GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: אנחנו חייבים הפרדה בין הכביש לבין המדרכה, כמעט הפרדה כמו שיש היום באוטוסטרדה, אני אומר לכם את זה.
חיים ילין: זה מעלה את העלויות, זה בטיחותי, כל מה שאתם רוצים, התקינה שלכם היא מפלה בין אזורים שונים והיא לא נכונה, היא לא בטיחותית.
חיים ילין: אני אומר לך את זה, באתי עכשיו ממרכז דרום אמריקה, המדיניות העניות ביותר בעולם, יש להן את התחבורה הציבורית הכי הכי מתקדמת – כי האנשים עניים, אין להם איך לקנות רכבים – ושבילי אופניים עם הפרדות שאנחנו לא חולמים עליהם בכלל.
חיים ילין: זאת אומרת, זה עניין של רצון בסופו של דבר שאתם תדחפו את זה קדימה ובאמת תאפשרו את ההיתרים ואת הכול.
חיים ילין: לכן אני אומר, בוועדת פנים צריכים לבוא לקראת בכל הנושא הזה של התכנון.
חיים ילין: דבר שני, כל פעם שסוללים כביש חדש או מרימים ביוב או כל דבר שעושים – תכריחו, שם אין מצב כזה שלא עושים.
חיים ילין: אין מצב כזה שלא עושים.
חיים ילין: אני מציע לך עוד משהו, כבר סוללים קיבינימט את תל-אביב, ירושלים, כמה מיליארדים, תעשה שביל של 3 מטרים בצד עם הפרדה לאופניים, לא רק חשמליים גם לאופניים רגילים.
חיים ילין: אני רוכב על אופניים, אני לא רוצה להיות תורם כליות במדינת ישראל – בטח לא מתוך תאונה אלא מתוך אהבת האדם, זה בסדר.
חיים ילין: אני לא צריך להיות במקום הזה.
חיים ילין: אתם לא שומרים על האנשים.
חיים ילין: זה מה שצריך להיות.
חיים ילין: הנושא של הביטוח – זה מקומם לחלוטין.
חיים ילין: חבר'ה, תקשיבו, זה מוציא מהכלים לחלוטין.
חיים ילין: אם רוצים לבוא ולהגיד שנערים בגיל 16, שמקבלים צו ראשון במדינת ישראל, יקבלו הדרכה רק בשיעור בבית ספר והם כבר יכולים לקבל את הכלי הזה, שגם הורג אותם וגם הורג אנשים, אתם טועים ומטעים.
חיים ילין: לכן, צריך לעשות מסלול שמשם מתחילים תיאוריה, שיידעו מה זה כביש, שכשהוא יגיע לגיל 18 או 17 ויוציא רישיון לרכב ממונע כבר תהיה לו איזושהי תשתית.
חיים ילין: דרך אגב, תסלח לי, כבוד היושב-ראש, יש לנו מה ללמוד, לפעמים אפילו ממדינות אחרות.
חיים ילין: באיטליה ילדים יכולים לנסוע בגילאי 14 ו-15 עם רישיון והם אלופי העולם בדברים האלה, הם באים לקראת הנוער.
חיים ילין: אני לא מדבר כרגע על תאונות ועל תשתיות, אני מדבר על איך אתה פותח את המסלולים האלה.
חיים ילין: אני חושב שהרצאה בבית ספר, תסלחו לי, לא תמנע שום דבר.
חיים ילין: תגידו, איך האוזניות?
חיים ילין: איך ילד נוסע עם אוזניות?
חיים ילין: הוא לא שומע כלום.
חיים ילין: יש תקנה נגד זה?
<דרור וגשל: כן, יש.
חיים ילין: לא שמעתי, מי אוכף את זה?
<דרור וגשל: המשטרה.
חיים ילין: איזו משטרה?
<דרור וגשל: משטרת ישראל.
תמר זנדברג: חברי הכנסת לא יודעים שלילדים יש חובת קסדה, לא יודעים שאסור עם אוזניות, לא יודעים שהמנועים שנוסעים בהם הם לא תקניים, אבל באים להחמיר את החוק.
חיים ילין: די, אי אפשר ככה.
מירב בן ארי: אנחנו רוצים לתת סמכויות לפקחים כדי שכל הדברים האלה יקרו.
מירב בן ארי: כל הזמן יש חוקים וחוקים ואף אחד לא אוכף כי השוטרת, שעסוקה - - -
איתן כבל: מירב, סליחה, אתם מייצרים ויכוח בכוח?
מירב בן ארי: איתן, אנחנו כל הזמן יושבים ושומעים את אותו הדבר על שבילי האופניים, על הרשויות.
מירב בן ארי: תנו סמכויות לפקחים ותראו שהחוק עובד.
מירב בן ארי: די כבר, התעייפתי כבר מלשמוע כל הזמן אותו דבר, איך זה לא מעייף אתכם?
מירב בן ארי: תנו סמכויות, תתחילו לאכוף, תנו דוחות, תעצרו את מה שקורה שם בכבישים.
איתן כבל: מירב, יש סיבה שאת משוחחת עם עצמך?
חיים ילין: הבוקר היה דיון פה, המשטרה מאשימה את מח"ש, מח"ש את משרד המשפטים, השיח הזה נראה אותו דבר.
חיים ילין: הבעיה היא כזאת, שאנחנו תמיד בחקיקה או ברגולציה מפגרים אחרי הטכנולוגיה, כל הזמן.
