GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון דה-הרטוך: המשמעות של הדבר היא שהם יופלו לרעה רק כיוון שלידם יש שכנים ערבים.
משה גפני: מה, אתה מציע שגם פה נכנס לפרטים?
אליהו ליפשיץ: אני חושב שצריך, כי ייווצר מצב שערים שיש בהן פחות בתי ספר יקבלו פחות מערים שיש בהן יותר בתי ספר.
משה גפני: מה הקריטריון שאתה מציע?
אמנון דה-הרטוך: במסגרת בג"ץ שהגישה מועצה דתית ראשון לציון שר הדתות קבע קריטריון של תמיכה לפי מספר התושבים היהודיים הנזקקים לשירותי הדת היהודית באותו מקום.
אמנון דה-הרטוך: על ידי המנגנון הזה פותרים את בעיית ההפליה שיכולה להיווצר.
נועה בן-אריה: כן, אבל אז איך אתה עושה את האחוז?
אמנון דה-הרטוך: ייקבע סכום מינימאלי לכל תושב יהודי באותה רשות מקומית.
מוסי רז: אני לא יודע למה חשבת שחשוב לקבוע את תקציב המינהלת כאחוז מסך התקציב של הרשות המקומית.
משה גפני: אלא איך?
מוסי רז: תקציב המינהלת צריך להיות תקציב שעונה על הצרכים שלה.
מוסי רז: העלה דה-הרטוך בצדק את השאלה של מספר התושבים היהודיים בכל רשות, אבל זה לא הקריטריון היחיד.
מוסי רז: אני לא חושב שהצרכים הדתיים בבני-ברק הם מחצית מהצרכים של שירותי הדת בתל-אביב.
מוסי רז: הצרכים יותר גדולים בבני-ברק כי יש שם הרבה יותר אנשים שנזקקים לשירותים האלה.
מוסי רז: יש ערים שמלכתחילה התקציב שלהן הרבה יותר גדול בגלל היותם מרכז, כמו העיר תל-אביב.
מוסי רז: זה לא הגיוני שבתל-אביב האחוז יהיה אותו אחוז כמו בבני-ברק.
משה גפני: לעניין הזה אין פתרון.
משה גפני: אם לא נקבע מה התקציב של הרשות יתחיל דיון שיכול להתנהל גם 10 שנים.
משה גפני: כל אלה שמערערים על כל החוק הזה יגידו "שמע, אתה ממוטט את שירותי הדת לא בגלל החוק אלא בגלל התקציב".
משה גפני: היו הצעות של 4%, של אחוז וחצי.
משה גפני: לקחתי את הממוצע כלפי מטה, כאשר הממוצע כלפי מטה הוא 2%.
משה גפני: זה נכון שיש עיר ש2% הוא גבוה מידי מכיוון שיש פחות תושבים יהודים שנזקקים לשירותי הדת, אבל יש גם ישובים ש2% הוא אחוז מאוד מאוד נמוך.
מוסי רז: כן, אבל בזה אתה עושה עוול פעמיים.
מוסי רז: אם תקבע רף של 2%, אז זה יהיה המינימום וגם המקסימום ואז אותה מועצה שהיום אצלה זה 3%,4% תקבל רק 2%.
משה גפני: יש מקומות שזה יותר מ3%.
עודד וינר: אם תיקח את כל המועצות המקומיות ותחבר אותן, אתה תקבל את הסכום הגלובאלי שמופיע באוצר לטובת הרשויות המקומיות.
אמנון דה-הרטוך: אני חושב שהפתרון יכול להיות שקובעים מה גודלו של תקציב הרשות, ואז אפשר לקבוע את התקציב המינימאלי של כל מינהלת.
אמנון דה-הרטוך: התקציב לא יפחת מאחוז או מאחוז וחצי.
משה גפני: אי אפשר לשים דבר כזה בחקיקה.
אמנון דה-הרטוך: גם בחוק הקולנוע המחוקק קבע מפורשת כמה כסף יוקצה במשרד התרבות.
אמנון דה-הרטוך: לקולנוע יש תקציב סגור, לא משנה מה קורה במדינה.
נועה בן-עריה: יש בעיה עם התקציב הכולל.
נועה בן-עריה: באותה בעיה נתקלנו כשנעשה התיקון לפקודת העיריות.
נועה בן-עריה: קביעת תקציב כולל כאיזה שהוא מדד עשוי להשאיר את המועצה ללא תקציב.
שלום בן-אבי: צריך לקחת בחשבון שהמועצות הדתיות נהנות מכל מיני שירותים שלא באים לידי ביטוי בתקציב.
שלום בן-אבי: זה לא רק ה60% או 40% שאנחנו קובעים, יש עוד דברים שהמועצה הדתית נהנית מהם.
שלום בן-אבי: אני חושב שמה שהוצע פה שהתקציב יהיה כולל והכסף יחולק בין כל המינהלות זה רעיון טוב.
משה גפני: אי אפשר לנתק את הרשויות המקומיות מן העניין.
משה גפני: הרשות המקומית היא הגוף השלטוני המקומי.
משה גפני: יש ראשי רשויות טובים.
משה גפני: יש ראשי רשויות שמתקציבם, בלי קשר ל40,60, עוזרים בבניית בתי כנסת, עוזרים בבניית מקוואות.
