GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: יש פה בעיה לדעתי עקרונית, אני רואה אותו כברירת יסוד בקשר בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.
דוד אמסלם: גם ההנחות הרגילות הן לא שם.
<איתי חוטר: הן לא שם בכלום.
דוד אמסלם: יש כאן שאלה מז'ורית רצינית משמעותית מאוד לטעמי, ולכן אני מבטיח שאעשה דיון על הנושא הזה.
דוד אמסלם: על הבסיס של החוק הזה, שאין לו משמעויות תקציביות כל כך כמו שאני מזהה אותן כאן.
<איתי חוטר: אדוני, זה טיפין-טיפין.
<איתי חוטר: ארכיונים נכנס גם בנוסח שאתה מדבר עליו.
<איתי חוטר: אדמת בניין בדרך.
<איתי חוטר: יש לנו אין-ספור הצעות חוק.
דוד אמסלם: אתה רוצה שנתקדם?
דוד אמסלם: אל תכניס לי עכשיו שקשוקה.
דוד אמסלם: גם אם יש חוקים שהם לא חוקיים כמעט על-פי תפיסת עולמי, שהם מתעללים באזרחים ואנחנו באים לתקן אותם, אז אל תכניס לי פה עכשיו אדמת בניין.
דוד אמסלם: זה לא קשור לעניין.
דוד אמסלם: יש הרבה דוגמאות, אני יכול לתת לך עשרות ומאות דוגמאות.
דוד אמסלם: עוד מעט תעלה גם את אגרת השמירה לפה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר בגדול כרגע, אנחנו נמצא את הנתיב איך לפתור את הנושא הזה של סעיף 2.
<אריאל יוצר: הנוסח המקורי בפסקה 1 זה לא הגיוני.
<משה גילצר: אני מבקש להשלים את דבריי.
<משה גילצר: עצרת אותי כשאמרתי שהיה הנוסח, ושאלת את השלטון המקומי למה הם לא הגישו.
<משה גילצר: מעבר לדרישה הצודקת של השלטון המקומי לגבי השיפוי, ואני מבין שזאת גם עמדת היושב-ראש - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אני העליתי את הנושא, לא הם.
<משה גילצר: נכון, אני הייתי שם.
<משה גילצר: מה שאני מבקש הוא לאפשר לנו להגיש את ההערות.
דוד אמסלם: אני מקבל.
דוד אמסלם: אנחנו בקריאה ראשונה, אנחנו הולכים על המהות.
דוד אמסלם: הבנו את המהות.
דוד אמסלם: אם יש נוסח כזה או אחר שהוא יותר מדייק במהות, לי אין בעיה.
דוד אמסלם: אנחנו נעביר את זה, אחרי הקריאה הראשונה נשנה בהתאם.
דוד אמסלם: אין פה אידיאולוגיה.
דוד אמסלם: כל עוד אנחנו מסכימים לכיוון, הניסוחים פחות חשובים לי.
דוד אמסלם: לכן אני אומר גם לאוצר, היוזמה של השיפוי עלתה ממני, ואני אומר שההסכמה אתם שזה יהיה כרגע.
דוד אמסלם: לכן הדרך היא פחות חשובה לי, כי מדובר על משהו נקודתי.
דוד אמסלם: בנושא הכללי נדון ואז אולי נעשה חקיקה ראשית אחת וסעיף אחד שיסדיר את כל היחסים בכל נושא שהכנסת מחוקקת והרשות המקומית צריכה לבצע.
<איתי חוטר: ויפה שעת אחת קודם.
רחל עזריה: כבוד היושב-ראש, אחד הדברים שלדעתי צריך לשים לב אליהם, ואני מבינה שיתקיים דיון של משרד האוצר ומשרד הפנים, זה לוודא שאנחנו לא יוצרים מצב שרשויות מקומיות לא יהיו מעוניינות שיהיו אצלם מוסדות מתנדבים.
<איתי חוטר: את זה אנחנו לא יכולים להבטיח.
רחל עזריה: הם יכולים להשפיע על זה בגלל עניין של שטחים חומים.
רחל עזריה: צריך לוודא שזה בנוי כך שאנחנו לא נצטער בעתיד, ואני חושבת שצריך לשים את זה על השולחן.
דוד אמסלם: הם אמרו את זה כאיום, אבל זה לא נראה לי הגיוני שזה יתבצע.
דוד אמסלם: אני חוזר למשרד הפנים.
דוד אמסלם: תסביר לי את הרציונל בזה שאתה רוצה להרחיב.
דוד אמסלם: חלק מההגנה שלך זה גם על הרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: בלבלת אותי.
דוד אמסלם: אני אלך אתך, אבל בלבלת אותי, כי בדרך כלל כשאני רוצה להביא פטור אתם מתנגדים.
דוד אמסלם: הרציונל הוא שאתם מגנים על הרשויות.
דוד אמסלם: הרי אם אני עכשיו אציע הצעה להוריד את הארנונה ב-30%, אני מצפה שתגיד שאתה מתנגד.
דוד אמסלם: כי אתה צריך להגן עליהם, זה התפקיד שלך.
דוד אמסלם: רצית להרחיב, אני אלך אתך, אבל אני רוצה להבין למה.
<אלי זיטוק: לא, אל תלך אתו.
דוד אמסלם: שהוא יפתור לכם אחר כך גם את הבעיה של הכסף.
<משה גילצר: אם הוא היה גם פותר את הבעיות, אז לא הייתה בעיה.
