GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוחנן בכלר: אם החוק הזה יאפשר צמצום פערים, כי על זה אנחנו מדברים, אם החוק הזה יאפשר שיפוי של ארגונים קהילתיים רציניים בארץ, שמסוגלים לתת שירות בלתי רגיל לנוער שלנו ולאנשים שזקוקים – ויש הרבה מאד - - -
דוד אמסלם: יוחנן, אתה נכנס כבר לתכנית העבודה.
<יוחנן בכלר: לא, לא, אבל זה חשוב שבסוף ייאמר שזה לא עניין של לדאוג רק למנהלים, כי הנושא האזרחי הוא חשוב מאד.
<יוחנן בכלר: אין ויכוח - - -
דוד אמסלם: אני לא נכנס למבנה הארגוני עכשיו, מי מתקצב אותו.
<צביקה צ'רנחובסקי: דודי, חשוב לי להדגיש, הנושא חותך מחנות וגוונים.
דוד אמסלם: נכון, את זה הבנתי.
דוד אמסלם: תמיד אתה אומר את המשפט הזה.
<צביקה צ'רנחובסקי: זה חשוב לי.
<צביקה צ'רנחובסקי: יש פה את מוחמד מסרי מבית חנינא, יש את קסלר מרכס שלמה.
<צביקה צ'רנחובסקי: אני מציע שלפחות ניתן להם.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, בוא נשמע את מוחמד, בבקשה.
<מוחמד מסרי: אני חושב שקודמי כיסו את רוב הנושאים, אבל בעיר מעורבת, אני חושב שהדבר הזה הכרחי, במיוחד בתקופה הזו.
<מוחמד מסרי: מאז איחוד העיר עד היום, האוכלוסייה הערבית לא מיוצגת.
<מוחמד מסרי: המנהלים הקהילתיים עושים משהו בכיוון של האיזון של הדמוקרטיה.
<מוחמד מסרי: זאת אומרת היום אין פרויקט שמתקיים בבית חנינא, בין אם זה מבחינת בתי ספר, ניקיון, חינוך, תכנון, כל הדברים האלה, בכל הפרויקטים שהעירייה מטפלת בהם, המנהל הקהילתי הוא בחזית.
<מוחמד מסרי: מישהו אמר שהאוכלוסייה, התושבים חכמים.
<מוחמד מסרי: אנחנו הגענו למצב שהעירייה שינתה נהלים ותקנות בהעברת בקשות לתכניות והיתרי בנייה.
<מוחמד מסרי: זאת אומרת יוזמה של הציבור - - -
דוד אמסלם: בסדר, עשו שיתוף ציבור עם המנהלים.
<מוחמד מסרי: שיתוף וזה הגיע לזה ששינוי נהלים.
<מוחמד מסרי: אז הדבר הזה, מה שאמרו, אני אחזור על זה, שאנחנו תלויים בחסדי מועצת העיר וראש העיר.
<מוחמד מסרי: אם ראש העיר ומועצת העיר לא רוצים את הדבר הזה, אז הם בקלי קלות יכולים לחסל אותו.
<מוחמד מסרי: ואנחנו רוצים שיהיה לנו מעמד.
<תומר קאופמן: לא כבודו.
<תומר קאופמן: קוראים לי תומר קאופמן, אני שימשתי 25 שנה חבר בהנהלה של מינהל קהילתי לב העיר.
דוד אמסלם: תומר, אני אתן לך - - -
<תומר קאופמן: חצי שנייה.
דוד אמסלם: חצי שנייה.
<קריאה: הוא מסוכן, דודי, תיזהר.
<תומר קאופמן: ממש לא.
<תומר קאופמן: אני רגוע עם הכדורים שלי.
<תומר קאופמן: מה שאני מציע ליושב ראש הוועדה הנכבד ולוועדה שתדון בחוק הזה, זה לקחת את הקייס של המינהל הקהילתי לב העיר, ללמוד אותו מתחילתו, מימיו הראשונים עד ימיו האחרונים עכשיו, ומשם לקום ולעשות מעשה שלא ייתן את הכוח השרירותי ביד של ראש עיר, רשות, לעשות במנהלים הקהילתיים כאילו שזה של - - -
דוד אמסלם: הבנתי את זה.
דוד אמסלם: קסלר, בבקשה.
<שמואל מרדכי קסלר: ברשות יושב הראש דודו אמסלם, חברי הכנסת, דב חנין - - -
דוד אמסלם: לא צריך, תוותר על זה.
דוד אמסלם: תעבור לעניין, קסלר.
דוד אמסלם: אצלי בוועדה, יספרו לך, אין כבודו ואין חבר כנסת.
דוד אמסלם: תעבור ישר לעניין, חבל על הזמן.
<שמואל מרדכי קסלר: לא משנה.
<שמואל מרדכי קסלר: אני רוצה קצת להעיר.
<שמואל מרדכי קסלר: כולם דיברו פה, כדי לא לחזור על הדברים, אני חייב לציין.
<שמואל מרדכי קסלר: קודם כל אני נמצא במערכת כבר 30 ומשהו שנה, חלק נכבד אני גם הייתי יושב ראש מינהל קהילתי.
<שמואל מרדכי קסלר: הייתי חבר בדירקטוריון של החברה הירושלמית, כך שאני מכיר את המערכת הזאת טוב מקדימה, מאחורה.