חיים ילין: זה גם באינטרנט, זה גם פה.
חיים ילין: תפסיקו, אל תתנו אישור למכור את הדבר הזה לפני שאין תקינה.
חיים ילין: פעם אחת בואו נעבוד כמו מדינה מתוקנת, לא כמו העולם השלישי.
חיים ילין: לפני שמוכרים אופניים חשמליים - - -
איתן כבל: גם היום זה אסור.
מירב בן ארי: אבל, חיים, זה כבר קיים.
חיים ילין: מה, מה אסור?
<מיטל להבי: 150,000 בכל שנה - - -
איתן כבל: אני שמח על הדיון הנלהב בעיריית תל-אביב אבל סליחה, תל-אביב היא לא הסיפור, תל-אביב עוד יחסית - - -
חיים ילין: לא, זה על המדרכות, כבל, אין הפרדה.
איתן כבל: אבל אתה לא צריך לשכנע אותי, נו, באמת.
חיים ילין: לך לשרונה, שם בכלל לא הפרידו.
<דרור וגשל: אפשר להשיב לביטוח?
איתן כבל: יש לך תשובה על הביטוח?
<דרור וגשל: ביקשו שאני אשיב.
<דרור וגשל: לשאלה האם משרד המשפטים חשב האם צריך שתהיה חובת ביטוח פה, אז בזמנו כבר הוגש תזכיר חוק בעניין הזה שביקש להוציא במפורש את האופניים החשמליים מתחולת חוק הפלת"ד.
<דרור וגשל: זה תזכיר חוק שבסופו של דבר לא התקדם בכנסת, אני לא זוכר בדיוק מה היו הסיבות אבל הוא לא התקדם והכוונה שלנו היתה להוציא את זה, שייקבע במפורש שלא צריך לעשות ביטוח חובה לאופניים חשמליים, זה היה בעבר.
<דרור וגשל: מכול מיני סיבות, בזמנו זה גם עוד לא היה מספיק מפותח, מספר הפגיעות לא היה – זה מה שהיה בזמנו.
<דרור וגשל: בעקבות כך היו כמה דיונים פה בכנסת, נערך דיון אצל המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עו"ד ארז קמיניץ, בחודש אפריל בעניין הזה עם כלל הגורמים ואנחנו מעבירים פה את השאלות מאחד לשני כי, כן, זה נושא מורכב.
דוד אמסלם: אתה מתכוון אפריל שנה שעברה?
<דרור וגשל: כן, 2015.
<דרור וגשל: והשאלה פה האם להחיל חובת ביטוח היא לא רק בגלל שאנשים נפגעים, כי יש פה עוד כל מיני שאלות, כמו שעכשיו חברי הכנסת התווכחו ביניהם ולא ידעו האם יש עניין של אוזניות או קסדה, יש באמת תופעה גדולה מאוד של אופניים לא תקניים, יש פה איזשהו איזון שצריך לעשות בין הרצון של הממשלה, כמו שחבר הכנסת כבל אמר בהתחלה, לעודד את האופניים החשמליים, לבין הרצון לשמור על בטיחות הציבור.
<דרור וגשל: אז כשאנחנו חושבים על ההסדרה של האופניים החשמליים, אנחנו כרגולטור מסתכלים על אופניים חשמליים תקניים, שבהם הכללים שקבענו עובדים.
<דרור וגשל: כלומר, אופניים שיהיה אפשר לנסוע עד 25 קמ"ש הם תקניים, לא עושים בהם שיפורים, אנשים נוסעים על הכביש כמו שביקשנו מהם, אנשים חובשים קסדות, אנשים לא חובשים אוזניות, ואז, במצב כזה, יכול להיות שבאופן טבעי אם רק הכללים שעשינו יאכפו, יהיו פחות נפגעים.
<דרור וגשל: ואז, במצב כזה, עם כל זה נכון, אז בשביל מה צריך עוד ביטוח?
איתן כבל: על איזו ארץ אתה מדבר?
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, ברשותך, הרי בסופו של עניין - - -
<דרור וגשל: שניה, אני רק אסיים מה החלטנו לעשות.
דוד אמסלם: לא, אני רוצה לשאול על מה שאמרת עד עכשיו.
דוד אמסלם: תראה, בישיבה הקודמת שאני עשיתי קיבלנו נתונים ממכון "גרטנר", שריכז את הנתונים, מדובר על עשרות פצועים בשנה וגם על הרוגים.
<ניר ברטל: כמה מקרים תקניים וכמה מקרים לא?
דוד אמסלם: אני לא נכנס לזה עכשיו, עזוב, תן לי רק שניה להבהיר.
דוד אמסלם: חבר'ה, אצלי לא מקיימים דיונים ככה, יש רעש שבאמת לא מאפשר לשמוע את העניין.
דוד אמסלם: בוא תראה, ברגע שיש נפגעים אתה צריך להסדיר את הסוגיה הביטוחית – מדוע?
דוד אמסלם: בגלל שאתה בעצם מפקיר את האזרח שפצע דווקא.