<סיון להבי: את אותה שאלה אפשר להציג גם למציג החוק.
<סיון להבי: גם בהצעת החוק כשלעצמה יש הפחתה בהכנסות העירייה.
דוד אמסלם: התפקיד שלי הוא לא להגן על העיריות.
דוד אמסלם: אני נציג ציבור.
דוד אמסלם: מצדי שכולם יהיו פטורים ממס הכנסה, ביטוח לאומי, ושהכול יהיה פה תותים.
<אלי זיטוק: השאלה מי ישלם את זה.
דוד אמסלם: הוא צריך לשאול מי ישלם, לא אני.
<סיון להבי: מילה אחת לשאלת האומדן.
<סיון להבי: קשה מאוד להעריך מה יהיו ההשפעות של החוק הזה, משלוש סיבות.
<סיון להבי: יש עמותות שהגישו בשנים קודמות ונדחו, ולכן הן לא מגישות.
<סיון להבי: יש עמותות שלא מגישות כי הן קוראות את הקריטריונים ומראש אומרות שהן לא עומדות בקריטריונים, ולכן לא מגישות.
<סיון להבי: וגם יהיו אולי עמותות חדשות שעכשיו, לאור ההנחה בארנונה, יצוצו כפטריות אחרי הגשם.
<סיון להבי: לכן למיטב הבנתי ההסכמה הייתה לחזור לנוסח ועדת השרים, מכיוון שאין פה הסכמה כוללת ואי-אפשר לקחת חצי מהחוק ולהגיע אתו להבנה.
<סיון להבי: או שחוזרים לנוסח המקורי, או שעושים - - -
דוד אמסלם: הבנתי שאני לא מבין, ובוא נתקדם בדיון.
<ניסים חנגל: אני מנהל ההכנסות בעיריית פתח-תקווה ומנהל הארנונה.
<ניסים חנגל: אני רוצה לומר שני דברים.
<ניסים חנגל: האחד, אנחנו לא מגבילים את השטח.
<ניסים חנגל: יש עמותות שלוקחות שטחים ענקיים, כי נותנים להם אותם בחינם, כי לאותו בעל נכס אין מה לעשות בנכס, ואני חושב שצריך להגביל בשטח.
<ניסים חנגל: דבר נוסף, יש גם עמותות עשירות שקונות נכסים שהן לא צריכות את השטח הזה.
<ניסים חנגל: אז אני חושב שהכללת מגבלה של שטח היא חשובה פה.
דוד אמסלם: לא הבנתי את ההערה.
<ניסים חנגל: היום אותן עמותות שמבקשות פטורים ועומדות בכל הקריטריונים, יושבות על שטחים ענקיים שהן לא צריכות אותם.
<תומר רוזנר: אם הן לא צריכות אותם, הן לא מקבלות פטור.
דוד אמסלם: ומי מחליט אם צריכים אותם או לא?
דוד אמסלם: מה הם עושים עם אותם שטחים?
דוד אמסלם: נניח שיש לו עוד קומה שהוא לא צריך אותה, האם הוא משכיר אותה?
דוד אמסלם: הרי ההיגיון הוא להשכיר אותה, לא?
דוד אמסלם: גם אם הוא ישלם ארנונה.
<ניסים חנגל: יש מצבים שלבעל נכס יש נכס שלתקופה מסוימת אין מה לעשות אתו, אז הוא נותן אותו בחינם לעמותה.
<ניסים חנגל: זה קיים.
<ניסים חנגל: אותה עמותה לוקחת, כי נותנים לה.
<תומר רוזנר: מה היא עושה עם זה?
<ניסים חנגל: היא לא צריכה את כל השטח הזה.
<ניסים חנגל: אני לא יודע מה היא עושה.
אורי מקלב: כדי לא לשלם ארנונה גבוהה של מסחר הוא כאילו מעביר את זה לעמותה, ואז העמותה משלמת פחות.
<תומר רוזנר: אם היא לא משתמשת בזה לצרכי השירות שהיא נותנת, היא לא מקבלת פטור.
דוד אמסלם: אתה בא עם הרמאים?
<ניסים חנגל: לא.
<ניסים חנגל: אני בא בהגבלה של שטח.
דוד אמסלם: אני מבין את הרציונל, ואני אתקדם אתך.
דוד אמסלם: איך אני אקבע את השטח?
דוד אמסלם: מאיפה אני יודע כמה שטח העמותה צריכה?
דוד אמסלם: עמותה שעכשיו עוסקת בחלוקת מזון לקשישים, כמה שטח לדעתך היא צריכה?
<ניסים חנגל: אני לא מדבר על שטח קטן.
<ניסים חנגל: יכול להיות שטח של 1,000 מטר או 800 מטר.
<ניסים חנגל: זה שטח מספיק גדול.
<ניסים חנגל: אבל אם באה עמותה ולוקחת 6,000 מטר, אז למה אני צריך לתת לה פטור על 6,000 מטר?
דוד אמסלם: אני מבין את הרעיון, אבל בשביל זה יש משטרת ישראל.
דוד אמסלם: אני לא בא עכשיו לסגור את כל הגנבים.
<ניסים חנגל: זו לא גניבה.
<ניסים חנגל: אין פה שום גניבה.
דוד אמסלם: אם העירייה תבין שזה לא משמש לצרכים של העמותה, אז היא לא תיתן את הפטור.
<ניסים חנגל: דבר נוסף, יש פה שני מנגנונים שנותנים את הפטור.