<שמואל מרדכי קסלר: הרעיון של נושא המנהלים הקהילתיים, אני חושב שזה הזמן, זה בא בזמן טוב.
<שמואל מרדכי קסלר: לפי הרוח הגבית שאנחנו מקבלים מעיריית ירושלים בזמן האחרון, עיריית ירושלים מבינה שהמנהלים הקהילתיים זה כלי עזר לעירייה.
<שמואל מרדכי קסלר: אם עד היום היו שומעים את הדעה שלנו בתור 30%, 40% - הרוח הגבית שאנחנו מקבלים מעיריית ירושלים, זה שיותר שמיעה.
<שמואל מרדכי קסלר: איפה הבעיה?
<שמואל מרדכי קסלר: וצריך לדעת איפה הבעיה ומה הפתרונות שצריך למצוא להם.
<שמואל מרדכי קסלר: מדברים פה על הנושא של הסדר העניין של המנהלים הקהילתיים.
<שמואל מרדכי קסלר: הנושא הזה, כמו שהיה לאחרונה עם השביתה של עיריית ירושלים, כל המנהלים הקהילתיים קיבלו הודעה – עקב אי תקציב, נא לקצץ 50% מהפעילות.
<שמואל מרדכי קסלר: לא מהפעילות, אלא משכר כוח העבודה, שזה אומר להשבית את כל המינהל הקהילתי וזה דבר שצריך למנוע אותו, כי המנהל הקהילתי בסך הכל מהווה זרוע ביצועית לעיריית ירושלים והכרה של השטח יותר טוב.
<שמואל מרדכי קסלר: אם אנחנו מדברים בנושא של השלגים של אשתקד, כי השנה עוד לא היו שלגים, המנהלים הקהילתיים נפקדו בשעות חירום עם מערך חירום בצורה שנתנה מענה לתושבים, שהעירייה בתור גוף כזה גדול לא מסוגלת לתת את זה, אם זה בנושא הזה.
<שמואל מרדכי קסלר: עיריית ירושלים בשנים האחרונות עשתה את הרובעים ולכאורה זה התקדמות כאילו ממה שאנחנו מדברים.
<שמואל מרדכי קסלר: מנהלים קהילתיים, רובעים, להחיל את חוק הרובעים.
<שמואל מרדכי קסלר: אני לא הייתי קורא לזה לעשות חוק חדש.
<שמואל מרדכי קסלר: זה בסך הכל להחיל את החוק שקיים על המנהלים הקהילתיים.
<שמואל מרדכי קסלר: אבל הנושא של הרובעים של עיריית ירושלים יצר מצב מאד לא בריא.
<שמואל מרדכי קסלר: היום מנהל קהילתי בנוי מ-15 חברי הנהלה ש-9 מהם נציגי ציבור ו-6 חברי עירייה, שאחד מהם זה מנהל הרובע, כשמנהל הרובע למעשה אמור להיות מתאם בין המינהל הקהילתי לבין זה.
<שמואל מרדכי קסלר: יש גם חברי הנהלה בתקן של זה, זה מנהל לשכת רווחה.
<שמואל מרדכי קסלר: ולכאורה, מה שיוצא ולמרות שעשו תקנון אחיד, עדיין יש בעיות עם הקונפליקטים בין זה.
<שמואל מרדכי קסלר: זה נראה כאילו שיש כאן הנהלה, יושב ראש הנהלה ועוד שני ראשים שהם יש להם את הראש שלהם ומבחינה חוקית הם יותר – אולי רווחה ודאי יותר חוקית, החוק שלה מבחינת החוק יש לה יותר סמכויות – ואת הנושא הזה צריך להסדיר בקטע הזה.
<שמואל מרדכי קסלר: שנייה אחת.
<שמואל מרדכי קסלר: לסיום, אני מבין שיש פה בעיה של ביזור סמכויות של עירייה נבחרת לתושבים נבחרים.
<שמואל מרדכי קסלר: את הנושא הזה החוק צריך להסדיר.
דוד אמסלם: הגברת ציפי רון, בבקשה.
<ציפי רון: קודם כל אני שמחה מאד על הדיון.
<ציפי רון: לא נעים לי להגיד, בעצם אני הראשונה שמייצגת את המגזר של 51% מהאוכלוסייה.
<ציפי רון: עד עכשיו לא דיברה אף אחד מהמגזר הזה וזה דיון שנוגע לחיינו היומיומיים.
<ציפי רון: המינהלים הקהילתיים מפעילים מעונות, גני ילדים, קייטנות, מטפלים בקשישים וכן הלאה.
<ציפי רון: אנחנו מדברים, למשל לפי הדוגמא של ירושלים, על מנהל כמו זה שאני פעילה בו, יובלים, שהוא הרבה יותר גדול מסדר הגודל של עיר ממוצעת בישראל.
<ציפי רון: יותר מנהרייה, יותר מדימונה, יותר מהרבה ערים אחרות.
<ציפי רון: אני חושבת שהקהילה שחיה במקום הזה, צריכה להיות מעורבת בצורה מאד מסודרת, מאד מובנת בחיי היום יום שלה, בניהול חיי היום יום שלה, בתכנון, בבניה, במעונות, ברווחה וכן הלאה.
<ציפי רון: היום הדברים האלה מוסדרים.
<ציפי רון: אנחנו נדים מצד לצד, אין סדר בדברים האלה.