דוד אמסלם: תאר לך ילד בגיל 14 נוסע, פוגע באיזשהו מבוגר, פוצע אותו, הופך אותו לנכה, יש תביעה נגד ההורים, מתחילה תביעה אזרחית, שני מיליון שקל, ההורה לא יודע איך להתמודד עם הדבר הזה.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם בכלי הרכב אתה לא שואל את עצמך את השאלה האם שיפרתי קצת את הבטיחות, אולי נוריד קצת מחובת ביטוח החובה, אלא החלטת שלא בגלל שיש פה אנשים שנפגעים.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שהסוגיה הזאת ברורה היות שיש פה אנשים שנפגעים.
דוד אמסלם: ככל שיפגעו פחות אנשים כך הפרמיה תהיה קטנה.
דוד אמסלם: יכול להיות שכל אחד שיקנה אופניים, בגלל שאין הרבה נפגעים, כמו שאתה אומר – ובעזרת-השם הלוואי שלא יהיו כלל – אז הוא ישלם פרמיה של 30שקלים, ואם יהיו הרבה ישלם 1,000.
דוד אמסלם: לכן אני שואל אותך, למה אתה חושב שלא צריך להתייחס לנושא הזה?
<דרור וגשל: אני לא אמרתי שלא צריך להתייחס, אנחנו מתייחסים לזה מאוד ברצינות, אני אומר לטענה שאתה מעלה - - -
דוד אמסלם: אמרת שבאפריל 2015 עשיתם דיון, אני פקיד, אני אחרי שלושה דיונים מייצר החלטה, איך יכול להיות שעדיין אתם ממשיכים לדון?
דוד אמסלם: עד מתי?
<דרור וגשל: אני אסביר, רק תיתן לי להשלים.
<דרור וגשל: א', לטענה שאתה העלית, אז נכון אנחנו גם חוששים לאותו רוכב אופניים, אבל כמו שאמרנו כאן, לאותו רוכב אופניים יש אפשרות גם, א', לקבוע חובת ביטוח בתקנות, וב', יש לו אפשרות לרכוש ביטוח וולונטרי.
<דרור וגשל: כלומר, להם אני פחות דואג, הם הפוגעים - - -
דוד אמסלם: אין חבילה כזאת.
איתן כבל: חבר'ה, די.
איתן כבל: דרור, בכל הכבוד, שמענו, לא הבנו ונתקדם.
<דרור וגשל: אדוני, רק להשלים דקה.
איתן כבל: לא דרור, אתה לא משלים, די.
איתן כבל: אני אומר את הדבר הבא: קודם כל, אני אומר את זה עכשיו די בכאב כי הוועדה שלנו פה, ועדת הכלכלה, דנה בעניין הזה כמה וכמה דיונים, ועדת הפנים עסקה בזה כמה וכמה דיונים, כל העניין הוא עוד לפני הדיון שעסקנו – אבנר, דרור, נציג הממונה על שוק ההון – עוד לפני שאנחנו אומרים: אני תומך, לא תומך, מתנגד, אולי תשנה פה, אולי תעשה כאן.
איתן כבל: כל מה שביקשנו בשלב הזה זה לקבל סיפור דרך של המציאות המתקיימת, פעם אחת, ומול זה מה התוכניות שאתם מתכוונים לעשות.
איתן כבל: אם זה ביטוח, לא לספר לי את האפשרויות, כן או לא, אלא לבוא ולומר: חברי הוועדה הנכבדים, בכוונתנו להגיש המלצות להגשה בתקנות או בחקיקה - - -
דוד אמסלם: עם לוחות זמנים.
איתן כבל: או לא, שקלנו ואנחנו יושבים וחושבים שאין מקום לעשות את זה.
איתן כבל: לגבי שבילי אופניים: במקום כך וכך לעניות דעתנו צריך לעשות כך, מי שלא סולל תוך פרק זמן "איקס", אנחנו לוקחים את הכסף, מבטלים לו את ההרשאה, מעבירים את זה לרשויות שיכולות.
איתן כבל: להסביר לנו למה המקומות שיש תת-ביצוע בפעולות האלה; עוברים לסוגיית גיל 16, גיל 14 וכו'.
איתן כבל: זאת אומרת, כל אותם דברים שאם אתה היית מבקש ממני הייתי צריך לעשות אותם.
איתן כבל: אני חוזר ואומר – מה מקומם פה?
איתן כבל: עד לרגע זה לא התקיים בינינו הוויכוח אם גיל 14 הוא נכון או גיל 16 הוא הנכון, קסדה נכון או קסדה לא נכון, כל העניין הוא שעד לרגע זה, היה דיון האם עכשיו יש אור בחוץ או חושך בחוץ ועד לרגע זה לא הצלחתי להבין דבר וחצי דבר.
איתן כבל: אני כבר אומר לך, אבנר, אנחנו הולכים לקיים דיון נוסף ובפעם הזאת אנחנו נוציא בדיוק אחד לאחד סיפור דרך, שאלה-תשובה, שאלה-תשובה.
איתן כבל: לא לספר לי סיפורים, לא להגיד לנו: זה מחולק לשלושה חלקים, בשיטה א', בשיטה ב' ובשיטה ג'.
איתן כבל: אנחנו בסך הכול רוצים להבין לאן אנחנו צועדים.
איתן כבל: יש לנו עמדות, לחברי הכנסת, אחת מחברות הכנסת עוסקת בזה כבר מהיום הראשון, עוד לפני שהיא הגיעה היא סיפרה לכחלון שהיא תוביל את זה והיא באמת נלחמת על העניין הזה מתחילת הדרך ואנחנו כולנו מכדררים אותה כי אין לנו באמת תשובות לתת.