משה גפני: אני אתן לדוגמה את הרצליה.
משה גפני: בהרצליה העירייה עזרה לבנות בית כנסת.
משה גפני: אני מחפש דרך לא להוציא את הרשות המקומית באופן מוחלט מן העניין.
אמנון דה-הרטוך: איך אתה לא מוציא אותה כאן?
מוסי רז: עדיין בכל אחת מהאופציות אם ראש עיריית הרצליה תרצה לבנות בית כנסת היא תוכל, ואם היא לא תרצה היא תוכל שלא לבנות.
מוסי רז: אם התקציב של המועצות הדתיות הוא בערך 500-600 מיליון שקל לשנה, זאת אומרת שאנחנו מדברים על 100 שקל לכל אזרח שנזקק לחוק שירותי הדת.
מוסי רז: אפשר במקום ה-2% לקבוע את תקציב המינהלת על 100 כפול מספר התושבים הזקוקים לשירותי הדת.
עודד וינר: הרעיון לגבי התקציב של משרד הדתות לשנה הבאה הולך להיות לפי מספר התושבים של כל מועצה דתית.
אליהו ליפשיץ: מי מממן את עובדי הרשות והמינהלות?
אליהו ליפשיץ: הרשות עצמה.
אליהו ליפשיץ: המשכורת תבוא מקופת המדינה, ישירות מהרשות.
אליהו ליפשיץ: כאשר אנחנו מדברים על 2% תקציב, פירושו של דבר תקציב לפעילות.
אליהו ליפשיץ: כיום רוב התקציב לשירותי הדת הולך למשכורות.
אליהו ליפשיץ: זה אומר שאנחנו מכפילים או משלשים את התקציב הכולל של שירותי הדת, ולכן אפילו נתוני האוצר לא נכונים, כלומר הם הרבה יותר נמוכים.
משה גפני: הרעיון הוא לייעל את המערכת.
משה גפני: הבלניות לא צריכות לקבל פחות משכר מינימום, וראש המועצה הדתית צריך לקבל משכורת אחרת.
אליהו ליפשיץ: בכל המקומות הקטנים, שהם רשויות מקומיות שיש בהן רב מקומי, תקציב המועצה הדתית איננו 2% אלא 7% או 8% מתקציב הרשות המקומית.
משה גפני: אני מציע שתקציב המינהלת לא יפחת מ2% מסך תקציב הרשויות המקומיות המצויות באיזור פעילותן של המינהלות.
משה גפני: מועצת הרשות רשאית לקבוע את תקציב המינהלת בכל מקום ומקום כאשר הוא טעון אישור של רבני העיר.
אמנון דה-הרטוך: המשמעות אם כך היא הרחבה מאוד משמעותית של התקציב.
משה גפני: הסך הכל הכללי של תקציב שירותי הדת, אם אני לוקח בחשבון את כל הדברים, הוא 2%.
משה גפני: הרשות צריכה לקבוע את התקציב לכל מינהלת.
משה גפני: ברשויות קטנות יכולות להיות 3 משרות שעברו את ה-2%, לכן צריך לתת את היכולת למועצת הרשות לעשות את זה.
משה גפני: עם כל ההתנגדות של משרד האוצר, אני לא יכול לא לקבוע אחוז.
משה גפני: לא איכפת לי שתהיה הוראת מעבר שזה יהיה לפרק זמן מסויים.
עודד וינר: למה אתה הולך לפרטני ולא לכלל?
משה גפני: אני הולך לכלל.
משה גפני: אני מסכים ל3% אם משרד הדתות לא מתנגד.
אליהו ליפשיץ: משרד הדתות לא מתנגד.
משה גפני: הניסוח הזה הוא בסדר?
אמנון דה-הרטוך: אני חושב שהוא טוב יותר מאשר הניסוח הנוכחי.
אמנון דה-הרטוך: אין כאן מילה אחת בכל החוק הזה על ההכנסות העצמיות של הרשות.
משה גפני: אבל זה כתוב קודם.
משה גפני: זה צריך את האישור של השר ושל שר האוצר.
אליהו ליפשיץ: לא.
אליהו ליפשיץ: האישור של השר ושר האוצר זה לגבי גובה האגרות.
אליהו ליפשיץ: כאשר אנחנו מדברים על התקציב אנחנו חייבים להכניס את גורם האגרות.
משה גפני: אנחנו קובעים 2% של כל הרשויות בכלל.
משה גפני: אם יש רשות מקומית בארץ שבה אין מינהלת, הרשות הזאת לא נכללת בתקציב ולא לוקחים אותה בחשבון.
משה גפני: מדובר רק במקום שבו יש מינהלות.
ליאת כהן: 58.
ליאת כהן: "שכר רבני עיר ותקציב לשכותיהם ישולם ישירות מתקציבה הכללי של הרשות ולא מתקציב המינהלת.
אליהו ליפשיץ: האם שכר שאר העובדים יבוא מתקציב הרשות או מתקציב המינהלת?
אליהו ליפשיץ: הדברים לא ברורים.
מוסי רז: השאלה היא איך מחשבים את זה בחישוב של ה2%.
אמנון דה-הרטוך: 2% מתייחס לתקציב הרשות כולה בכל המדינה.