<ציפי רון: ואני חושבת שהגיע הזמן לתת העצמה לתושבים, לתת לתושבים אפשרות להיות מעורבים בצורה הרבה יותר מעמיקה בניהול חיי היום יום שלהם, שזה נעשה באמצעות המנהלים.
<ציפי רון: לא מאבקים.
<ציפי רון: לא מלחמות, אלא בשקט, בשלווה ובצורה מוסדרת, והגיע הזמן לעשות את זה.
דוד אמסלם: תודה רבה ציפי.
דב חנין: קודם כל אני שמח להצטרף למשפחה הירושלמית הגדולה הזאת.
דב חנין: אני פה מרגיש אורח.
דוד אמסלם: כן, נוריד אותך למקווה למטה קודם.
דב חנין: אני רוצה לומר לכם שהניסיון של המנהלים הקהילתיים בירושלים הוא ניסיון מאד מאד מעניין ואני בטוח שמקרוב אתם רואים גם את המורכבויות, את הקשיים והבעיות, וחלק מהדברים גם עלו כאן בדיון.
דב חנין: אבל אחרי שאני אומר את כל הדברים האלה, אני אומר שזה ניסיון שאפשר ללמוד ממנו הרבה מאד במקומות אחרים.
דב חנין: אני למשל מגיע מעיר שבה בין העירייה לבין התושב, אין את הרובד הזה, תל אביב יפו, והדבר הזה מאד מאד חסר.
דב חנין: מה שאתם אמרתם קודם על זה שמינהל קהילתי שעובד נכון הוא כלי נהדר לעירייה לקדם דברים ולהזיז יוזמות וכדומה, ומהצד השני הוא גם כלי לתושבים להתבטא, להשפיע, לנסות להיות מעורבים יותר וכדומה.
דב חנין: אני חושב, אדוני יושב הראש, הניסיון הזה שלכם בירושלים הוא ניסיון שמחייב אותנו ללמוד באמת לעומק.
דב חנין: אני קצת מצטער שאני פה בייצוג כל כך נמוך של המיעוט הלא ירושלמי.
דב חנין: אני חושב שכדאי היה את הניסיון הירושלמי הזה לנתח ולנסות להפיץ אותו, כי יש פה המון המון מה ללמוד גם בערים אחרות, בוודאי בערים הגדולות.
דוד אמסלם: יוסי, בבקשה.
<יוסי טלגן: כמו שאתה מכיר אותי, אני לא אוהב לחזור על הדברים של אחרים, לכן אני - - -
דוד אמסלם: אבל לחדד בסדר.
<יוסי טלגן: לא, אני גם לא רוצה לחדד.
<יוסי טלגן: אני רוצה להיות שותף להחלטות שאתה תקבל – איך עושים את זה בערים אחרות.
<יוסי טלגן: יש לנו לכולנו ילדים ונכדים שגרים בערים אחרות ואני רואה את הבעיות שהם מתמודדים בייצוגם מול המערכת העירונית.
<יוסי טלגן: ואני זוכר, לפחות בתקופות רבות שגם אתה היית שותף להן ואנחנו פה בעצם משכנעים את המשוכנעים.
<יוסי טלגן: אנחנו רוצים שזה יתפרש למקומות אחרים.
<יוסי טלגן: והמפתח לפי דעתי, וזה מה שנאמר פה בגלוי וגם ברמז, זה ביטחונם של חברי המועצה וראש העיר.
<יוסי טלגן: ולכן, אם, ואני אולי גולש פה ובזה אני אסיים, אם צריכה להיות המלצה, זה לבחור כפיילוט עירייה שבה יש ראש עיר חזק, שמאמין בכוחו, שמאמין בצדקתו, בדרכיו, ואני חושב שזו יכולה להיות ההצלחה השנייה.
<יוסי טלגן: כי אנחנו זכינו לעבוד עם ראש עיר שהרגיש מספיק חזק כדי לבזר את האחריות ולהאמין באזרחים.
<יוסי טלגן: אני מסכים עם מה שאורי אמר.
<יוסי טלגן: אנחנו במקום לפתח אזרחים בעלי מודעות אזרחית, אנחנו הופכים אותם לאנשים אדישים ועוד יותר גרוע, מתוסכלים.
<יוסי טלגן: ואני חושב שהתפקיד שלנו הוא לגרום לאנשים להיות מעורבים, להיות אכפתניקים ולהשפיע.
<יוסי טלגן: תודה.
דוד אמסלם: תודה, יוסי.
דוד אמסלם: אני רוצה לעבור בבקשה לעיריית ירושלים.
דוד אמסלם: נשמע את איילה וול, הממונה על המנהלים הקהילתיים בעיריית ירושלים, בבקשה.
<איילה וול: טוב, אני אתן את הפריזמה של הרשות המקומית.
<איילה וול: עיריית ירושלים באמת, אני חושבת שהיא אחת העיריות האמיצות בארץ, אם לא בעולם.
<איילה וול: אני לא חושבת שמודל כזה קיים והלל שמיד יידע להגיד לנו.
<איילה וול: העירייה הזאת בעצם הגדירה לפני מספר שנים את המבנים הקהילתיים כתאגיד מעין עירוני, שהוא בתקנון האחיד שנחתם עם כל המנהלים הקהילתיים ואושר במשרד הפנים.
<איילה וול: 60% תושבים שיש להם זכות וטו על כל ההחלטות שנעשות בתאגיד הזה ו-40% זה נציגי עירייה שהם אנשים לא פוליטיים, אלא רק עובדי עירייה שבעצם תפקידם זה לתאם ולקשר בין המנהל הקהילתי לבין הרשות המקומית.