איתן כבל: אנחנו גם לא נעביר חוק שהוא בעצם הופך להיות אות מתה, שאי אפשר בעצם ליישם אותו.
איתן כבל: זה כמו התקנות שהעברנו עד גיל 14 ואסור לו לנסוע על המדרכה – הן הפכו להיות חלליות.
איתן כבל: אצלנו בשכונה הם כבר יודעים שאסור אז הם עושים תנועות ידיים, כאילו הם עפים באוויר, רחפנים.
איתן כבל: בסוף בסוף, אני לא מוכן שהדיון הזה – די, לי נמאס.
<חגית אוריין: לך נמאס?
איתן כבל: סליחה, חגית, לא רק בתל-אביב רוכבים.
<חגית אוריין: בכל הארץ.
איתן כבל: תודה רבה לך, תני לי לסיים את הדיון עכשיו.
איתן כבל: מה שאני מנסה לומר, אנחנו מבקשים, חברי הכנסת, שתי הוועדות, לקבל תשובות מאוד חדות וברורות ועל זה נבנה את הפלטפורמה אל מול העמדות שאתם מציגים.
דוד אמסלם: אני רוצה לשדרג את ההצעה, ברשותך.
דוד אמסלם: אני מסכים עם כל מה שאיתן אמר פלוס ואני אגיד גם לאן צריך ללכת.
דוד אמסלם: אנחנו דנים בנושא עוד מעט שנה לדעתי, שתי הוועדות, אני לא ידעתי אפילו שהוא דן פה, אנחנו דנו פעמיים, הוא דן שלוש פעמים, כשהבנתי את זה אמרתי: בואו נעשה ביחד כדי לעשות איזשהו משהו שהוא קצת יותר סגור.
דוד אמסלם: אני מציע לך, איתן, שאנחנו ניתן להם לוחות זמנים, קחו שלושה חודשים, תביאו תקנות.
דוד אמסלם: דרך אגב, עדיף שזה יהיה באמת לפני הקיץ.
<דרור וגשל: תקנות למה, אדוני?
דוד אמסלם: לסגור את כל הסוגיה ואני אקריא לכם מפרוטוקול ה-15 ביוני 2015: "הוועדה מבקשת משר התחבורה והשר לביטחון פנים לגבש חבילת מדיניות שלמה שתכלול את כל סוגיות הרכב, הרוכב, התשתיות והאכיפה".
דוד אמסלם: ארבעת הנושאים.
<אילן קנר: מה עם ביטוח?
דוד אמסלם: אני אומר, "הרכב והרוכב", כולל מה שקשור לרכב עם הביטוח.
דוד אמסלם: לגבי כל הסוגיה הזאת, אני חושב שאתם צריכים לשבת לעשות עבודת מטה מסודרת, זה התפקיד של הפקידות.
דוד אמסלם: אני רק מציע ליושב-ראש הוועדה מה שכבר עשיתי בנושא אחר:
דוד אמסלם: אם אתם לא תעשו את זה תוך שלושה חודשים – אנחנו נעשה את זה.
דוד אמסלם: יש לנו מומחים בכנסת, אני סגרתי עם הממ"מ שאנחנו נקבל כמה יועצים שאנחנו רוצים, נשכור את השירותים שלהם, נתקין את התקנות, נביא אותן בחקיקה של הוועדה ואחרי זה נשאל מה אתם עושים.
איתן כבל: דרך אגב, אני רוצה רק לומר לאדוני, דיברת על הפלוס, אני עשיתי פלוס פלוס – למה אני מתכוון?
איתן כבל: משרד התחבורה יודע, זה נאמר לפרוטוקול, למה הארכנו להם רק בחצי שנה את התקנות.
<לאה ורון: תיקון מס' 12 לתקנות התעבורה.
איתן כבל: תיקון 12, שזה בעצם כולל את כל אשר אמרנו או לפחות חלק.
איתן כבל: כי הודענו שאם לא תבוא תוכנית סדורה מא' ועד ת', שכוללת בין היתר כמעט את כל אשר אתה מנית ועוד, אנחנו פשוט לא נאשר את התקנות, הודענו את זה.
<תומר רוזנר: זה להעניש את הציבור.
איתן כבל: גם היום הציבור מוענש.
איתן כבל: הענשה - זה תלוי מאיפה אתה מסתכל על הדברים האלה.
איתן כבל: גם התקנות שאישרנו, כפי שאמרתי, זו עין בלתי מכוונת.
איתן כבל: עשינו את זה בכאילו כי בסוף התקנות רעות, התקנות שהם הביאו ואישרנו, אמרתי את זה.
דוד אמסלם: לא היתה ברירה, אז אתה אומר, זה המינימום שהיית חייב.
איתן כבל: זה המינימום שהייתי חייב
מירב בן ארי: הם רצו שנתיים.
איתן כבל: בדיוק, לא כי יצאנו מגדרנו לאשר את התקנות.
איתן כבל: זה פחות או יותר לוח הזמנים שכבר הגשנו אליהם.
איתן כבל: אני יודע שאצלכם – וזה מה שהפתיע אותי, אבנר – כבר אמר לי המנכ"ל, כי אני לפחות פעם בשבוע שואל אותו את השאלה על העניין הזה ולו רק כדי שאוזנו תהיה כרויה, שאנחנו מתכוונים לדברים האלה במלוא הרצינות.