אמנון דה-הרטוך: החלוקה בין מינהלת למינהלת היא חלוקה פרטנית.
אליהו ליפשיץ: הסעיף הזה נוגע לתקציב הלשכות.
אליהו ליפשיץ: אנחנו יכולים להחליט שהמשכורת עצמה באה ישיר מקופת הרשות.
אליהו ליפשיץ: כאן אנחנו לא רוצים שתהיה תלות בין המינהלת לרבני העיר.
אליהו ליפשיץ: מי חותם על השיק?
אליהו ליפשיץ: האם כל רב ירוץ לראש רשות על כל הוצאה שיש לו, או שתינתן סמכות מסויימת לרבנים עצמם?
משה גפני: הכוונה בסעיף הזה זה למנוע ניגוד אינטרסים באישור תקציב המינהלת.
משה גפני: כשמאשרים תקציב למינהלת, רבני העיר מהווים גורם.
משה גפני: את הגורם הזה צריך לנטרל.
משה גפני: לא עניינם אם התקציב של המינהלת יהיה גבוה יותר או נמוך יותר.
אליהו ליפשיץ: כלומר העניין הוא תקציב מינהלת ותקציב ללשכת הרב.
אליהו ליפשיץ: צריך לציין שכמו שיש תקציב למינהלת יש גם תקציב ללשכת הרב.
משה גפני: למה הניסוח הזה לא טוב?
אליהו ליפשיץ: כי מהניסוח הזה אתה למד ששכר רבני העיר אולי היחידי שבה ישירות מהתקציב הכללי של הרשות.
משה גפני: הניסוח צריך להיות כזה שיהיה ברור.
אליהו ליפשיץ: כאשר מדובר על תקציב המינהלות, צריכים לציין גם תקציב לשכות.
משה גפני: את זה אני רוצה לנטרל.
משה גפני: הניסוח צריך להיות כזה שיהיה מובן שהשכר והלשכות של רבני העיר לא ייכללו בתוך תקציב המינהלת אלא בתקציב הרשות.
עודד וינר: ראש מינהלת יכול לסייע במישור המקומי לרב העיר וללשכה כתוספת נוספת ואז אתה יוצר כפילות.
משה גפני: יש את מועצת הרשות שהיא גוף מפוקח.
משה גפני: לא יכולים לתת כפול.
משה גפני: זה לא מה שהיה.
ליאת כהן: 59(א) "כל נכסי הרשות יהיו נכסי המדינה, בכפוף להוראות חוק נכסי המדינה.
ליאת כהן: (ב) המנהל, ביחד עם חשב הרשות, מורשה לייצג את הממשלה בעסקאות כאמור בסעיפים 4 ו-5 לחוק נכסי המדינה, למעט עסקאות במקרקעין, ולחתום בשם המדינה על מסמכים הנוגעים לעסקאות כאמור.
יורם עבודי: על אלה נכסים מדובר?
יורם עבודי: האם מדובר גם בנכסי מטלטלין וגם במקרקעין?
משה גפני: מה שמוגדר בסעיפים 4 ו-5.
יורם עבודי: מה קורה עם בתי עלמין?
משה גפני: נדבר על זה בסעיף 66.
ליאת כהן: שיא כוח אדם 60(א) "המועצה, בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה, תהא רשאית לקבוע את תקן עובדי הרשות.
ליאת כהן: (ב) שר האוצר, באישור הוועדה, רשאי להפחית את תקן עובדי הרשות; הפחתת תקן עובדי המחלקות ההלכתיות טעון הסכמת הרבנים הראשיים.
שלום בן-אבי: אני רוצה שהתקן לא יפחת מהתקן כיום.
משה גפני: הרעיון שעומד מאחורי העניין זה לייעל את הנושא של שירותי הדת.
משה גפני: מועצת הרשות יכולה להגיע למסקנה שעובדי שירותי הדת במדינת ישראל זה סתם ניפוח שכתוצאה מתשלומי המשכורות האזרח הרגיל לא מקבל שירותי דת.
שלום בן-אבי: ב-3.3.1999 חתמנו עם השילטון המקומי על כך שאפשר לעשות תוכנית הבראה.
שלום בן-אבי: פה אתה קובע באופן אוטומטי ששר האוצר.
שלום בן-אבי: .
משה גפני: גם היום על פי החוק שר האוצר רשאי לפטר עובדים.
שלום בן-אבי: הוא לא רשאי.
משה גפני: מוסי, מה אתה חושב לעשות עם זה?
מוסי רז: אני חושב שצריך להשאיר את זה כמו שזה רשום כרגע.
מוסי רז: אני לא מקבל את מה ששלום אומר.
משה גפני: תהיה הוראת מעבר על העובדים הקיימים.
משה גפני: אי אפשר לפטר עובדים בגלל שמישהו החליט.
משה גפני: באה מועצת הרשות ואומרת "תקן של עובדי השירותים הדתיים זה 1000 עובדים, אבל מספיק 900.
משה גפני: מכאן ואילך אנחנו לא מקבלים יותר מ-900".
שלום בן-אבי: אז תסייג.
משה גפני: יש הוראת מעבר.
משה גפני: אם הוראת המעבר לא תספק אותך נדבר על זה.