<איילה וול: אני חושבת שעצם זה שהעירייה הגדירה את זה בחוק לפני מספר שנים וכל המנהלים חתמו וזה אושר במועצת העיר, זה כבר משהו שמאד חיזק את המעמד של המנהלים הקהילתיים ואני מצטרפת פה להמלצות.
<איילה וול: אני חושבת שבהחלט זה משהו שיועיל מאד לכל הרשויות בארץ וצריך לשכפל את המודל הזה, על כל המורכבויות שבו.
<איילה וול: אני יכולה להגיד שמבחינת עירייה זה מייצר הרבה מאד מורכבות לעירייה ואתגר, אבל אני חושבת שברוב המקרים, אם נבדוק, בסופו של דבר הכוח של האזרחים יותר חזק, ובסופו של דבר החלטות שהתושבים מובילים, העירייה כן בסופו של דבר הולכת איתם.
<איילה וול: ועיריית ירושלים אני חושבת מספיק צנועה ויודעת להקשיב לתושבים וללכת איתם כמו בציפורי ובגוננים עכשיו ובעוד הרבה מאד מאבקים שהיו, וכל מי שיושב פה מכיר, שבסופו של דבר התושבים הובילו.
<איילה וול: אני חושבת שהחברה האזרחית בירושלים עדיין מאד מאד חזקה.
<איילה וול: היא הולכת ומתחזקת.
<איילה וול: יש היום 70 גינות קהילתיות, יש היום יוזמות אין ספור.
<איילה וול: אנשים אני חושבת בכל הארץ באים ולומדים ממה שקורה בירושלים, וזה בזכות המנהלים הקהילתיים ובזכות הכוח שהעירייה נותנת למנהלים הקהילתיים.
<איילה וול: הכוח הזה רק הלך והתחזק בשנים האחרונות.
<איילה וול: אם מודדים את זה מבחינה כספית, בשנת 2013 תקציב העירייה שעבר למנהלים היה 40 מיליון שקלים, מתוך תקציב העירייה.
<איילה וול: בשנת 2015 הוא 80 מיליון שקלים.
<איילה וול: הם היום פטורים ממכרז.
<איילה וול: הם תאגידים בין עירוניים לכל דבר.
<איילה וול: העירייה יכולה להתקשר איתם בקלות וזה מאד עוזר.
<איילה וול: בנוסף, עשינו איזו שהיא הגדרה של תיחום של כל המנהלים הקהילתיים.
<איילה וול: פתחנו עוד שני מנהלים חרדיים, שני מנהלים ערבים.
<איילה וול: כלומר העירייה רק הולכת ומגדילה את מספר המנהלים ולא מצמצמת, ונותנת יותר ויותר סמכויות למינהל הקהילתי.
<איילה וול: למשל, העירייה עשתה תהליך אסטרטגי מאד רחב של הקמת שבעה רובעים עירוניים, רובעים תפעוליים.
<איילה וול: אתה עמדת בראש התהליך הזה.
<איילה וול: המנהלים הקהילתיים בעצם הם הפיבות של מנהל הרובע, הם אלה שקובעים איתו את סדרי העדיפויות.
<איילה וול: הם לא עושים את זה בפועל ומפעילים את הפקחים בשטח, אבל הם אלה שאומרים איזה גן שפ"ע צריכה לשפץ קודם כל ואיזה כביש צריך לסלול והעירייה מקשיבה למנהלים הקהילתיים ועושה תכניות עבודה כל שנה לפי ההמלצה של המנהלים.
דוד אמסלם: איילה, אם כל כך טוב, אז למה החברה' באו לכאן?
<איילה וול: קודם כל אני חושבת שיש עוד הרבה מה לשפר.
<איילה וול: אנחנו עושים תהליך אסטרטגי ששותפים לו החברה למתנ"סים, העירייה, התושבים.
<איילה וול: קודם כל אני חושבת שגם הרבה אנשים פה אמרו שהמצב טוב, אבל שיש עוד מה לשפר ואני מסכימה.
<איילה וול: תמיד יש מה לשפר.
<איילה וול: כמו שאמרו זה מודל מאד מורכב.
<איילה וול: תמיד יש את המתח הזה בין התושבים לממסד.
<איילה וול: תמיד יש.
<איילה וול: אני גם לא חושבת שזה ייפתר אי פעם.
<איילה וול: אני חושבת שאנחנו צריכים לחיות עם המתח הזה.
<איילה וול: אבל כמובן שצריך להמשיך.
<איילה וול: אנחנו עשינו עבודה אסטרטגית בעירייה כדי באמת להמשיך ולבחון את הדברים, אבל הכיוון הוא בהחלט להמשיך ולחזק את המנהלים ואת החברה האזרחית.
אורי מקלב: אם אפשר, אני מתנצל.
דוד אמסלם: גם לאורי יש עוד ועדה.
דוד אמסלם: היחיד שנשאר פה אתכם עד הסוף זה אני, אל תדאגו.
דוד אמסלם: זה תמיד ככה.
אורי מקלב: יוסי שאל אותי באיזו ועדה אני חבר, אז אמרתי לו רק בוועדת חוקה, ועדת הכלכלה, וכל רגע יש SMS מאחרים.