איתן כבל: יש שולחן ממשלתי, יש שולחן שיודע לתת את תשובת הביטוח, הוא יודע לתת את התשובות של האכיפה, הוא יודע לתת את התשובה של התשתיות.
איתן כבל: חברים יקרים, איך הגענו למצב הזה שיש פה 140?
איתן כבל: זה היה "מחר, מחר, מחר, מחר" עד שאתה מגיע למצב שזה פשוט משתלט עליך והיכולת שלך להתמודד עם זה היא כמעט אפסית.
איתן כבל: אנחנו עדיין במקום שיכולים לעצור אולי את השיטפון הזה.
איתן כבל: אני מודע לזה שאנחנו מדברים כולנו במילים גבוהות.
איתן כבל: אני כבר לא יודע, אומר לכם בכנות, אם זאת גזירה, עד שלא יהיה פה איזה אסון ברמה כזאת שכולם יזעקו "עד כאן".
איתן כבל: אני מודע לדברים האלה אבל זה תפקידכם.
איתן כבל: שגם יש תקציבים לזה.
איתן כבל: כל אשר אנחנו מבקשים הוא פעם אחת ולתמיד לסיים את העניין הזה.
איתן כבל: מה שאנחנו גם מבקשים בסיפור הזה, אתם כבר צריכים להביא לנו את כל סיפור הסמכת הפקחים כי בעניין הזה עד שאני אחכה למשטרת ישראל, בכל הכבוד – ואינני מוצא למקום עכשיו לנזוף או לא, זה לא תפקידי, אלא לבוא ולומר לכם בעניין הזה שמהמשטרה לא תצמח לנו הישועה.
איתן כבל: כל מי שממתין שהישועה לאכיפה בתוך - - -
<דניאל מורגנשטרן: יש את חוק האכיפה הסביבתית שלא נאכף.
איתן כבל: עזוב, אנחנו עוד בתחבורה, אתה כבר עושה לו סידור עבודה לאכיפה סביבתית?
איתן כבל: פה הוא לא מצליח.
איתן כבל: מה שאני מנסה להגיד בעניין הזה הוא שאנחנו לא מקבלים את זה יותר.
איתן כבל: אבנר, אתה יודע שאנחנו יוצאים מגדרנו עבור חקיקה שהמשרד שלכם, שאתה חלק מרכזי ממנו, מביא.
איתן כבל: יוצאים מגדרנו.
איתן כבל: אנחנו לא נוותר בעניין הזה.
איתן כבל: יש כמה נושאים שאני לקחתי אותם כפרויקט אישי - האמת שבמקרה הזה את שני הנושאים שנינו לקחנו – גם הנושא של הבוחנים.
איתן כבל: אני אומר במקום הזה שאנחנו נלך על זה בכל הכוח, ורק תוכנית כוללת, אני לא מוכן יותר לקבל מקטעים.
איתן כבל: כן, אדוני, בבקשה.
<אלי דלל: צריך להסתכל על הנושא של אופניים חשמליים ככלי רכב לכל דבר.
<אלי דלל: כמו שיש אופניים עם מנוע עזר ואופניים שעובדים על בנזין יש אופניים חשמליים.
<אלי דלל: אם נסתכל על זה בצורה הזאת, הנגזרת של זה תהיה על כל מה שאנחנו מדברים, כעל טוסטוס, קטנוע וכך הלאה – שזה קסדה, רישוי וזה מה שצריך להיות.
<אלי דלל: אני קודם כל רוצה באמת לומר תודה גם ליו"ר ועדת הפנים וגם ליו"ר ועדת הכלכלה על שיתוף הפעולה, השיתוף בין איתן כבל לדודי אמסלם מאוד חשוב כי התקיימו דיונים שהיינו בהם גם בוועדת הפנים וגם בוועדת הכלכלה, לפני שלוש שנים, ולצערי לא יצא מהם שום דבר, השיתוף הזה הוא מאוד חשוב.
<אלי דלל: צריך להסתכל על האופניים החשמליים, כמו שאמרתי, רכב ככל רכב ואז לא יהיו אי הבנות – כי מה קורה היום?
<אלי דלל: אנחנו הורסים את ענף האופניים הרגילים, שאנחנו רוצים לעודד.
<אלי דלל: אני רוכב אופניים רגילים, ולא משנה אם זה לספורט או לפנאי או לתחבורה, אנחנו הורגים את הענף הזה.
<אלי דלל: אני רוצה שתלמידי בתי ספר – ואנחנו עושים שבילים בטוחים לבתי הספר – יגיעו עם אופניים כי זו גם תחבורה ציבורית.
<אלי דלל: אבל, צריכים לקחת את האופניים החשמליים וליצור מהם תקנות, בדיוק כמו רכב או קטנוע, לא משנה איך נקרא לו, עם מנוע בנזין.
<אלי דלל: בדיוק אותו דבר.
<אלי דלל: ואז גם נושא האכיפה - - -
איתן כבל: אלי, העניין ברור, אתה אומר לי בעצם שאתם בעד שתהיינה תקנות מסודרות, רכיבה תהיה על הכביש ולא על - - -
<אלי דלל: עם קסדה, מגיל 16, עם רישוי וביטוח.
איתן כבל: עם קסדה, מגיל 16, עם רישוי, ואתה אומר לי מנקודת המבט שלך, עמדת העיר נתניה.