שמעון אולמן: צריך שיהיה מישהו מוסמך, כמו מי שהיום הוא ראש המועצה הדתית או רב העיר, כדי לומר שבעיריית חולון 3 לא ייכנסו כי הם לא מתאימים.
משה גפני: אתה מדבר על הוראת המעבר.
שמעון אולמן: הרשות תצטרך, אולי, לשלם להם פנסיה, אבל אתה חסכת 3 עובדים.
שמעון אולמן: אל תתן לאוצר להגיד "אתה יכול לפטר אנשים.
שלום בן-אבי: משרד הפנים קובע היום לכל רשות תוכנית הבראה שלא יותר מ-45% ילך לשכר עובדים.
שלום בן-אבי: אנחנו עומדים בזה.
שלום בן-אבי: במועצה הדתית אתה לא יכול לעשות את זה, כי במועצה הדתית 90% מהשירותים הם של בני אדם.
שלום בן-אבי: זה לא כמו בעירייה שמקבלת כסף מהארנונה או משירותים אחרים, פה כל הרשות היא של עובדים.
שלום בן-אבי: כל הבעיה של המועצות הדתיות הם לא העובדים הזוטרים שמקבלים 2000 ו-3000 שקלים, אלא של העובדים שמקבלים סכומים גבוהים מאוד.
משה גפני: זה נגמר.
שלום בן-אבי: ברגע שאתה נותן לאוצר את השוט הזה, הוא גם יקבע מה יהיה התקציב.
משה גפני: את התקציב אנחנו קבענו.
משה גפני: שר האוצר לא הולך לחסוך כסף בזה שהוא יוריד תקנים, מכיוון שהתקציב הוא בסביבות 2%.
משה גפני: רשאי שר האוצר, באישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת, להגיד שבמקום 1000 עובדים יהיו 900.
משה גפני: הוא לא חוסך כסף ב-100 תקנים האלה.
משה גפני: הוא חייב להעביר את זה לשירותי הדת, לא יעזור לו.
שלום בן-אבי: למה שהמועצה לא תקבע כמה עובדים היא צריכה?
עודד וינר: הרב גפני, אתה מוכן להסביר את הזיקה בין (א) ל(ב)?
עודד וינר: אם יש קיצוץ בתקציב המדינה לכולם אז מה זה קשור לתקן?
משה גפני: רוצים להפחית.
משה גפני: אני רוצה להדגיש את העניין הזה.
עודד וינר: קבעת את זה באישור הוועדה, באישור שר האוצר.
עודד וינר: מה קרה פתאום שאתה נותן לו את הזכות להפחית אחרי שקבעת את זה בהסכמתו?
עודד וינר: אני לא מבין את הצורך ב(ב).
משה גפני: אני מציע שנאחד את זה כך שייאמר שהמועצה, בהסכמת שר האוצר ובאישור הוועדה, תהא רשאית לקבוע את תקן עובדי הרשות, לרבות שינוים, הפחתתם וכו'.
שלום בן-אבי: אני חושב ש(א) מספק.
משה גפני: הרעיון מאחורי העניין הזה זה להשקיע פחות בתקנים.
אליהו ליפשיץ: יש המון שירותים שהמועצות הדתיות קונות או יכולות לקנות.
אליהו ליפשיץ: הדברים האלה חייבים להיות מוגדרים בצורה שוויונית.
משה גפני: כמציע החוק אני פתוח לכל הצעה אחרת.
משה גפני: אם משרד הדתות ימצא לנכון להציע משהו אחר, אני פתוח לכל הצעה.
משה גפני: שלום ותודה רבה.
משה גפני: אני מתכבד לפתוח את הישיבה, ורוצה להסביר לאורחים ולנוכחים במה מדובר ומדוע אנחנו כאן.
משה גפני: על פי תקנון הכנסת החדש רשאי חבר כנסת לפנות בבקשה לוועדה מוועדות הכנסת, לקיים דיון מהיר על נושא שיושב ראש הכנסת סבור שאכן זה נושא לדיון דחוף.
משה גפני: חבר הכנסת איתן כבל הגיש בקשה לדיון דחוף על שינויים שעומדת לערוך עירית תל אביב בכיכר רבין.
משה גפני: אנחנו קיימנו דיון אחד בנושא הזה.
משה גפני: נשאלת השאלה מדוע בכלל לקיים דיון בעניין הזה, הרי יש את ועדות התכנון, העיריה, ועדה מקומית ומחוזית – ומי שרוצה רשאי להגיש התנגדויות.
משה גפני: הצורך בדיון הוא בגלל שמדובר בכיכר רבין, שהיא כבר לא כל כך אתר עירוני.
משה גפני: את השם כיכר רבין אכן נתנה למקום עירית תל אביב.
משה גפני: נכון לרגע זה, מי שמוסמך לדון בענייני הכיכר זו עירית תל אביב והוועדה המקומית, ולכנסת אין בעצם סמכות סטטוטורית לדון בכך.
משה גפני: עם זאת, בגלל הרצון ובגלל הרעיון שעומד מאחורי העניין, שהכיכר היא בעצם אתר לאומי, קיימנו דיון.
משה גפני: אנחנו לא סיכמנו את הדיון אלא רק ביקשנו שעירית תל אביב תיידע אותנו בכל מה שעומד להתפתח בנושא הזה.