דוד אמסלם: בבקשה אורי, בוא נתקדם, כי הדיון מסתיים עוד רבע שעה.
אורי מקלב: קודם כל תודה רבה שאתה מקיים את הדיון הזה, איך שלא יהיה.
אורי מקלב: לא משנה מה יהיו התוצאות של הדיון, עצם הכינוס של החברים הוותיקים והטובים, מיוסי טלגן, שלפני 42 שנה נפגשתי איתך פגישה ראשונה שלי בפעילות הציבורית שלי במועצת תנועות הנוער ברחוב ישעיהו.
אורי מקלב: היה דבר כזה?
אורי מקלב: היה שם אגף לחברה ונוער, או אני לא זוכר איך קוראים לזה.
דוד אמסלם: אנחנו בחיים שכאלה או בדיון על המנהלים הקהילתיים?
אורי מקלב: עובר דרך כל החברים באמת הטובים.
אורי מקלב: קודם כל אנחנו צריכים להגיד, אנחנו שיתפנו פעולה עם המנהלים הקהילתיים גם כחברי מועצה.
אורי מקלב: אני מדבר איתך כשהייתי פעיל פוליטי, כשהייתי פעיל בתוך השכונה ומשם הגעתי למועצה.
אורי מקלב: כחבר מועצה שיתפנו פעולה, החלטנו שזה כלי עזר וכלי מיוחד לעבודה האמיתית עם העירייה, בפעילות החשובה.
אורי מקלב: הייתי מגדיר את זה אולי כמו משהו מהיצרן לצרכן ישירות.
אורי מקלב: יודעים מה התושב רוצה, נותנים לו את זה בצורה הכי טובה, מפשטים בירוקרטיות ועוד כלל מעלות ויתרונות שיש למנהל הקהילתי והם גם הוכיחו את זה.
אורי מקלב: אנחנו לא מדברים באופן תיאורטי.
אורי מקלב: אנחנו מדברים באופן המעשי.
אורי מקלב: אני רואה כאן את עופר איובי.
אורי מקלב: בלי מנהל קהילתי עכשיו בגילה לא היו מתחילים לבנות את הדברים, עם כל הכבוד.
אורי מקלב: אנחנו צריכים להבין שבעצם ככה גם מובנה באיזה שהוא מקום כל התהליך המוניציפאלי אצלנו, ואפשר לחשוב שמועצה מקומית היא לא איזה רובע.
אורי מקלב: היא בסך הכל שלוחה של משרד הרווחה הכללי, של משרד הפנים, של משרד התחבורה.
אורי מקלב: והמועצה, על חלק גדול מהדברים שלי, היא פועלת כמועצה של אפילו עיר בסדר גודל לא גדול.
אורי מקלב: היא נותנת את השירותים במקום שהממשלה תיתן ישירות, כיוון שהיו גם הרבה שירותים שהממשלה נתנה והיא עכשיו מעבירה את זה דרך מועצות ועיריות.
אורי מקלב: אבל כאן, בחלק הזה דודו, אין ספק בעניין הזה שזה דבר מאד חשוב.
אורי מקלב: אבל, וכאן מגיע האבל.
אורי מקלב: האם אנחנו מדברים על פעילות שתיתן להם סמכויות כבר, ממש סמכויות, אז צריכים להיות כמה תנאים מרכזיים בעניין הזה.
אורי מקלב: והסמכויות, אם רוצים סמכויות זה רק בדרך חקיקה ולא בדרך הבנה, בגלל שלא יכול להיות שזה משהו שראש העיר רוצה בין ברצף שלטוני ובין ברצף של הניהול, לא רק של ראש עיר כזה או אחר.
אורי מקלב: אותו ראש עיר ברצותו מרחיב, ברצותו מקצר, ברצותו הוא כן מסריט סרטים אז הוא לא נותן וההיפך.
אורי מקלב: אנחנו צריכים פעילות קבועה מראש, לא להסריט, לתת פעילות לא טובה בהתאם ורצף בעניין הזה, אבל זה רב בשביל ענייני דיומא.
אורי מקלב: אבל, ואני אומר לך כאן אדוני יושב הראש, הייתי מעורב בעניין בפעילות בעירייה.
אורי מקלב: אתה היית יותר בתחום הפיזי של המקורות, אתה יש לך קשר, אתה יודע בתחום שלך.
אורי מקלב: אני הייתי מאד מאד בעד הרובעים ואני עמדתי בראש המתנגדים לרובעים.
אורי מקלב: תשאלו אותי למה?
אורי מקלב: איך זה יכול להיות שאדם מצד אחד היה באמת תומך ברעיון ובאופן המעשי אולי יש לי חלק, שזה כבר 15 אותי 18 שנה כבר נמצא בצנרת.
אורי מקלב: אני זוכר את הספר או החוברת שיצאה, של הרובעים שהוציאו אותה.
אורי מקלב: תיחום קראתם לזה.
אורי מקלב: אני לא יודע אם בזכות או לא, אני יצאתי נגד.
אורי מקלב: תלוי מה הכוונה ומה הרצון כשעושים את זה.
אורי מקלב: אם הכוונות הן לא טהורות והוראתו של אותו תיחום הייתה שלא בקדושה ולא בטהרה ולא באמת פעילות רק מוניציפאלית יעילה לייעל את המערכת, אלא היה כאן נושאים ורצונות לשינויים פוליטיים ולהתערב בדמוקרטיה, והראייה לכך הייתה שחיברו אזורים שלא שייכים בכלל אחד לשני, וזה באמת יצא האם חיברתם את חצי רמות עם רמת שלמה, הכל כדי לתת איזה מענה פוליטי ולא מענה אמיתי.