איתן כבל: אתה מדבר רק על אופניים חשמליים, אני מדגיש.
<אלי דלל: אני מדבר על חשמליים ובוא לא נערבב.
איתן כבל: מיטל להבי, בבקשה.
<מיטל להבי: אני חייבת להגיד שאני רוכבת דווקא על אופניים חשמליים, רק שלפעמים אני לא מפעילה את הבטריה אז הם הופכים להיות רגילים, וזאת אמת, לא בשביל להתלוצץ.
<מיטל להבי: אני מודאגת מהישיבה הזאת.
<מיטל להבי: אנחנו באים לפה פעם אחר פעם ומבזבזים מילים.
<מיטל להבי: אני הייתי רוצה להפריד את הדיון, אם אפשר, לארבעה חלקים: החלק של התשתיות – חברים, זה שיח בפני עצמו, זה תקציבים, זה כן חוקי תכנון ובניה, בכל מקרה צריך תיאום תכנון, בכל מקרה צריך לדעת מה עושים עם החנייה, בכל מקרה צריך לראות איך זה עובד בחתך רחוב, בכל מקרה זה לא מהיום למחר, צריך סבלנות, זה קילומטר אחרי קילומטר, רחוב אחרי רחוב וזו עבודה מורכבת.
<מיטל להבי: זה סיפור אחד.
<מיטל להבי: הסיפור השני הוא הפיקוח.
<מיטל להבי: יושבת פה מירב ומדברים פה על נושא הפיקוח פעם אחר פעם, אני חושבת שצריך להפריד אותו.
<מיטל להבי: פיקוח, על בסיס מה שקיים, צריך להיות.
<מיטל להבי: צריך להיות.
<מיטל להבי: כל הנושאים שהזכרת – הנושאים של מיקום, גיל וקסדה – הם נושאים שכבר קיימים בתקנות.
<מיטל להבי: אתה רוצה לתקן את הגיל – אני בעד לתקן את הגיל, מגיל 16 – צריך לתקן את הגיל, אבל הדברים האלה כבר קיימים בתקנות.
<מיטל להבי: מה שלא קיים ואנחנו מוסיפים, וזו תהיה שיחה מורכבת ומסובכת, זה למשל ביטוח.
<מיטל להבי: ביטוח זו שיחה מורכבת ומסובכת, אם נכניס אותה עכשיו לשיחת הגיל ושיחת התשתיות ושיחת הפיקוח, לא נגיע לשום מקום.
<מיטל להבי: בואו נפריד את שלוש הסוגיות שהן: ביטוח, רישוי וטסט, מה שלא עשינו ולא דיברנו עליו עד עכשיו ושכן הופך אותם לאופנוע או לא הופך אותם לאופנוע ונעשה על זה שיחה.
<מיטל להבי: למשל, לגבי ביטוח – השר כחלון, למה הוא מחזיר כסף של "קרנית"?
<מיטל להבי: שייקח את הכסף ויעודד את הדו-גלגלי.
<מיטל להבי: יש עכשיו בשוק מאות אלפי אופניים שגם אם נחליט מחר בבוקר לבטח, איך נבטח רטרואקטיבית?
<מיטל להבי: יש כסף בקופה, במקום להחזיר כמה שקלים לכל אחד שמבטח רכב, תשתמשו בכסף הזה כדי לבסס - - -
איתן כבל: מיטל, תודה.
<מיטל להבי: בכל אופן, אני רק רוצה לבקש שלא להפוך את רוכבי האופניים בביטוח כמו טוסטוס – עולה המון כסף.
איתן כבל: מרדכי פדר, יו"ר "מתונה".
<מרדכי פדר: אני גם מייצג את פורום פעולה ואנחנו משוכנעים שאופניים חשמליים זה אופנוע לכל דבר.
<מרדכי פדר: כל הסוגיות שהיא העלית עכשיו – אפשר לפתור אותן על ידי רישוי, רישיון, ביטוח.
<מרדכי פדר: זה גם פותר את סוגיית האכיפה – למה?
<מרדכי פדר: היום המשטרה לא ערוכה להתעמת עם ילדים בני 12, 14, לקחת להם את האופניים, להביא את האבא לתחנה וכו' ואם אנחנו נמשיך כך וניקח את הפקחים לעשות את אותו דבר, הפקחים יקראו יום ולילה למשטרה לעזור לקחת מהילד את הזהות שלו וכו', לא פתרנו עם זה כלום.
<מרדכי פדר: אפשר לפתור את זה רק אם אנחנו מתייחסים לזה כאל הכלי שזה באמת, שזה אופנוע – רישוי, רישיון וכל מה שקשור בדבר הזה.
איתן כבל: אוקיי, תודה.
איתן כבל: אילן גרודסקי, בבקשה.
<אילן גרודסקי: רבותי, יושבי-ראש שתי הוועדות, הדיון הזה הוא דיון מאוד חשוב ואנחנו מברכים על כך שאתם קובעים לוחות זמנים אתגריים ומאלצים את המערכת להיכנס לנורמה של עבודה.
<אילן גרודסקי: אנחנו רוצים להצטרף לדעתה של הוועדה להעלאת הגיל לגיל 16.
<אילן גרודסקי: בסקר ציבורי שעשינו במדגם מייצג של הציבור הישראלי, גם הציבור חושב כך.