משה גפני: התברר שעירית תל אביב מתקדמת עם העניין.
משה גפני: אותנו היא לא יידעה בנושא.
משה גפני: מאחר וחבר הכנסת איתן כבל פנה אלי שוב, והזכיר את העניין הזה, אני ביקשתי לקיים את הדיון כאן.
משה גפני: אנחנו לא יריבים בעניין הזה, והאינטרס שלנו הוא אותו אינטרס, לפחות בחלק הזה, של מה שקשור לכיכר.
משה גפני: יכול להיות שעירית תל אביב בראייתה היום יומית, עקב המצוקות השונות, יכולה לפגוע גם בעניין הזה, תוך כדי הדברים.
משה גפני: לכן ביקשתי את קיום הדיון הזה, ואני מודה לראש העיר על כך שהוא נאות לארח אותנו.
איתן כבל: אני רוצה להתייחס לדברים משתי נקודות מבט.
איתן כבל: נכון שאל היושב ראש: מה לה לוועדת הכנסת לעסוק בעניין סטטוטורי כאשר יש ועדות תכנון שתיתנה מענה לעניין ולכל הבעיות?
איתן כבל: יחד עם זאת, כאנשי ציבור, כחברי כנסת,
איתן כבל: שמותקפים לא פעם – ובצדק – על חוסר מעורבות וחוסר עשייה במערכות השונות, מצאתי לנכון לפנות ליושב ראש הוועדה בבקשה לקיים דיון בעניין, גם בעקבות לא מעט פניות שלתושבים מתל אביב, וגם כמי שמנהל זה זמן רב מאבק סביב הנושא של רבין.
איתן כבל: מעבר לזה, חשבתי שנכון וראוי שחבר כנסת ייכנס ויפעל בעניין.
איתן כבל: חשבתי שכדאי שניכנס לעניין, לפחות על מנת מה שנראה כנקודת הפתיחה את העובדה שכיכר רבין, עוד בטרם הרצח הנורא הפכה להיות כיכר שאיננה רק כיכר של תל אביב.
איתן כבל: במידה מסוימת, בפועל, היא משמשת כמקום התכנסות, מקום ריכוז ומפגש של כלל החברה בישראל.
איתן כבל: ממה שהתברר לי, עירית תל אביב מתכוונת לשנות את פני הכיכר.
איתן כבל: כך התברר לי בתחילת הדרך.
איתן כבל: יתרה מכך, נאמר לי שהעיריה מתכוונת לבנות במקום חניה תת קרקעית.
איתן כבל: יש את הנושא של שינוי פני הכיכר, מחד, ומצד שני – הנושא של החניון התת קרקעי.
איתן כבל: לגבי החניון – אני חושב שזה מאבק עירוני נטו, ובו התושבים או כל מי שרוצה יכול לקחת חלק.
איתן כבל: אני חושב שזכותם הראשונה של תושבי העיר לומר את דברם בנושא הזה.
איתן כבל: יחד עם זאת, הקשר שאני רואה נגד עיניי הוא בשאלה מה משמעות בניית אותו חניון – בלי להיכנס לאלף ואחד דברים אחרים – אם יתחילו במקום בחפירה תת קרקעית.
איתן כבל: מדברים על לפחות שלוש שנים של עבודה, ואנחנו יודעים שבמקומותנו המשמעות היא הרבה יותר מכך.
איתן כבל: יתרה מזאת, משיחה עם מהנדס העיר, ומנתונים שקיבלתי, הבנתי שהכוונה היא לבנות את החניון בשיטת החפרפרת.
איתן כבל: אני לא מתמצא בדברים, וחשבתי שמדובר בחפירה תת קרקעית כאשר הפגיעה בחלק העליון היא מינימלית.
איתן כבל: כיוון שאני לא מבין גדול, פניתי לגוף שהוקם בכנסת, המ.מ.מ, שעורך עבור הכנסת וחברי הכנסת בדיקות ומחקרים שונים.
איתן כבל: הם אמרו שמדובר בשיטת החפרפרת.
איתן כבל: על פי נתונים שיש לי, זה יגרום לפחות לכך שאמנם הפגיעה בסביבה היא מינימלית, אך העבודה תתארך ב- 35 עד 50 אחוז מהזמן הדרוש.
איתן כבל: אני כבר לא מדבר על היבטים טכניים אחרים של איטום וכן הלאה.
איתן כבל: אינני איש מקצוע.
איתן כבל: אני גם לא רוצה להתייחס לעובדה שהשיטה הזו אמורה לייקר בצורה דרמטית את מחיר החפירה.
איתן כבל: כך לפחות נאמר באותו נייר שהועבר אלי.
איתן כבל: אני אומר לך, אדוני ראש העיר: ניתן לומר שאין זה ראוי להתערב בעבודתה של רשות עירונית, אבל יחד עם זאת, ולמרות שיחות שהיו בינינו ועם אנשים אחרים, אני עדיין דבק בעמדתי שכיכר רבין איננה כיכר של עירית תל אביב בלבד, במובן הלאומי.
איתן כבל: היא אמנם כיכר שמטופלת על ידי עירית תל אביב – ובצורה יוצאת מן הכלל, אני חייב לומר – אך כמקום התכנסות מרכזי, לא ראוי לעיריה להשבית את האפשרות של התכנסות בה.