אורי מקלב: אם הכנסתם בתוך העניין הזה את זה, אז אני אומר לכם שזה לא יקום גם לא פה בכנסת.
אורי מקלב: אם תנטרלו, באמת תהיו כנים שנעבוד רק באופן ישר ואמיתי ומקצועי, בלי שום נקודות ובלי שום כוונות פוליטיות בעניין הזה, ואני אומר לך, התיחום אז נפל ועד היום, והפסדנו 15 שנה רק בגלל שלא היינו מספיק זהירים וחשבנו שאולי נכניס את הכוונות.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים להתכנס.
אורי מקלב: ואם אנחנו נדע שאנחנו צריכים לנתק ונדע לתת גם המענים שהם ללא פגיעה בדמוקרטיה.
אורי מקלב: אם אנחנו רוצים לתת סמכויות, זה צריך להיות באמת בלי שום מעורבות פוליטית.
אורי מקלב: מעורבות מקצועית, יעילה למען הטובים.
אורי מקלב: אני אעמוד בראש אלה שתומכים בעניין הזה, אבל בתנאי התנאים האלה.
דוד אמסלם: כם, הייתי רוצה לשמוע עוד מישהו מעיריית ירושלים.
דוד אמסלם: מישהו רוצה להתייחס בקצרה?
<דן בן טל: עורך דין דן בן טל.
דוד אמסלם: אוקיי, ואחרי זה נעבור אליך, תמיר.
אורי מקלב: דן, על מה אתה ממונה היום?
<דן בן טל: חינוך, חברה.
<דן בן טל: ברשות יושב ראש הוועדה, רק מספר נקודות שרציתי להוסיף.
<דן בן טל: אלף, כמו שציינה איילה וול, העירייה הביאה לשינוי חקיקה ראשית.
<דן בן טל: כלומר, פקודת העיריות שונתה כדי שניתן יהיה להתקשר עם המנהלים הקהילתיים באופן שיהיה פטור ממכרז.
<דן בן טל: זה לא דבר שהוא כל כך מובן מאליו.
<דן בן טל: צריך לזכור שכשמדברים פה על האיזון, היום יש איזון של 60-40, אבל משרד הפנים לא אוהב את זה.
<דן בן טל: נגיד מי שממונה על התאגידים הממשלתיים, הוא מבחינתו רוצה שרשות מקומית שכשרשות מקומית נמצאת במשחק, שיהיה לה לפחות 80%-85% כדי שיהיה לה את הכוח, שאם הגוף הזה נכנס אחרי זה לצרה - - -
<דן בן טל: בן טל, התבלבלת, להתקדם.
<דן בן טל: התבלבלת כנראה בראיון.
<דן בן טל: לא התבלבלתי ברעיון.
<דן בן טל: אני אומר לאדוני את העמדה שאנחנו - - -
דוד אמסלם: בלי אדוני, קוראים לי דודי.
דוד אמסלם: בגדול, תראה, הרעיון כאן הוא לשתף את הציבור.
דוד אמסלם: אם העירייה רוצה לפתוח עוד מחלקה, בבקשה, אין בעיה.
דוד אמסלם: אז לכן עזוב, תתקדם לרעיון.
<דן בן טל: אדוני, העירייה דוחפת לזה ש - - -
דוד אמסלם: לא, כשאתה אומר לי מה הממשלה רוצה במקומות אחרים 85% בשליטה, אנחנו לא עוסקים בשליטות.
<דן בן טל: זה מה שהרגולטור דורש מאיתנו.
<דן בן טל: הוא לא מאפשר לנו - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, מי מבקש ממך את זה?
<דן בן טל: הממונה על התאגידים.
דוד אמסלם: משרד הפנים?
<דן בן טל: כן.
דוד אמסלם: אוקיי, עוד מעט נשאל אותו.
דוד אמסלם: הוא יושב פה.
<דן בן טל: בסדר, מאה אחוז.
<דן בן טל: האמירה של משרד הפנים היא שהוא רוצה שתהיה יותר שליטה עירונית בכל תאגיד שהעירייה מעורבת בו.
דוד אמסלם: כן, אבל זה סוג תאגיד שונה.
דוד אמסלם: זה לא חברה עירונית.
<דן בן טל: זה אפילו פחות.
דוד אמסלם: יש פה איזה רעיון.
<דן בן טל: זה תאגיד מעין עירוני מבחינת משרד הפנים.
דוד אמסלם: טוב, אוקיי, לא חשוב.
<צביקה צ'רנחובסקי: זה - - - למערך השירותים - - -
דוד אמסלם: לא, צביקה, אתה את שלך סיימת.
<צביקה צ'רנחובסקי: רק עוד משפט אחד.
דוד אמסלם: רק בסוף אולי.
<דן בן טל: לכן נאמר שהאיזון שיש היום הוא איזון סביר שנותן יותר כוח לתושבים מאשר לרשות המקומית ו-60% לתושבים ו-40% לרשות המקומית.
<דן בן טל: העירייה עשתה סדר בדברים האלה.
<דן בן טל: יש תקנון מאד מסודר של המנהלים הקהילתיים, שמסדיר את אופן הפעילות ומאפשר פעולה אחידה עם כל המנהלים.