<אילן גרודסקי: בנושא הפקחים – ייעוד הקנסות, ברגע שהוא נשאר בתוך העירייה ובתוך היישוב - - -
איתן כבל: עוד אין פקחים, אתה כבר רב איפה הקנסות יהיו?
דוד אמסלם: עוד לא יודעים על מה הפקחים צריכים לפקח.
<אילן גרודסקי: ברגע שזה נשאר בתוך הקופה העירונית זה ייועד לבטיחות בדרכים ולשבילי אופניים.
מירב בן ארי: זו הבעיה האחרונה שלנו.
איתן כבל: אתם כמובן תוזמנו לדיון על התקנות.
<דניאל מורגנשטרן: אני רוכב אופני כביש, זה המנוע החשמלי שלי.
<דניאל מורגנשטרן: שימו לב, כשהתחיל הסיפור לפני ארבע שנים, של אופניים חשמליים, נורא התנגדתי לו, בינתיים מה התברר?
<דניאל מורגנשטרן: יש היום 200,000 זוגות אופניים חשמליים.
<דניאל מורגנשטרן: כל זוג כזה נוסע לפחות קילומטר, הוא חוסך נסיעה של רכב.
איתן כבל: אין ויכוח.
<דניאל מורגנשטרן: זאת אומרת, זה שיפור מצב מדהים באיכות האוויר, איכות הסביבה ובגודש התנועה בערים.
<דניאל מורגנשטרן: כלומר, אני שיניתי את דעתי ואני אומר:
<דניאל מורגנשטרן: היום אני בעד אופניים חשמליים, לא להגביל את הגיל אלא אפילו להוריד את הגיל, אבל, שימו לב מה לעשות – אין הבדל כהוא זה בין אופניים חשמליים לאופניים שלי, שנינו יכולים להגיע ל-25-30.
<דניאל מורגנשטרן: יושב פה עמיתי לטריאת
<דניאל מורגנשטרן: לון, אני יכול גם להגיע ל-60-70 קמ"ש ואפילו יותר אם הירידה מספיק תלולה.
<דניאל מורגנשטרן: תראו, האופניים החשמליים, אין להם - - -
איתן כבל: דניאל, הבנתי.
<דניאל מורגנשטרן: משפט אחד, איתן.
<דניאל מורגנשטרן: תקנה אחת, להוריד את כל האופניים לכביש, לא על מדרכות, שבילי אופניים הם חלק מהכביש ולעשות טסט לכולם.
איתן כבל: דניאל, העניין ברור.
איתן כבל: אני אגיד לך, דניאל ואני אומר את זה לחברים מהטריאתלון שמהנהנים בהבנה בכל אשר אתה אומר, אנחנו בשום פנים ואופן לא מבקשים למנוע רכיבה על אופניים חשמליים, נהפוך הוא, אנחנו רוצים לעודד, אלא אנחנו רוצים להכניס את זה לתוך מסגרת מוסדרת.
איתן כבל: כל אחד, כמו שאומרים, בוכה איפה שכואב לו, אנחנו מוצפים בתלונות, אנחנו לא מוצפים בתלונות על רכיבה באופניים רגילים, עד היום הזה אף אחד לא כתב לי בעניין.
<דניאל מורגנשטרן: זה לא נכון, יש אנשים - - -
איתן כבל: דניאל, אני לא אמרתי שלא.
איתן כבל: יש גם אנשים שנפל להם בבית מיחם – נוציא לו אישור למיחם שהוא שפך?
איתן כבל: ניתן רישוי?
איתן כבל: אנחנו מדברים אתך בסך הכול על הנורמה איך צריך לפעול.
איתן כבל: חגית, משפט.
<חגית אוריין: יש דברים נורא חשובים.
איתן כבל: חגית, היתרון שלך הוא שכבר הטמעת בנו, תראי איך אנחנו מדברים.
<חגית אוריין: אני לא בטוחה בזה.
<חגית אוריין: אני פה, עם כל הכבוד לכם – ובאמת יש לי המון כבוד אליכם, איתן כבל ודוד אמסלם, אתם יודעים את זה – אבל אני מדברת לא רק בשם הולכי הרגל בתל-אביב, פונים אלי קשישים מהרצליה, מפתח-תקווה, מר ברוורמן, מרמת-גן ומגבעתיים, אז בואו תתנו לנו את הכבוד כי אנחנו הנפגעים הראשונים בכל המצב הזה.
איתן כבל: בבקשה, בקצרה ממש.
<חגית אוריין: אני רק רוצה להזכיר לך שברוורמן כבר נתן את כל הארכות למשרדים האלו וגם איים עליהם ושום דבר לא קרה.
איתן כבל: אני מפחיד יותר, עזבי עכשיו את זה.
<חגית אוריין: אני מאוד מקווה, אתה בטח יותר מצחיק.
איתן כבל: זה לא בגללי, בגלל דודי.
<חגית אוריין: דבר נוסף, אני נורא מבקשת, אם אתם משקיעים תשקיעו תחילה במרכזי הערים, במוקדי החיכוך, איפה שגם אנחנו צועדים.
<חגית אוריין: תנו גם לנו פתרון וגם להורים המסכנים שנשרכים עם הילדים שלהם מקדימה ומאחורה בין הולכי הרגל – מרכזי הערים.