איתן כבל: זו כיכר של כל עם ישראל על גווניו, קבוצותיו ופלגיו.
איתן כבל: קראתי לא מעט מאמרים מקצועיים סביב העניין.
איתן כבל: אני פונה אליך, אדוני ראש העיר: אל תקלקל.
איתן כבל: למרות שהעניין נראה על פניו קטן וחסר משמעות, יש לכך משמעות ציבורית גדולה וחשובה, גם לאנשים כמוני.
גילה הרץ: יש איזה פרט שאתם לא יודעים – יש 7,200 מ"ר מעל פני הקרקע - -
איתן כבל: בדיון שזומן לבקשתי לפני מספר חודשים סוכמו דברים על דעת היושב ראש וחברי הוועדה.
איתן כבל: היתה מחלוקת על מה שמתוכנן להיות שם.
איתן כבל: מכיוון שהעיריה טענה שהתוכניות עדיין לא מוכנות ושחלק מהדברים שנשמעים אינם תואמים את המציאות, אמרנו שבמידה והעיריה תמשיך בהכנת התוכנית, ותרצה להגיש אותה לוועדות הסטטוטוריות לאישור –תהיה פניה רשמית לוועדה, והיא תתכנס ותראה במה דברים אמורים.
איתן כבל: האם, כפי שציינת יש תוכנית לבניה מעל לכיכר – עד לרגע זה אינני יודע אם זה נכון.
איתן כבל: אני יכול להסתמך רק על דברי ראש העיר ומהנדס העיר, שזה לא יהיה, אבל הדברים נאמרים אחרת.
איתן כבל: אין דבר יותר ברור מאשר תוכנית שהובאה לאישור לוועדה המקומית והוצגה לאישור בוועדה המחוזית- ואז, או שזה מופיע או שלא.
גילה הרץ: מה זה לא מופיע?
גילה הרץ: הדברים צריכים להיות על השולחן.
משה גפני: היות ויש פה בעיה עובדתית – כלומר, מחלוקת לגבי העובדות, אני מבקש מראש העיר או מהנדס העיר לתאר את פני הדברים.
רון חולדאי: מהנדס העיר ירחיב על כך.
רון חולדאי: יש, אגב, החלטה כתובה של ועדה מחוזית.
משה גפני: אני אומר לך מה השאלה לגבי העובדות – מה הולכים לעשות מעל לכיכר.
משה גפני: השאלה שיותר חשובה, ואותה קצת יותר קשה לברר היא: אם, אכן, עומדים לבצע את העבודות להקמת החניון, מה יקרה בתוך פרק הזמן הזה בכיכר.
פאר ויסנר: ברשות היושב ראש הייתי מבקש להתייחס לשאלה האם יש בכלל צורך בחניה מתחת לכיכר.
פאר ויסנר: יש בידי מסמך שאומר שאין צורך.
משה גפני: מה שאתה מעלה עכשיו זו שאלה לדיון אחר לגמרי, שלא קשור לדיון על העובדות.
פאר ויסנר: לא, זה חלק מהדיון – איך נולד בכלל הצורך בבניית חניה, וממה הוא התפתח.
משה גפני: אנחנו נחזור לדיון העובדתי.
משה גפני: אני מעביר את רשות הדיבור למהנדס העיר.
דני קייזר: הייתי רוצה לשים את הדברים גם בקונטקסט המקומי וגם בקונטקסט הרחב יותר.
גילה הרץ: מדוע ראש העיר עוזב את הדיון?
משה גפני: זו זכותו, מבחינת הנוהג בוועדות הכנסת.
דני קייזר: דובר כאן קודם על ההיסטוריה, ובמצגת לפניכם יש 4 צילומים שמציגים את התפתחות כיכר רבין, ובשמה הקודם – כיכר מלכי ישראל, משנת 49, דרך שנת 60, 68 ו – 2000, עד שהיא הגיעה למתכונת שלה היום.
דני קייזר: אפשר לראות איך העיר התפתחה מסביבה, והותירה את השטח של הכיכר כחלל עירוני גדול.
דני קייזר: הכיכר נמצאת על מפגש של שדרות ח"ן ושדרות בן גוריון.
דני קייזר: בשנת 39 המקום הזה שימש כמקום לעצרת, בצומת הרחובות בלוך ואבן גבירול, כהפגנה נגד הספר הלבן.
דני קייזר: המקום משמש אכסניה לפעילויות רבות, שונות ומגוונות.
דני קייזר: לצערנו קרה כאן גם האירוע הנורא של ה- 4 בנובמבר.
דני קייזר: המקום מהווה מקום מפגש ופעילות קבוע ושוקק חיים בעיר.
דני קייזר: אני רוצה להציג את ההיסטוריה הקרובה יותר.
דני קייזר: יושב אתנו כאן ישראל גודוביץ', מהנדס העיר הקודם, שבחזונו התחיל לקדם מהלך של פיתוח חניון תת קרקעי מתחת לכיכר רבין.
דני קייזר: יש לי סיכומים של דיונים.
דני קייזר: אנחנו המשכנו את המהלך.
דני קייזר: אנחנו רואים בפרוייקט של הסדרת תוספת חניה במרכזה של העיר פרוייקט של התחדשות עירונית.
