זכויות בקרקע, זה עניין של מדיניות.
<יוסי זיתוני: כי זה קשור, אדוני היושב-ראש, אני אנמק.
<יוסי זיתוני: בסופו של דבר, אם אנחנו אומרים שיש לך את ברי הרשות, או כאלה שלכאורה אין להם זכויות, אבל בסופו של יום אתה יכול לפתור את העניין הזה באמצעות מדיניות – הרי לכך אתה חותר, אדוני היושב-ראש - - -
דוד אמסלם: הבנו את העניין, בשביל זה הדיון.
<יוסי זיתוני: אוקיי, אז לכן אני בא ואומר ואני רוצה להוסיף על כך, תסתכל, אם אני נוסע בכביש חיפה-תל אביב ואם אני הולך על פי מדיניות נדיבה, או לא נדיבה, של פולשים, אני הורס מתחמים עצומים שנבנו שם ללא רישיון, שאנשים מתעשרים מהם ומניבים רווחים אדירים והמדינה היתה פחות או יותר רשלנית, או לא כל כך מצאה את הלהט ואת ההתלהבות כדי למצות את החוק עם אנשים שפורעים אותו מדי יום.
<יוסי זיתוני: והנה, למול האנשים הללו, שהם באמת אנשי מצוקה, בשכונות מצוקה, פתאום העניין של הפלישה והמעמד המשפטי הבעייתי הופך להיות לחזות הכול.
<יוסי זיתוני: מפה אני בוודאי מגיע לאיזושהי מסקנה אופרטיבית, השלכה אופרטיבית, אדוני היושב-ראש, ואלה הדברים שאמר אביגדור יצחקי.
<יוסי זיתוני: אז, בבקשה, אם עכשיו אנחנו עושים את הסקר הזה ואנחנו רוצים לבוא ולקבוע מי הם בעלי הזכויות, הרי ששם צריכה לבוא לידי ביטוי הנדיבות שלנו.
<יוסי זיתוני: לכן, כשהצעתי לפני כן, ואמרת שאתה מקבל את זה בברכה, בוא נראה אכן שזה מתקיים.
<יוסי זיתוני: זאת אומרת שהוועדה הזו שתיקבע את זכותם של התושבים הללו, לא צריכה להיות המדינה ותו לא, כי אני גם אומר באופן חד-משמעי, משום שהמדינה לאורך השנים הפגינה יחס עוין ולכן נדיב כלפי התושבים הללו ולכן יש גם בעיה של חוסר אמון בסיסי, והוא מוצדק לטעמי, מצדם של התושבים כלפי המוסדות הללו.
<יוסי זיתוני: לכן, הוועדה הזאת שתקום, ואני מקווה שהיא תקום, אביגדור, חייבת להיות כזו שגם מורכבת מנציגי ציבור, כאלה שהם ללא משוא פנים, שהעמדה שלהם באמת ללא משוא פנים, דווקא נדיבה, כדי שתיקבע את הזכויות שלהם.
<יוסי זיתוני: ורק הערה אחת לגבי הבנים והנכדים – בקיבוצים מדברים על "בן חוזר", עושים הרחבות, יש בנים חוזרים, היו כבר בעיר 50 שנה, 30 שנה, היום הם חוזרים.
<יוסי זיתוני: אביגדור יצחקי אתה יודע, במושבים יש עכשיו בנחלה בן שלישי ממשיך, אנשים שלא גרו שם ובכל זאת הם חוזרים וגרים שם והמדינה מפגינה נדיבות כלפיהם.
<רינה מיוחס: הם קונים דירה, הם קונים נכס, הם משלמים כסף.
דוד אמסלם: לא, יוסי, בוא תגיד בשני משפטים, אני לא פותח את הדיון הראשון.
דוד אמסלם: זו היתה עמדת הפתיחה שלך כשהתחלנו את הדיון.