<חגית אוריין: דבר נוסף, תגידו לי, אתם מדברים על ביטוח לרוכבים, איפה הביטוח להולכי הרגל שנפגעים?
דוד אמסלם: מדברים על הביטוח הזה.
איתן כבל: זה העניין, זה הביטוח.
<חגית אוריין: אם אני נפצעת היום ואתם לא מחייבים אותם בלוחית זיהוי, מה אני עושה?
דוד אמסלם: חכי לדיון, את מתחילה את הדיון על התקנות.
איתן כבל: חגית, כבר נגענו בעניין, בכל הנקודות, רק מפאת כבודך, כמייצגת את כל הולכי הרגל, אני נותן לך.
<חגית אוריין: מאה אחוז, אני ממשיכה הלאה.
<חגית אוריין: איתן, מיתון תנועה, לא רק שבילי אופניים, מיתון תנועה במרכזי הערים.
<חגית אוריין: בתל-אביב הובטח לנו בסוף 2014, עד היום לא - - -
דוד אמסלם: אבל זה לא הנושא שלנו עכשיו.
<חגית אוריין: זה כן, זה אחד מהאמצעים להורדת הרוכבים ולמניעת תאונות.
<חגית אוריין: מיתון תנועה הולך עם שבילי אופניים.
איתן כבל: תודה, חגית.
<חגית אוריין: דבר נוסף - - -
איתן כבל: ואחרון, חגית.
<חגית אוריין: אוקיי.
<חגית אוריין: אני רוצה להגיד לכם משפט אחד, התניידות זה דבר נורא נורא חשוב אבל קדושת החיים שלנו יותר חשובה מהתניידות.
איתן כבל: מירב, בבקשה, בקצרה.
מירב בן ארי: בקצרה, אני לא אחזור על הדברים.
מירב בן ארי: אני באמת מודה לשניכם שקיימתם את הדיון הזה, אני גם דיברתי עם שניכם במליאה כדי שנקדם את העניין.
מירב בן ארי: באמת אני התעייפתי, שמעתי על שבילי האופניים, שמעתי על המיליונים, שמעתי על הביטוח, רישוי, את כל הדברים האלה כבר שמענו.
מירב בן ארי: יש נושא אחד והוא פשוט ומי שתוקע אותו, תסלחו לי, זה השלטון המקומי ולכן דודי מעורב כאן ובצדק.
מירב בן ארי: מי שרוצה בסופו של דבר, לפחות עכשיו, לתת פתרון, לפני הרישוי, ביטוח, רישיון – מצטערת, אני פה אמנם רק 10 חודשים אבל זה ייקח שנים, הרישוי והביטוח, לא נעים לי – לפחות הפיקוח, הפיקוח.
מירב בן ארי: יש פקחים שמסתובבים ברשות – אגב, מישהו כאן אמר, נראה לי אתה, הכסף בכל מקרה מיועד, גם בחקיקה כתבתי, לשבילי אופניים, כבר שמנו את זה על השולחן.
איתן כבל: בעזרת-השם.
מירב בן ארי: בעזרת-השם ביום שזה יהיה.
מירב בן ארי: אבל לפני כל זה, צריך לתת סמכויות, זה מה שהחוק שלי אומר.
מירב בן ארי: אני סומכת על שניכם שפשוט תיקחו את הנושא הזה ותתנו סמכויות, כי אתה יודע שלשוטרים, ואמרת את זה בעצמך, אין את היכולת לעשות את זה.
איתן כבל: תודה, גברתי.
איתן כבל: משפט אחד.
<זיו שוורץ: משפט אחד אחרון.
<זיו שוורץ: אנחנו לא עם סגולה, הילדים שלנו לא שונים מילדים שוויצרים או גרמנים או אוסטרלים או איטלקים והם עושים אותו דבר.
<זיו שוורץ: אני כבר בדיון שני כאן ושום דבר לא משתנה.
מירב בן ארי: דיון שישי.
<זיו שוורץ: לצורך העניין, אני אומר דבר מאוד פשוט: תעשו "העתק-הדבק", כמה זה פשוט.
<זיו שוורץ: הדבר הזה קיים בכל מיני מדינות - - -
איתן כבל: מתי אני כבר יכול לעשות "העתק-הדבק" לגור בשוויץ?
<זיו שוורץ: חבר'ה, אנחנו לא שונים מהם, הילדים שלנו לא שונים.
איתן כבל: אני אענה לך, אני אגיד לך מה הטעות.
איתן כבל: חברים, אני מסכם: אני לא סתם אמרתי לכם את זה, אתה הולך לכיוון לא נכון, אנחנו לא מעמידים את עצמנו מול, אל תיקח את זה למקום הזה, אתה טועה.
איתן כבל: גם המשפט האחרון – מוטב ולא היה נאמר כי זה לא הכיוון.
איתן כבל: אנחנו בסך הכול מבקשים להסדיר את העניין הזה, כי נכון לרגע זה - - -
<זיו שוורץ: אז תסדירו.
איתן כבל: תודה, אני מודה לך.
מירב בן ארי: תודה, זה בדיוק מה שאנחנו מנסים לעשות.
איתן כבל: אני לא רוצה: דומה לשוויץ, לא דומה לשוויץ, איטליה, לא איטליה, יש מדינות גם עם תרבות רכיבה על אופניים שהיא של שנים, התשתיות מוכוונות לרכיבה על אופניים וכל הדברים האלה.