<ניסים חנגל: אחד זה הרשות ואחד זה משרד הפנים.
<ניסים חנגל: אני לא יודע למה צריך שני מנגנונים.
<ניסים חנגל: אם רשות נותנת פטורים בעשרות מיליונים - - -
דוד אמסלם: אז איך אתה רוצה שנפרנס את הפקידים?
<אלי זיטוק: בוקר טוב לכולם.
<אלי זיטוק: אני מניח שאין רשות מקומית שגובה ההנחות בארנונה שלה מגיע לממדים של עיריית ירושלים.
<אלי זיטוק: בעיריית ירושלים ההנחות בארנונה מסתכמות בכ-650 מיליון שקל.
<אלי זיטוק: זה סכום בלתי סביר בעליל.
<אלי זיטוק: דודי, אתה היית הקולגה שלי בעיריית ירושלים.
<אלי זיטוק: נחש מה היינו עושים אתה ואני אם היו לנו בעירייה עוד 650 מיליון שקל.
<אלי זיטוק: היינו עושים את מנהטן ולוס-אנג'לס בתוך ירושלים.
<אלי זיטוק: כשהכיוון הולך בכיוון ההפוך, זה משהו שלא מסתדר לי בהיגיון.
<אלי זיטוק: כלומר, הרחבה זה לא סביר.
<אלי זיטוק: הייתה פה הצעת חוק שלך, שהיה פה דיון.
<אלי זיטוק: אמרו בואו נעשה פייט-יונינג.
<אלי זיטוק: עכשיו אני ממש לא מבין כלום.
<אלי זיטוק: משרד הפנים בעד הרחבה.
<אלי זיטוק: אני לא מבין מה זה לשבת אחר כך בין האוצר לבין שר הפנים.
<אלי זיטוק: אני לא מבין מה המשמעות של זה.
<אלי זיטוק: אני לא מצליח להבין מה יהיה בדיון הזה ומה המשמעות מבחינת עיריית ירושלים ועיריות אחרות.
<אלי זיטוק: אם אני מבין שאני לא יכול להשפיע על חקיקה, ואני לא משפיע על חקיקה, מי שמחוקק זה אתה והחברים פה, אז לפחות בואו תפעילו היגיון למצוא פתרון לבעיה שנוצרה ולא סתם להרחיב.
אורי מקלב: אולי שזיטוק יגיד חוץ מה-650 מיליון כמה העמותות האלה מכניסות לכל העיר למען תושבי העיר.
אורי מקלב: אילו תרומה הן נותנות, שאחרת העירייה הייתה צריכה לשלם.
<איתי חוטר: איך זה מקל על מי שכן משלם ארנונה, התעריפים הגבוהים בארץ בירושלים?
<איתי חוטר: זה המצב.
<איתי חוטר: הרי כמה שתיתן יותר הנחות, התעריף של אלה שכן משלמים יעלה.
<איתי חוטר: זה משחק סכום אפס.
רחל עזריה: אבל אם הייתה עוד ארנונה היה אפשר לשים יותר ברווחה.
רחל עזריה: אני לא מסכימה אתך.
אורי מקלב: לא נותנים לאנשים סתם.
אורי מקלב: אותן עמותות מכניסות כסף.
אורי מקלב: תראה מה הן עושות למען הציבור שלך.
רחל עזריה: אבל אין הבור מתמלא מחולייתו.
רחל עזריה: אתה בעצם מציע שהבור יתמלא מחולייתו.
רחל עזריה: זה לא מכניס כסף, זה לשחק עם הכסף מבפנים.
אורי מקלב: עמותות הרווחה לא מכניסות כסף?
רחל עזריה: המטרה היא להכניס מבחוץ כסף.
דוד אמסלם: בבקשה, גברת גרמן, יש לך דקה להגיד את העמדה שלך ואני רוצה לסכם.
יעל גרמן: אני מתנגדת, מפני שאני מכירה את האוצר.
יעל גרמן: מאוד מעריכה אתכם, אבל אני מכירה את המשחק הזה מ-14.5 שנים של תפקיד כראש עירייה.
יעל גרמן: הם לא רוצים להכניס לתוך החוק התחייבות של שיפוי.
יעל גרמן: זאת המלחמה שלהם.
יעל גרמן: לכן הם ישבו אתך ויבטיחו לך מפה ומשם, מימין ומשמאל, מלמעלה ומלמטה, מאחורה ומקדימה, כל מיני דברים.
דוד אמסלם: באלכסון לא אמרת.
דוד אמסלם: גם באלכסון.
יעל גרמן: יופי, הוספת.
יעל גרמן: בסופו של דבר זה יחזיק מים, בדיוק כמו שהחזיקו מים כל ההבטחות שלהם לאורך השנים לרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, את חושבת שיושב פה פקיד שרק אתמול בא ושאל מה זה שלטון מקומי?
דוד אמסלם: מה זה תקציב?
יעל גרמן: אני מדברת, כי אני בטוחה שאתה יודע שזה המצב.
דוד אמסלם: האמיני לי שכבר דנו אתו על זה גם, להבטיח את עצמנו שלא תקרה לנו מחר בבוקר תקלה.
יעל גרמן: אם זה לא יהיה בחוק, האוצר יעשה את כל התרגילים שהוא יודע, והוא אלוף בתרגילים, כדי לרצות אותך, אותנו היום, ולאחר מכן להעביר את הכסף למקור אחר.