<יוסי זיתוני: יפה, אז אני מסיים את דברי ואני אומר, מוטב באמת שתקום ועדה ציבורית שתקבע את הזכויות של התושבים הללו ועל פיה ייקבעו הזכויות שלהם, ולא על ידי המדינה באופן פרטני.
דוד אמסלם: עובדיה, אתה רוצה לומר כמה מילים לפני שאני מסכם?
דוד אמסלם: אנחנו כבר נמצאים באיחור של כמעט 50 דקות מהדיון הבא.
<עובדיה גולדסטני: כן, אני לא רוצה להאריך.
<עובדיה גולדסטני: באתי לפה בתחושה קשה, קצת העלית לי את המורל אבל יש פה כמה דברים שהם בעייתיים.
<עובדיה גולדסטני: לא מדברים פה על האינטרס של היזמים.
<עובדיה גולדסטני: הלוא מה שאביגדור אומר זה האינטרס של היזמים, אביגדור מדבר מפיהם, צריך להבין, אני אסביר למה אני מתכוון.
<עובדיה גולדסטני: ברגע שאומרים – יש קודים שהם לא מדברים עליהם פה אבל הם קיימים פה בשולחן, תשובה נמצא פה, תשובה לא צריך להיות פה, הוא נמצא פה.
<עובדיה גולדסטני: כשמדברים על "בית המשפט יחליט", אומרים לך: בוא נסלק את כל התושבים כי לאף אחד אין זכויות.
<עובדיה גולדסטני: זה הקוד.
<עובדיה גולדסטני: לא מדברים על זה, אתה הבנת את זה, אבל הם עושים את עצמם כאילו שהם לא מבינים.
<עובדיה גולדסטני: כשמדברים צפון ודרום או מדברים על הכביש, מדברים אך ורק על האינטרסים של היזמים, אתה חייב להבין, זה הסיפור.
<עובדיה גולדסטני: אנחנו כל הזמן מתקדמים לפי האינטרסים של היזמים.
אביגדור יצחקי: מה הוא בא להגיד, שאני מייצג פה את תשובה או את היזמים?
<עובדיה גולדסטני: אני טוען שמה שאתה אומר זה אינטרס של היזמים.
<עובדיה גולדסטני: כן, זה האינטרס.
<עובדיה גולדסטני: אתה היית אצלנו בשכונה, אירחנו אותך למופת - - -
אביגדור יצחקי: את מי אתה מייצג?
<עובדיה גולדסטני: אני אענה לך, אביגדור.
<עובדיה גולדסטני: את התושבים.
אביגדור יצחקי: זו חוצפה שאין כמוה.
<עובדיה גולדסטני: שאין כמוה?
<עובדיה גולדסטני: ואתה, מה שעשית לנו במשרד שלך, זה היה יפה?
<רינה מיוחס: אתה לא מייצג את התושבים האלה, אתה מייצג מעבר לשכונת הארגזים.
<עובדיה גולדסטני: מאיפה את יודעת?
<רינה מיוחס: אני יודעת.
<עובדיה גולדסטני: אז את לא יודעת.
<עובדיה גולדסטני: את רוצה שאני אתן לך רשימה של - - -
דוד אמסלם: עובדיה.
<עובדיה גולדסטני: משפט אחרון.
דוד אמסלם: עובדיה, אני נתתי לך את זכות הדיבור - - -
<אביחי נעימי: אביגדור יצחקי, אתה היית לוביסט של תשובה ב-2010, נכון או לא נכון?
<אביחי נעימי: אתה היית לוביסט של תשובה ב-2010, הכנסת את הגז לכנסת, נכון או לא נכון?
<אביחי נעימי: אתה לא יכול לייצג אותנו.
דוד אמסלם: תוציא אותו, אני מבקש להוציא אותו החוצה.
אביגדור יצחקי: מה זה קשור?
<אביחי נעימי: "מה זה קשור?