דני קייזר: הפרוייקט בא לענות על השתלטות של כלי רכב על מדרכות ועל כיכרות, שדוחקת את הולכי הרגל מהסביבה האורבנית ההיסטורית הטיפוסית של תל אביב.
דני קייזר: הפרוייקט בא לענות על דבר שאנחנו רואים אותו קורה כל יום, של הפיכת גינות ומרווחים קדמיים של בתים בתל אביב, בסביבה הקרובה לכאן, לחניונים.
דני קייזר: במקום ירק אנחנו מקבלים משטחי חניה.
דני קייזר: הפרוייקט בא להתמודד עם העומס של התנועה – מכוניות ומובילים שונים שמספקים שירותים שונים לרווחת התושבים.
דני קייזר: הקונפליקט הוא בין הצרכים ובין הקיבולת הקיימת, שגורם לחוסר ביקוש לדירות במקום הזה, על ידי משפחות עם ילדים, ובין היתר הוא מביא לזה שאין תחלופה של אוכלוסייה - -
גילה הרץ: איך אתה יכול בכלל להגיד את זה?
גילה הרץ: זה בגלל זה?
דני קייזר: האוכלוסייה המתבגרת נשארת במקום, יש שחיקה של מבנים ותשתיות כתוצאה מזה, יש עצירה של חיי הקהילה.
דני קייזר: זה מביא לניצול לא נכון - ואנחנו רואים את זה מהתפוסה בבתי הספר ובגנים שבסביבה.
דני קייזר: מעבודה שאנחנו עשינו, מתברר שאנשים עם ילדים, שרוצים לבוא ולגור בליבה של העיר, לא באים.
דני קייזר: אני לא מדבר על דירות שכורות.
פאר ויסנר: איפה הדו"ח הזה?
דני קייזר: הנושא הזה עלה במסגרת סדנאות עם תושבים שקיימנו במסגרת התוכנית האסטרטגית לעיר תל אביב.
גילה הרץ: זה ממש נורא להביא את הדבר הזה בתור עדות פה.
דני קייזר: מטרת הפרוייקט היא סיוע להתחדשות עירונית בסביבת כיכר רבין, על ידי מציאת פתרון לבעיה המנוונת של מצוקת חניה, שימוש בכלל הכיכר לרווחת תושבי הסביבה, ניצול הדימוי הציבורי של הכיכר לטובת כלל הקהילה – ואני אתייחס לכך בהמשך, מתן פתרונות פיזיים לפעילות קהילתית.
דני קייזר: כל אלה צריכים להביא ביטחון ורווחה לתושבי הסביבה, להעלאת ערך הנכסים, לכניסת אוכלוסייה צעירה ויציבה, שיפוץ ותחזוקה נאותה של בניינים, ולניצול טוב יותר של התשתית בסביבה.
דני קייזר: כשאנחנו מדברים על כיכר רבין אנחנו מדברים על כיכר שמתפקדת ב- 4 מישורים.
דני קייזר: במישור האחד, הלאומי, היא מתפקדת ככיכר העם, והזיכרון הקולקטיבי שמאפיין אותה.
דני קייזר: המישור השני הוא המישור העירוני – זו כיכר העיריה, המרכז האזרחי של תל אביב.
דני קייזר: המישור השלישי הוא כיכר של הרובע.
דני קייזר: גרים סביב הכיכר הזו אנשים שיכולים, צריכים ואף נהנים ממנה.
דני קייזר: ומישור נוסף הוא הכיכר עצמה – כחלל עירוני בפני עצמו.
דני קייזר: אני אעבור בקצרה על תפקודה של הכיכר בעיר כולה.
דני קייזר: אנחנו רואים שהכיכר נמצאת על התפר שבין החלקים המודרניים יותר שלה ובין החלק ההיסטורי של העיר.
דני קייזר: אנחנו רואים שהיא נמצאת כחלק מרצף של פעילות ירוקה של שדרות בעיר.
דני קייזר: הכיכר עצמה היא חלל פתוח גדול יחיד במינו בעיר, היא חלק ממערך של פעילויות ציבוריות בעיר, כמו: בית החולים "איכילוב", קרית התרבות של המשכן לאומנויות, בית המשפט ומוזיאון תל אביב, ומבנה העיריה.
דני קייזר: אנחנו בחנו שטח של כ- 500 מטר מסביב לכיכר, על הצרכים הקיימים בו.
דני קייזר: בשטח הזה גרות 21 אלף משפחות, מהן 10 אחוז עד גיל 18, 30 אחוז מעל גיל 55, 10 אלף יחידות דיור, ו – 720 אלף מ"ר.
דני קייזר: יש בסביבה כ- 700 יחידות משרדים ב- 90 אלף מ"ר.
דני קייזר: יש כ- 450 יחידות מסחר ב- 28 אלף מ"ר.
דני קייזר: עיקר השטח הוא שטח מגורים.
דני קייזר: יש כ- 28 אלף מ"ר.
דני קייזר: הייעודים הקיימים מסביב הם בעיקר ייעודי מגורים.
דני קייזר: השטחים האחרים הם למבני ציבור, והכיכר עצמה מיועדת לשטח ציבורי פתוח.