יעל גרמן: אם זה לא בחוק, זה לא יהיה, וזו הסיבה שאני מתנגדת.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני לא נכנס לפרטים, אני מבין שבעיקר זה יהיה לקראת שנייה ושלישית.
דוד אמסלם: יהיה לנו זמן לדון על כל הדברים שחודדו עכשיו.
דוד אמסלם: כולל מה שאמרה חברת הכנסת גרמן, שהיא מתנגדת.
יעל גרמן: אני אצביע בעד, אם אני אראה שזאת ראיה חזקה.
אורי מקלב: דווקא אלי זיטוק, גזבר עיריית ירושלים המוערך, הביא אותנו לכך שאנחנו צריכים קצת להסתכל במשקפיים אחרות.
אורי מקלב: אנחנו מוסיפים עוד אנשים לקבל הנחות.
אורי מקלב: אנחנו מדברים על עמותות קיימות שהן כן פועלות למען נזקקים, הן כן פועלות למען הציבור.
אורי מקלב: אנחנו לא מוסיפים גופים חדשים לפטור מארנונה, אנחנו מדברים על הגופים הקיימים שפועלים כיום, שנמצאים ועושים ומשקיעים בעיר ונותנים הרבה יותר ממה שהם מקבלים בכלל.
אורי מקלב: הפטור מארנונה לכאורה עוד לא נותן.
אורי מקלב: זה חלק מהמהות, שאנחנו לא יכולים לחייב אותם או שהם משלמים את החלק בשבילם, שזה שליש מארנונה.
אורי מקלב: לכן כשאנחנו צריכים להסתכל עכשיו על כל מה שאנחנו מדברים עכשיו, זה גם השלטון המקומי.
אורי מקלב: אחת הדוגמאות שהבאנו, שהדירו אותו בגלל פרמטרים שקבעו בסעיף 5(י), שזה סעיף שהוכנס בשנות ה-2000, הוסיפו עכשיו פרמטרים שרצו לראות בעיקר את השקיפות של העמותה, פרמטרים של ניהול תקין, שיש איזון במערכת להכניס אותה לציר מסוים.
אורי מקלב: בציר הזה יכול להיות שיש בעיה.
אורי מקלב: הבאנו כדוגמה את זק"א, שכולם מכירים.
אורי מקלב: עיריית ירושלים לא נותנת לו הנחה על 300 המטרים שהוא פועל בירושלים, עם המחסנים, עם כל הפעולות.
אורי מקלב: עכשיו יש בטורקיה ישראלים.
דוד אמסלם: זה כולל גם שירות בחו"ל?
אורי מקלב: אני לא נכנס עכשיו, כי היושב-ראש לא ייתן לי להיכנס מי קבע ואיך קבעו האם הפעילות שלה היא למען תושבי העיר או לא למען תושבי העיר.
אורי מקלב: שאלתי: איך קבעתם שהפעילות שלה היא בעיקרה לא למען תושבי העיר?
אורי מקלב: השיבו לי: ראינו זק"א, נכנסנו לתוך האינטרנט, ראינו שיש לו 20 סניפים בארץ.
אורי מקלב: אבל מישהו מדד בכלל מה המשמעות של 20 הסניפים האלה, שהם פועלים, לזה שהמרכז נמצא אצלם?
אורי מקלב: ואגיד לך את התשובה הכי ברורה: מחר יחליט זק"א שהם לא פועלים למען כל תושבי הארץ, רק לירושלמים, האם לא תיתן לו הנחה בפרמטר שהוא קיים, בלי שהוא מוסיף מטר?
אורי מקלב: זה נקרא שאתה מוסיף מישהו?
אורי מקלב: אתה גורע מישהו עכשיו מסיבות שאתם חופרים.
אורי מקלב: יסלחו לי אנשי הגזברות ואנשי השומה, שלפעמים מאבדים את מה שהם צריכים לעשות וחופרים, ואחרי זה הדבר מגיע לבית-משפט, ובית-משפט עליון החליט בסוף בעתירה של "בנות ירושלים" כן לתת להם, בגלל דקדקנות האם זה נקרא מוסד חינוכי וכדומה.
אורי מקלב: אנחנו הולכים אתם עד הסוף, והנה דוגמה.
אורי מקלב: דעו לכם שהסעיף הזה לא נתן לזק"א לקבל את ההנחה שלו, עם כל הפעילות של המיליונים שהוא משקיע.
אורי מקלב: אותו הדבר גם איחוד הצלה.
אורי מקלב: על מה אנחנו מדברים, על חמש קומות?
אורי מקלב: אנחנו מדברים על משרדים של 140-120 מטר.
אורי מקלב: וזה גם לא מספיק למה שהם פועלים למען ירושלים.
אורי מקלב: אז אתם עושים עוולות בדרך הזאת.
אורי מקלב: אנחנו מנסים, ואדוני היושב-ראש אני מאוד מעריך שהלכת בדרך הזאת, קצת ליישר את הקו.
אורי מקלב: צריך להגיד שזאת לא רמאות.
אורי מקלב: לא משנים, אלא נותנים כדי לאפשר לכם לתת את זה.
אורי מקלב: זיטוק אומר עכשיו: האם אני יכול לא לתת לזק"א?
אורי מקלב: החוק לא מאפשר לי את זה, אני לא יכול.
<איתי חוטר: התיקון שיש פה על השולחן מבקש גם לתת למפעל הפיס את הפטור.
אורי מקלב: לכן יש התיקון.