<דן בן טל: יש בנוסף תקנון בחירות שמסדיר את תהליך של בחירות כל ארבע שנים, כשבשנה הקרובה אמור להתנהל תהליך בחירות עוד פעם בכל המנהלים הקהילתיים.
<דן בן טל: כלומר, נעשה סדר בדברים.
דוד אמסלם: דרך אגב, בן טל, אני שואל אותך שאלה מהותית בעניין.
דוד אמסלם: איך אתה רואה את התפקיד של מינהל הקהילתי?
דוד אמסלם: עזוב עכשיו אחוזים.
דוד אמסלם: איך אתה רואה את התפקיד שלו?
דוד אמסלם: למה הוא נוצר?
<דן בן טל: הוא נוצר לומר מה שהתושבים חושבים, בהיבטים שאני רואה אותם.
<דן בן טל: גם יש לו לתת פונקציה - - -
דוד אמסלם: דבר איתי כאזרח עכשיו.
דוד אמסלם: אתה גר בירושלים?
<דן בן טל: כן, כן.
דוד אמסלם: דבר איתי כתושב ירושלים.
דוד אמסלם: למה אתה חושב שהקימו את המנהלים הקהילתיים, זה בתקופתו של טדי קולק.
דוד אמסלם: למה הוא הקים את המנהלים הקהילתיים?
<דן בן טל: לומר לעירייה מה שהתושבים חושבים על מה שהעירייה רוצה לעשות.
דוד אמסלם: רק לומר?
דוד אמסלם: יש דואר בשביל זה.
<דן בן טל: לא, זו אמירה - - -
דוד אמסלם: ועוד הדואר אז עבד טוב, לא כמו היום.
<דן בן טל: זו אמירה שיש לה יותר כוח מאשר לומר בדואר.
<דן בן טל: זה דבר אחד.
<דן בן טל: ויש לה גם הרבה מאד שירותים שניתנים באמצעות העירייה.
<דן בן טל: זה זרוע ארוכה של העירייה.
<קריאה: בעיקר זה להיות מעורבים.
<איילה וול: יש לו כמה תפקידים שהגדרנו אותם ביחד עם החברה למתנ"סים והמנהלים הקהילתיים.
<איילה וול: אחד זה מתן שירותים הכי איכותיים שיש לתושב, קרוב לבית.
<איילה וול: שתיים זה חברה אזרחית, חיזוק חברה אזרחית, פיתוח חברה אזרחית.
<איילה וול: וכן, זה גורם שממליץ לעירייה והעירייה בדרך כלל עושה מה שהוא אומר.
<איילה וול: ושלוש זה הארגון שהוא יהיה איתם, בפני עצמו.
דוד אמסלם: איילה בסדר, מאה אחוז.
דוד אמסלם: זה בדיוק הפתיח שאם עשינו עבודה סמינריונית, זה מה שהיינו כותבים בהתחלה.
דוד אמסלם: עוד משהו מהותי, בן טל?
<דן בן טל: רק לומר דבר אחד שבסוף, ההצעה שמונחת פה לדיון של הוועדה, הרבה דברים מתוכה כבר קיימים כיום.
דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו לא דנים כרגע על עיריית ירושלים.
<צביקה צ'רנחובסקי: אבל אתה יודע, - - - - - - הפוך - - -
דוד אמסלם: צביקה, צביקה.
דוד אמסלם: צביקה, אני אוציא אותך.
<איילה וול: צביקה, ניסו לפרק כמה מהמנהלים.
דוד אמסלם: בן טל, בבקשה, בוא תסיים עם איזה משפט.
דוד אמסלם: אני רוצה להמשיך.
דוד אמסלם: יש לך עוד משהו מהותי?
<תמיר ניר: שלום.
<תמיר ניר: כמו שאתה יודע, אדוני, אני - - -
דוד אמסלם: תמיר ניר, סגן ראש עיריית ירושלים.
דוד אמסלם: זה לפרוטוקול אני אומר.
<תמיר ניר: אני צמחתי מלמטה, מאזרח פעיל לחבר במנהל הקהילתי.
דוד אמסלם: תמיד אני מזכיר לך שבאתי לגינה הקהילתית שלך עם הקומפוסט שם, הבאנו את גלעד ארדן.
<תמיר ניר: אני לא אשכח.
<תמיר ניר: והנה, תראה, היום סגן ראש העיר.
<תמיר ניר: אני חושב שזה אפיק חשוב לתושבי העיר, ובאמת, כמו שאיילה אומרת, בהרבה מובנים עיריית ירושלים עשתה כברת דרך מרשימה, גם היום.
<תמיר ניר: אבל יחד עם זה, עם הכל, אנחנו רוצים כמובן שזה יקרה.
<תמיר ניר: דובר כאן על הקשר בין זהות של התושבים וקשר שלהם למקום ולפיתוח של אחריות.
<תמיר ניר: זאת הדרך לעשות את זה, לפתח אזרחות פעילה שתגרום לזה.
<תמיר ניר: וכמו שאנחנו יודעים היום, יש דוגמא של קריית יובל לאחרונה ויש עוד דוגמאות.
<תמיר ניר: ברגע שראש העיר או חברי המועצה לא מוצא חן בעיניהם ההתנהלות של מנהל קהילתי כזה או אחר, אז ההתנהלות של אותו מנהל קהילתי נפגעת, אם זה על ידי תקציבים שנמנעים מהם וכיוצא בזה.