דני קייזר: הבינוי מסביב מתאפיין בבניינים של שלוש או ארבע קומות, כאשר רק סביב הכיכר עצמה ראו לנכון – ונכון עשו – לבנות מבנים עד 6 קומות.
דני קייזר: בניין העיריה, כדופן בעלת משמעות, הוא בניין בעל 12 קומות.
דני קייזר: שטח הכיכר שבין דפנות הבניינים, הוא 42 דונם.
דני קייזר: השטח של המשטח עצמו, המרוצף ככיכר, הוא 17 דונם.
דני קייזר: הממדים הם 160 מ"ר ממזרח למערב, ו – 260 מ"ר מצפון לדרום.
דני קייזר: לגבי ביקושי החניה כפי שאנו מכירים בשטח: למגורים אנחנו צריכים, על פי תקן רגיל ומקובל היום, 10,746 מקומות חניה.
דני קייזר: מסחר דורש 1,031 מקומות חניה.
דני קייזר: המשרדים דורשים 2,493 מקומות חניה, ושטחי הציבור – 514 מקומות חניה.
דני קייזר: סך הכל- 14,784 מקומות חניה נדרשים על פי תקן, ועל פי מה שבנוי היום.
דני קייזר: מצאי החניה, לעומת זאת, מה שיש בפועל הוא: חניה לאורך הרחובות, בספירה ליברלית ככל האפשר, כולל מקומות חניה המסומנים בצבעי אדום לבן: 2,600 עד 3,000.
דני קייזר: בחניונים ציבוריים בתשלום – 1,300 מקומות חניה קיימים.
דני קייזר: חניה במגרשי המגורים עצמם – הערכנו 25 אחוז מהביקוש, וזו הערכה אופטימית מידי- 2,500 מקומות חניה.
דני קייזר: סך כל מצאי החניה – 6,400 מקומות חניה.
דני קייזר: אנחנו מדברים על פער של בין 8,000 ל- 8,400 מקומות חניה שצריכים להיות כאן.
דני קייזר: הפער הזה, אם הוא לא קורה במקומות מוסדרים, הוא קורה בצורה פרועה ברחובות, והוא מכביד ביותר על החיים.
דני קייזר: אם אנחנו מדברים על כיכר העם, אנחנו רוצים שזו תהיה כיכר שמשמשת לפעילויות ציבוריות, זירה לאירועים בגדלים שונים.
דני קייזר: כאשר אני מדבר על כל הדברים האלה, הם מובטחים בתוכנית כפי שהבאנו לוועדה המקומית והמחוזית.
משה גפני: לא בונים על הכיכר?
דני קייזר: אני אגיע לכל הדברים.
גילה הרץ: בונים או לא בונים?
דני קייזר: לא בונים.
דני קייזר: פני הכיכר יהיו פתוחים ופנויים לחלוטין, למעט מבנים מינימליים שנדרשים למרתף בהיקף כזה, שנמצא מתחת לכל שטח הכיכר, שיאפשרו שטח מדרגות ומעלית, על מנת לצאת מן החניון בשולי הכיכר.
דני קייזר: כידוע, כאשר בונים חניון כזה יש פתחי מילוט, וחדרי המדרגות צריכים להיות במקומות מסוימים ומרחקים מסוימים.
דני קייזר: מעבר לזה אין תוספת של מטר מרובע אחד בשטח הכיכר.
משה גפני: כמה אחוז מהכיכר לוקחים אותם מבנים שהזכרת?
דני קייזר: נדמה לי ש- ½ אחוז זה הרבה.
משה גפני: זה מה שהופקד?
דני קייזר: זה עוד לא הופקד בפועל, זה אושר להפקדה.
דני קייזר: אני אסביר מאיפה באה ההערכה של אלפי המטרים הבנויים.
דני קייזר: זה לא בתחום הכיכר.
דני קייזר: אנחנו מבקשים שתת הקרקע ישמש, חוץ מהחניון, גם לצרכים לוגיסטיים של העיריה.
דני קייזר: היום, מחסני מל"ח נמצאים כאן, במרתף השני של העיריה, בתנאים שאינם סבירים לעניין הזה.
דני קייזר: אנחנו רוצים לייצר אפשרות של מרכז חירום ושירותי חירום אחרים של העיריה.
דני קייזר: אין לזה שום פעילות חיצונית, זה מתחת לפני הקרקע.
דני קייזר: אנחנו מדברים על שיפור הגדרת החלל של הכיכר, ברמה של עיצוב אורבני בלבד, ועל חיזוק הקשרים ומערך הקשרים בין הסביבה לכיכר.
דני קייזר: כאשר אנחנו מדברים על תכנון הכיכר ככיכר עיריה, כמרכז האזרחי של העיר, אנחנו מדברים על הפיכת הכיכר למבואה העירונית.
דני קייזר: הכיכר תוכננה כמקום שממנו יעלו אל בניין העיריה.
דני קייזר: הדבר הזה לא ממש מתפקד היום.
דני קייזר: אנחנו מדברים על פונקציות תת קרקעיות של חניה, ופונקציות לשירות הציבור.
דני קייזר: אני מקווה שיום אחד נוכל לשקם ולשפץ את דופן הכיכר ואת סביבתה.
דני קייזר: ניצול חשיבותה ודימויה הציבורי של הכיכר היא אחת המשימות שלנו.