<איתי חוטר: זה בנוסח הקודם.
<איתי חוטר: רוצים לחזור לנוסח הקודם.
<תומר רוזנר: זה מה שמשרד הפנים רוצה.
<משה גילצר: הנוסח הבסיסי רוצה לתת לוועד הפועל של ההסתדרות, למפעל הפיס שהוא חברה לטובת הציבור.
<משה גילצר: את זה צריך לתקן.
אורי מקלב: נאמר "יצוצו כפטריות אחר הגשם".
אורי מקלב: הלוואי שיצוצו.
אורי מקלב: אני יכול להרחיב עוד בעניין הזה איפה העוול ולהציף את כל העוולות שיש, אבל זה בא לאשר ולא בא להוסיף.
אורי מקלב: צריך להסתכל במשקפיים של הרווחה, להסתכל במשקפיים של מה נותנים, מה שהם תורמים, מה שהם עושים למען הציבור.
אורי מקלב: כל המגזר הזה, המגזר השלישי, שהעמותות משקיעים מיליארדים במדינה, אנשים מוציאים מכספם, ולא להסתכל עליהם שהם באים לסחוט.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני מבין שאנחנו הולכים על צמצום.
אורי מקלב: כשאנחנו על בריאות ורווחה, יכול להיות שיש רשימה יותר ממוקדת.
אורי מקלב: אבל גם בנושא החינוך, אם אנחנו מכניסים את נושא החינוך.
אורי מקלב: לא רק בגלל השיפוי, אלא שאין סיבה לומר שמעל גיל 18 לא יקבלו.
רחל עזריה: הגזמתם.
רחל עזריה: מעל גיל 18 לא צריכים לקבל שירותים.
אורי מקלב: ובתנאי שבישיבה הזאת מעל גיל 18 לא יהיה מקווה טהרה.
אורי מקלב: את זה אנחנו מוכנים להכניס בעניין הזה.
רחל עזריה: את המקוואות פתרנו אתמול בערב.
אורי מקלב: עכשיו גם הישיבות על הקו?
אורי מקלב: אחרי זה נגיד שאנחנו דתיים ואנחנו מאוד מאוד אוהבים את הדת ומאוד טוב לנו.
רחל עזריה: אתם לא תפגעו במסורת הטבילה של נשים.
אורי מקלב: חינוך זה דבר מרכזי, וכשמגיע אז מגיע.
אורי מקלב: אנשים מקבלים, זאת אומרת אלה מוסדות שהם קיימים והם מקבלים לפי החוק.
אורי מקלב: עכשיו יש שאלה האם הוא משרת או לא משרת.
אורי מקלב: העיר רוצה שיבואו, זה ממנף, זה לטובת תושבי העיר וכו'.
<שלמה ברילנט: אני רוצה להצטרף לנושא של גיל 18.
<שלמה ברילנט: אני חושב שזה אבסורד.
<שלמה ברילנט: יש פה דוגמה, דיברו על עיריית ירושלים, אלפי תלמידים שתורמים בפועל לכל העסקים בירושלים בכמויות אדירות של תושבי חוץ, מטבע חוץ ודברים כאלה, ואז זורקים אותם החוצה ואומרים: לא, אתה לא תורם לעיר.
<שלמה ברילנט: הרי התרומה שירושלים מתהדרת בה היא גם בתרבות.
<איתי חוטר: אני לא תורם לעיר?
<איתי חוטר: אני לא משלם מסים?
רחל עזריה: התושבים עצמם לא תורמים לעיר?
רחל עזריה: להם אין פטור מארנונה.
רחל עזריה: כבוד היו"ר, איזה טיעונים נשמעים פה.
רחל עזריה: יש גבול.
רחל עזריה: אתה גר בעיר, אתה תורם לעיר, אז אתה פטור מארנונה?
דוד אמסלם: חברת הכנסת רחל עזריה, את מפריעה לאנשים פעם שנייה וכבר פעם שלישית, ואני לא מוציא אותך.
דוד אמסלם: שימי לב.
רחל עזריה: אני מעריכה את זה.
<שלמה ברילנט: אני שמח שאת מעירה לי.
<שלמה ברילנט: כדור של 200 שנה בירושלים, אני יודע מה זה ירושלים.
רחל עזריה: אתה מתווכח אתי מי יותר ירושלמי?
רחל עזריה: חפש נושא יותר רציני.
דוד אמסלם: חברת הכנסת עזריה, את ממשיכה בפעם הרביעית גם.
<שלמה ברילנט: יכול להיות שאפשר לצמצם את הסעיף הזה באופן כזה שלא יכליל מוסדות רווחיים ודברים כאלה.
<שלמה ברילנט: אבל להגביל גיל 18 – אפשר להגיד גיל 23 ולא לצמצם.
דוד אמסלם: אני רוצה להביא להצבעה את ההצעה המקורית, כמו שהצענו אותה עכשיו וקראנו אותה, ואני אסביר מדוע.
יואב בן צור: המקורית כפי שהופיעה.
דוד אמסלם: כפי שהוקראה.
דוד אמסלם: זו כרגע הצבעה לקריאה ראשונה.
דוד אמסלם: אנחנו נשב ונקיים את הדיונים.
דוד אמסלם: אני מבין את מה שאתה אומר, ותתפלא, אני באופן אישי גם מסכים.
יואב בן צור: בלי פסקה 2.
דוד אמסלם: בלי פסקה 2.