דוד אמסלם: חדד לי את העניין הזה.
דוד אמסלם: חדד לי את הנקודה הזאת.
<תמיר ניר: תשמע, אם אני מתייחס באופן ספציפי למנהל קהילתי יובלים, בשנתיים שאני נמצא במועצת העיר ירושלים, מנהל קהילתי יובלים שוב ושוב, בכל ועדת כספים, כשמגיע איזה שהוא אישור תקציבי למנהל קהילתי יובלים, בגלל שחברי מועצה חרדים, מסיבות כאלה ואחרות לא אוהבים את המנהל הזה, מונעים ממנו את התקציבים וזה תמיד מאבקים וכן עובר ולא עובר וכן מאושר ולא מאושר, והסיפור הזה מוכר וידוע לכל מי שנמצא בתחום.
<קריאה: תחזק את התושבים.
<תמיר ניר: בוודאי שאני מחזק את התושבים.
<תמיר ניר: בוודאי שאני בעדם, בוודאי.
<תמיר ניר: אני חושב שצריך לכוון לחיזוק המנהלים הקהילתיים, כדי שלא ייווצר מצב כזה.
<תמיר ניר: כמובן שזה גם משרת את העירייה.
<תמיר ניר: אני עצמי בתיק התחבורה ובתיק שימור, אני רואה את זה חדשות לבקרים, כמה שהעירייה נעזרת בעצם במנהלים הקהילתיים בכל קביעה.
<תמיר ניר: הייתי רוצה שיהיה יותר חופש תרבותי למנהלים הקהילתיים, הרבה יותר חירות תקציבית ממה שיש היום, ובנוסף של תכנון ובנייה, עם הסתייגות קלה.
<תמיר ניר: אנחנו צריכים להיזהר שלא יהיה כאן מצב של נימבי בתכנון ובנייה, שיתקע את העיר.
<תמיר ניר: זאת אומרת צריך לחשוב על הגבולות של זה.
<קריאה: אני רוצה לשאול שאלה קצרה מאד.
דוד אמסלם: לא מחדדים.
דוד אמסלם: חברה', מספיק.
דוד אמסלם: חברה', אחרי זה אם אתם רוצים, כמו שאמרתי, יש לי בחדר קפה, עוגיות, מי שרוצה אין בעיה.
<אורי עמדי: דודי, שאלה קצרה.
<אורי עמדי: אני רוצה לשאול אותו.
דוד אמסלם: לא, לא, אורי.
דוד אמסלם: אין זמן.
דוד אמסלם: אתם פשוט לא מבינים, יש לי את השעון מולי, אתה לא רואה אותו.
דוד אמסלם: אז אני רואה אותו, אני מבין כמה אנחנו בדיליי.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את כפיר כהן מהשלטון המקומי.
<כפיר כהן: תודה.
<כפיר כהן: צהריים טובים.
<כפיר כהן: כפיר כהן, סמנכ"ל רגולציה במרכז השלטון המקומי.
<כפיר כהן: אנחנו בדרך כלל מקבלים כאן הצעות כאלה ואחרות בלי שיתוף ולו רק מהטעמים שעלו כאן, שחלקם לא היו נעימים, לפחות לאוזן שלי, מרכז השלטון המקומי לא יוכל לתמוך בהצעה שכזאת.
<כפיר כהן: פקודת העיריות אמנם ארכאית וישנה, אבל קובעת בדיוק איך אמורה להתנהל עיר.
<כפיר כהן: יכול מאד להיות שיש איזה שהן דרכים לשנות את הדרך הזאת, יש מקומות להוסיף כאלה ועדים ואחרים.
<כפיר כהן: לשם הגילוי הנאות, אני משמש גם יושב ראש הוועד של יישוב מכבים רעות, זה היישוב היחיד שיש לו ועד רובע סטטוטורי.
דוד אמסלם: לא, לא, לא, לא היחיד.
<כפיר כהן: יחד עם יהוד מונסון.
<כפיר כהן: אלה ועדים שנקבעו בפקודת העיריות ואני לא נמצא בכובע הזה.
<כפיר כהן: אני מכיר את החשיבות של העניין, אבל מכאן עד לכפייה הר כגיגית של הצעת חוק כזאת, של הצעת חוק כזאת על כלל השלטון המקומי, יש מרחק רב.
<כפיר כהן: לירושלים, אני אזכיר לכם, קבעו סגן נוסף שמיני בחוק.
<כפיר כהן: יכול להיות שהצעת החוק הזאת, או הצעה כזאת היא נכונה מאד לירושלים בשל גודלה.
<כפיר כהן: אבל מכאן עד לכלל השלטון המקומי, אנחנו לא ניתן לזה יד, בטח לא כרגע.
דוד אמסלם: תודה, תודה כפיר.
דוד אמסלם: משרד הפנים, דרור לוינגר, בבקשה.
דוד אמסלם: מה התפקיד שלך במשרד המשפטים?
<דרור לוינגר: מהלשכה המשפטית במשרד הפנים.
<דרור לוינגר: אני אצטרף למה שכפיר אמר - - -
דוד אמסלם: יש במשרד הפנים מישהו שמתעסק בנושא של המנהלים הקהילתיים בארץ?
דוד אמסלם: יש לו כובע?
<דרור לוינגר: יש אגף תאגידים עירוניים שעוסק.