<אביחי נעימי: " – זה של תשובה כל השטח, "מה זה קשור?".
<אביחי נעימי: אתה חבר של תשובה, אתה צריך לייצג את התושבים - - -
דוד אמסלם: בבקשה, החוצה.
דוד אמסלם: עובדיה, לא.
<עובדיה גולדסטני: משפט אחד ואני מסיים.
דוד אמסלם: עובדיה, בדיון כזה אני מצפה ממך קצת ליותר זהירות ואם יש לך קצת כעס על אביגדור, על הפגישה ביניכם, האם הוא דיבר אתך יפה או לא יפה, זה לא הפורום להתחיל להעלות את זה.
דוד אמסלם: אם יש לך משהו עקרוני אז במשפט אחד תגיד ואני רוצה לסכם.
<עובדיה גולדסטני: אני חושב שיש פה אינטרסים גם של העירייה, גם של היזמים, ואף אחד לא רואה את התושבים.
<עובדיה גולדסטני: יש פה זעם עצום.
<עובדיה גולדסטני: אני לא בטוח שאתם מבינים את הזעם שנצבר פה שכל היום מבעבע.
<עובדיה גולדסטני: אני חושב שלא יכול להיות שלא יהיה שיתוף של תושבים, תדברו אתנו, יש פה בני אדם.
דוד אמסלם: כרמית, את רוצה להגיד משפט חשוב?
<כרמית יוליס: רציתי פשוט לסכם את הדברים, לפחות מטעמנו, לנוכח השיחות האחרונות שהתקיימו עם אדוני, וגם לדייק פה כמה דברים שבהיבטים של השלכות רוחב היה חשוב לנו לומר את האמירה בכל זאת מטעמנו.
<כרמית יוליס: אז כפי שנאמר פה, המדיניות הזאת של לשווק קרקע גם שיש בה אנשים שמתגוררים היא כבר לא המדיניות הנוכחית והיא זו שהצריכה את ההתכנסות כדי לדון בכל הסוגיות המורכבות האלה שעלו.
<כרמית יוליס: הפיצוי שעליו מדברים הוא פיצוי ביחס לפרטים והוא מבטא את המדיניות של הממשלה.
<כרמית יוליס: הוא באמת לא פיצוי דווקא בהתאם לשטח ואנחנו לא רואים בזה כפיצוי בקרקע, ואני די מודאגת מהאנלוגיה ביחס למקרים אחרים, שבהם אגב זה שאדם מתגורר אז יצמחו כאן עילות לפיצוי מסוג קנייני, אני חושבת שאנחנו במטריה אחרת.
דוד אמסלם: אתם דואגים עכשיו למדינה?
דוד אמסלם: לכסף?
דוד אמסלם: לחוק?
<כרמית יוליס: לא, אנחנו מדברים על ההיבט המשפטי של הסוגיה הזאת.
דוד אמסלם: אנחנו נסדיר את הכול, אל תדאגי, אף אחד פה לא יעבור על החוק, אנחנו נדאג שיהיה חוק כזה.
<כרמית יוליס: לא, אני לא דואגת מזה, דווקא - - -
דוד אמסלם: ואז אתם תעבדו בצורה חוקית מאוד.
<כרמית יוליס: טוב, אני רוצה להמשיך.
<כרמית יוליס: ביחס לשכונת הארגזים, אני חושבת שהבשורה של הדיון הזה, כפי שאמרו פה מקבלי ההחלטות, היא שיש כוונה לבחון בעיון מתווה מיטיב ביחס למי שזכאי ובין היתר לבחון את התמורות.
<כרמית יוליס: אנחנו כמובן, בעבודה הפנים-ממשלתית, נהיה שותפים בבחינה הזאת, בין היתר כי עולות פה הרבה שאלות משפטיות, גם במערכת היחסים מול היזם שזכה במכרז - - -
<עובדיה גולדסטני: תעצרו תהליכים בינתיים.