דוד אמסלם: אנחנו נמצא את הדרך איך לכוון את זה קצת יותר, כולל מוסדות חינוך.
דוד אמסלם: נראה איך אנחנו מסדירים את זה, כי בסך הכול אתה צודק.
דוד אמסלם: אני לא רואה רבותא גדולה בין מוסד ילדים בגיל 17 לבין גיל 19 כשכל המוסד עצמו הוא לא לכוונת רווח ולא עושה ביזנס.
אורי מקלב: הוא מקבל גם היום.
אורי מקלב: אתה לא מוסיף דבר חדש.
דוד אמסלם: מי שמגיע לו אז מגיע לו.
דוד אמסלם: אני מבקש להצביע.
דוד אמסלם: מי בעד ההצעה כפי שהוקראה, לקריאה ראשונה, למעט פסקה 2?
<סיון להבי: אפשר לקרוא את פסקה 1 שוב?
דוד אמסלם: קראנו אותה כבר.
דוד אמסלם: היא נמצאת לפניך.
יואב בן צור: אתה חוזר חזרה לוועדת שרים?
דוד אמסלם: אני אומר, כפי שקראנו עכשיו את הפסקה הראשונה, המסויגת, הפחות מרחיבה.
דוד אמסלם: אחר כך נדון.
דוד אמסלם: הרי זו קריאה ראשונה.
יואב בן צור: את השיפוי אתה מוריד ואת 1 אתה משאיר?
דוד אמסלם: בעניין השיפוי אנחנו נדון אתם.
יואב בן צור: תשאיר את השיפוי ונדון אתם לקריאה ראשונה.
דוד אמסלם: יואב, אתה יכול להתנגד.
דוד אמסלם: אני מבין מה אמרו לך, תתנגד.
דוד אמסלם: אני לא פותח עכשיו עוד דיון.
דוד אמסלם: דנו, דיברנו, אתה אמרת את עמדתך, הם אמרו את עמדתם.
דוד אמסלם: אני בסוף מביא הצבעה.
יואב בן צור: לפני דקה אמרת שאתה חוזר לוועדת שרים.
דוד אמסלם: אמרתי שבסופו של עניין אני מופתע מהעמדה.
דוד אמסלם: היות שאנחנו רק בקריאה ראשונה, אנחנו לא לקראת שנייה ושלישית, אמרתי שאני אעביר את זה כך.
דוד אמסלם: שמעתי את ההערות כאן, ואנחנו נתקדם.
דוד אמסלם: בין הקריאה הראשונה לשנייה נשב, נדון ונעשה את הפייט-יונינג.
<סיון להבי: אנחנו מבקשים לדון גם על הנוסח של פסקה 1.
דוד אמסלם: אז תדונו בה.
דוד אמסלם: תבואו לוועדה.
<סיון להבי: נחזור לוועדת שרים מקורית ונדון מהתחלה.
דוד אמסלם: אמרתי שלא.
דוד אמסלם: אתה לא אומר לי מה לעשות פה.
<סיון להבי: זאת ההצעה.
דוד אמסלם: שמעתי את ההצעה שלך, ולכן אני מביא את זה כמו שזה.
דוד אמסלם: מי בעד ההצעה כפי שהוקראה?
<ערן ניצן: אדוני היושב-ראש, לפני ההצבעה.
<ערן ניצן: יש פה העניין עם הארכיונים.
<ערן ניצן: בסוף ועדת השרים אמרה שהיא מאשרת בטרומית בלבד, והמציעים מתחייבים שלושה חודשים לא ולהביא את זה לוועדת שרים.
דוד אמסלם: זאת לא ההצעה שאנחנו מציעים אותה.
<ערן ניצן: כי פה אתה מוסיף את - - -
דוד אמסלם: כפי שהקראנו.
דוד אמסלם: יש לך כבר 11 ארכיונים בכל מדינת ישראל.
<תומר רוזנר: שם זו הצעה של פטור מלא ולא שליש.
דוד אמסלם: שם זה פטור מלא.
דוד אמסלם: ברגע שזה יעבור, זה יתבטל ממילא.
<ערן ניצן: אבל אז לא נוכל להגדיר כנושא חדש.
<רעות פרקש: אנחנו מבקשים שכל הנושא של הארכיונים יידון בנפרד.
דוד אמסלם: תדון אתי על זה בקריאה שנייה ושלישית.
דוד אמסלם: למה עכשיו?
<ערן ניצן: אני שואל דבר טכני.
<ערן ניצן: האם תעמוד לזכותי היכולת להכריז על נושא חדש לפני הקריאה השנייה?
<תומר רוזנר: גם על נושא שהוא לא חדש הוא יכול להכריז שהוא נושא חדש.
דוד אמסלם: עכשיו אתה לא יכול להכריז על נושא חדש.
דוד אמסלם: בהצבעה הבאה אתה יכול לעשות.
<ערן ניצן: אם זה חוזר לוועדת שרים, מה אני אמור לעשות?
<ערן ניצן: למה זה טוב?
דוד אמסלם: אנחנו מגישים הצעה הרבה יותר מצומצמת מאשר שלה.
דוד אמסלם: אם היא תתקדם, אנחנו נוריד את זה בהמשך.
דוד אמסלם: אני רוצה חמש דקות התייעצות סיעתית.
דוד אמסלם: אני מחדש את הדיון.
דוד אמסלם: אני מביא להצבעה, כמו הנוסח שהוקרא, להוציא פסקה 2.
דוד אמסלם: בעד – 3
דוד אמסלם: נמנעים – אין ההצעה התקבלה.
דוד אמסלם: ההצעה עברה.
דוד אמסלם: אני אקים צוות מקצועי, כמו שהקמנו, שיכלול את השלטון המקומי, את משרד הפנים, את האוצר, את נציגי חברי הכנסת, ושם נלטש את העניין לקראת שנייה ושלישית, כדי שאנחנו נביא את זה בהבנה רחבה עד כמה שהדבר ניתן.
יעל גרמן: הייתה הצבעה?
דוד אמסלם: הייתה.
יעל גרמן: אני מבקשת לציין שאני מתנגדת.
דוד אמסלם: אני מוסיף לפרוטוקול שחברת הכנסת גרמן מתנגדת.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא הצעת חוק כלי הירייה (תיקון מס' 18), התשע"ו-2016.
דוד אמסלם: אנחנו דנים ברביזיה.
דוד אמסלם: אבל לפני שאנחנו דנים, אני רוצה לספר לכם שמתלווים אלינו היום חברי מועצת התלמידים הארצית.
דוד אמסלם: אני רוצה לברך את דני קציר ממועצת התלמידים הארצית.
דוד אמסלם: הם מתלווים אלינו היום בכנסת.
דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר מאוד חשוב ומאוד חינוכי, ואני מתרגש כל פעם כשיש פה חבר'ה צעירים, כי העולם שייך לצעירים.
דוד אמסלם: אתם העתיד של מדינת ישראל.
דוד אמסלם: הזכרתי רק את שמו של דני, כי זה השם שכתוב לי כאן.
דוד אמסלם: אבל תחשבו שקראתי את השמות של כולם.
דוד אמסלם: אני מקבל אתכם בברכה, בשם כל חברי הוועדה.
דוד אמסלם: לגבי הרביזיה, בבקשה.
<רפי עציון: רק אתמול קיבלנו את הנוסח הרשמי שעליו הוחלט בוועדה בפעם שעברה.
<רפי עציון: הרביזיה שהשר ביקש היא כזאת: "אין בהוראות סעיף קטן זה – ונשמח אם יכתבו גם 'כשלעצמו' – כדי להתיר נשיאה והחזקה כאמור בפסקה (1), בידי מי שיש רישום הנוגע לו ברישומי המשטרה, לרבות בשל עבירת אלימות, ובכלל זה אלימות במשפחה, לפי סעיף 11 לחוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, התשמ"א-1981, או בדבר תיק שנסגר בשל היעדר עניין לציבור, וכן בידי מי שיש לגביו מניעה אחרת לכך מטעמים של שלום הציבור או ביטחונו".
<רפי עציון: הכוונה בסעיף הזה, גם המקורי וגם ברביזיה שביקשנו בעקבות הסעיף המרכזי היא, שגם כאשר השר מחליט שבתקופה ביטחונית מסוכנת כמו היום, מאבטחים יוכלו לשאת את נשקם מחוץ למסגרת עבודתם, גם בכך לא יהיה משום היתר הכרחי לשאת נשק למי שיש אצלו רישומים פליליים שהופכים את זה שהוא יישא את הנשק למסוכן לשלום הציבור או ביטחונו.
תמר זנדברג: תגיד בעברית, לא במשפטנית.
<רפי עציון: אגיד את זה בכמה דרגות.
<רפי עציון: ברירת המחדל של החוק היא, וגם קבענו את זה בצורה יותר ברורה בתיקון הזה המקורי, שמאבטח יישא את נשקו רק במסגרת עבודתו ולא מחוצה לה.
<רפי עציון: על גבי הרובד הבסיסי הזה קבענו רובד נוסף, שבתקופה ובשטח מסוים, לרבות שטח כל המדינה, אם זה רלוונטי, השר רשאי לקבוע תקופות שבהן מאבטחים כן יוכלו מטעמים של שלום הציבור וביטחונו לשאת את נשקם מחוץ למסגרת עבודתם.
יעל גרמן: החוק מסמיך את השר לקבוע את התקופה ואת האזור.
<רפי עציון: נכון, שבהם המאבטח כמכפיל כוח לכוחות הביטחון בתקופות של פיגועים וכדומה, לשאת את הנשק גם מחוץ למסגרת עבודתו.
<רפי עציון: ההוספה הזאת שהוספה בוועדה בפעם שעברה, וביקשנו לדייק אותה ברביזיה, היא שכאשר השר התיר, אין בכך כדי להתיר כמובן למאבטחים שיש אתם בעיות פליליות או שיש אתם איזושהי בעיה שהיא כשלעצמה יכולה לפגוע בשלום הציבור או בביטחונו.
יעל גרמן: מי שנפתח לו תיק באלימות במשפחה וכו'.
<רפי עציון: נכון.
תמר זנדברג: כלומר, מאבטח שיש לו רישום פלילי על אלימות יוכל לשאת נשק, אבל לא הביתה.
<רפי עציון: פעמים רבות מאבטח שיש לו עבירות אלימות בכלל לא יוכל לשאת נשק.
<רפי עציון: ברוב הפעמים זה כך, לא ייתנו לו אפילו את הנשק, כי לצערנו גם במהלך שעות עבודתו הוא יכול פתאום לעשות משהו לא תקין.
תמר זנדברג: אתה יודע שאתמול היה רצח והתאבדות במושב זיתן.
תמר זנדברג: מישהו שהחזיק נשק ברישיון.
<עידו בן-יצחק: התיקון שהוועדה הכניסה בעקבות הערתה של חברת הכנסת עזריה התייחס רק לרישום בנוגע לעבירות אלימות.
<עידו בן-יצחק: מה שמציע המשרד לביטחון פנים הוא לאפשר לאסור על מאבטחים ספציפיים גם מסיבות נוספות.
דוד אמסלם: תסביר לנו מה מהות הרביזיה.
<רפי עציון: הכוונה היא שאנחנו לא רוצים להגביל את שיקול הדעת המשטרתי רק לעבירות אלימות ואלימות במשפחה.
דוד אמסלם: אתם רוצים להרחיב את זה?
<רפי עציון: אנחנו רוצים להרחיב את שיקול הדעת המשטרתי.
<רפי עציון: אנחנו לא רצינו שאחר כך יבואו אלינו מאבטחים ויגידו: אני, למרות שיש לי עבירה כזאת וכזאת, כן רוצה לקחת הביתה, כי החוק אמר רק עבירות אלימות ואלימות במשפחה.
יעל גרמן: אני בעד הרביזיה.
אוסאמה סעדי: אני בעד הרביזיה, נגד החוק.
תמר זנדברג: אני נמנעת.
דוד אמסלם: כשאת מסכימה את נמנעת.
תמר זנדברג: אנחנו נגד הרחבה של נשיאת הנשק.
תמר זנדברג: פה הם באים לצמצם.
דוד אמסלם: שאלתי על הרביזיה.
יואב בן צור: אני בעד מה שאתה אומר.
יואב בן צור: מהחוק שעבר, אני מתחיל לפחד.
יואב בן צור: מאז, עכשיו אני אתך.
דוד אמסלם: טוב מאוד.
דוד אמסלם: זוהיר, אתה בעד הצמצום?
זוהיר בהלול: אני נגד החוק, בעד הרביזיה.
דוד אמסלם: פורר?
עודד פורר: בעד.
דוד אמסלם: בעד – 9
דוד אמסלם: נמנעים – אין הרביזיה התקבלה.
דוד אמסלם: הרביזיה התקבלה.
דוד אמסלם: עכשיו צריך להצביע על החוק.
<עידו בן-יצחק: אקרא עוד פעם את הנוסח, כפי שאושר, של פסקה (2), רק לגביה הוגשה הרביזיה.
<עידו בן-יצחק: הוא יהיה כך: "אין בהוראות סעיף קטן זה כדי להתיר נשיאה והחזקה כאמור בפסקה (1), בידי מי שיש רישום הנוגע לו ברישומי המשטרה, לרבות בשל עבירת אלימות, ובכלל זה אלימות במשפחה, לפי סעיף 11 לחוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, התשמ"א-1981, או בדבר תיק שנסגר בשל היעדר עניין לציבור, וכן בידי מי שיש לגביו מניעה אחרת לכך מטעמים של שלום הציבור או ביטחונו".
<רפי עציון: האם אפשר יהיה להוסיף: אין בהוראת סעיף קטן זה כשלעצמו?
<עידו בן-יצחק: זה כבר עניין של נוסח.
<עידו בן-יצחק: אני לא יודע מה זה "כשלעצמו".
<רפי עציון: כדי להבהיר את מה שאמרנו, שאין בהוראת השר כדי לאפשר למאבטחים לקחת את זה.
<עידו בן-יצחק: בסדר.
<עידו בן-יצחק: זה ענייני נוסח, נסגור את זה אחר כך.
<רפי עציון: אנחנו רק מזכירים שהוועדה פיצלה בדיון הקודם את הסעיף הקטן, שהוא מאוד מאוד הכרחי ליישום החוק מבחינתנו, ואנחנו נבקש מהוועדה לדון בו במהירות האפשרית.
<רפי עציון: הסעיף הקטן שפוצל בפעם הקודמת.
יעל גרמן: מי זוכר מה הסעיף הזה?
<עידו בן-יצחק: אנחנו לא דנים בזה עכשיו.
דוד אמסלם: אני לוקח הפסקה של חמש דקות להתייעצות סיעתית, ואחרי זה נצביע.
אוסאמה סעדי: מי ביקש?
יעל גרמן: יש לך רוב.
יעל גרמן: אנחנו נצביע בעד.
דוד אמסלם: אם כך, נתקדם.
יעל גרמן: אנחנו בעד.
יעל גרמן: זו תקופת חירום.
אוסאמה סעדי: אבל זו אפילו לא הוראת שעה.
יעל גרמן: זה כן.
יעל גרמן: זה בדיוק מה שהוא אמר.
יעל גרמן: זה יותר מהוראת שעה.
אוסאמה סעדי: זו לא הוראת שעה.
תמר זנדברג: יעל, אתמול נרצחה אישה ובעלה התאבד, לא בגלל תקופת חירום, בגלל שיש נשק.
דוד אמסלם: מי בעד החוק כפי שהוא הוקרא עכשיו?
יעל גרמן: אני הבנתי שהשר נותן גם את התקופה וגם את האזור.
יעל גרמן: זאת אומרת שהחוק הזה יהיה מוגבל לתקופה ולאזור.
תמר זנדברג: מוגבל לכל גבולות מדינת ישראל.
אוסאמה סעדי: אל תחפשי תירוצים, יעל.
אוסאמה סעדי: תקראי את הסעיף.
<רפי עציון: נכון, זה יכול להיות גם כל הארץ.
אוסאמה סעדי: וכל הזמן.