GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי אנקורי: תראו, לגבי אופן קבלת העובדים, לפי דעתי היא לוקה בחסר בלשון המעטה, אבל אני לא אפתח פה את כל הנושאים.
<אבי אנקורי: אני אגע רק בכמה נקודות.
<אבי אנקורי: תראו, קודם כל לגבי מבחן בר אור, כן.
<אבי אנקורי: כבאי, בחור צעיר שמגיע צריך להיות בכושר.
<אבי אנקורי: אני אפילו חושב שיותר מהכושר הוא צריך להיות עם ידיים טכניות, וכשעושים שם את המבדקים הטכניים זה אלף בית, כי כבאי, עם כל הכבוד, הוא יכול לרוץ 6 דקות 2,000 אבל אין לו כלום בקופסא, או אין לו טכני, והוא ילך וייהרג במקום להציל חיי אדם.
<אבי אנקורי: אז זה לפי דעתי העדיפות ואני באמת שלם עם זה.
<אבי אנקורי: לגבי הנושא של מכוני ההשמה.
<אבי אנקורי: מכוני ההשמה, פה זו התקלה הגדולה מבחינתי וזו ההסתייגות הגדולה שלי, והבאתי אין ספור שמות ועדויות וישבתי עם ההנהלה הכי בכירה, שזה גם שחר איילון, הנציב, שאמרתי תקשיבו, משהו פה לא עובד, עם כל הכבוד לאותו מכון השמה.
<אבי אנקורי: אני תיכף אגע במשהו ובגלל זה אני אעשה איזו שהיא הכללה.
<אבי אנקורי: אתם דיברתם על העדפה מתקנת לגבי שכול.
<אבי אנקורי: אז קודם כל, אני אהיה יותר משמח ואירתם לזה אם תהיה העדפה מתקנת בשתי וריאציות.
<אבי אנקורי: אחת, לשכול של כבאים, עובדים, עובדות מהמערך; והדבר השני, קרבה משפחתית – בן של כבאי.
<אבי אנקורי: אני לא מחפש שיקלו עליו, אני מחפש דבר אחד.
<אבי אנקורי: אם הוא הגיע למאני טיים, שזו הוועדה הסופית, וכשאמרתי את זה לשחר איילון הוא קצת הזדעזע.
<אבי אנקורי: אמרתי מבחינתי, שאם הבן שלי, שאני נותן ממיטב חיי, 30 שנה, 40 שנה בכבאות והצלתי חיי אדם ואני עם ניתוחים בגוף שלי, אם הבן שלי יגיע לוועדה הסופית ויעמוד לידו טייס, קודם כל יקבלו את הבן שלי.
<אבי אנקורי: הוא זה נראה לו משהו הזוי.
<אבי אנקורי: אני לא מתבייש בזה.
<אבי אנקורי: אם אני נותן 30-40 שנה, אותו עובד נותן והבן שלו עבר את כל המשוכות והגיע לוועדה הסופית, כן.
<אבי אנקורי: עדיפות תהיה לאותו אחד שהוא בן שושלת בכבאות.
<אבי אנקורי: כי אני באתי מטעמים אידיאולוגיים.
<אבי אנקורי: זה בתפיסה שלי.
<אבי אנקורי: לגבי מכוני ההשמה.
<אבי אנקורי: התקלה היא שם, ובגלל זה נגעתי בנקודה הזאת.
<אבי אנקורי: יש איזה אח של כבאי מחיפה.
<אבי אנקורי: האבא נהרג.
<אבי אנקורי: האבא היה כבאי, נהרג בתאונה.
<אבי אנקורי: אחד הבנים התקבל לכבאות אחרי הרבה משוכות, עובד 13 שנה.
<אבי אנקורי: הבן השני, בריצה, בבר אור לא עבר.
<אבי אנקורי: היה צריך לרוץ 8.40, לא עבר.
<אבי אנקורי: אמרתי לו אחי, אני מצטער, לא עברת.
<אבי אנקורי: בפעם הבאה כשהוא הגיע, שזו הייתה הפעם האחרונה, הוא עבר את הכל.
<אבי אנקורי: הוא נפל בדינאמיקה, שישבו 10 או 12 איש ואותה פסיכולוגית אמרה להם תקשיבו, אתם יותר מדי.
<אבי אנקורי: אני לא מזהה.
<אבי אנקורי: אתה בסדר, אבל אין לי ברירה, אני צריכה להשאיר פה שלושה.
<אבי אנקורי: אז אתה אחד, שניים, שלושה, ארבעה, תשעה, הביתה.
<אבי אנקורי: זה התקלה.
<אבי אנקורי: אני הבאתי שמות, הבאתי מספרי תעודות זהות.
<אבי אנקורי: הבאתי את הכל.
<אבי אנקורי: אף אחד לא עשה עם זה כלום.
<אבי אנקורי: זו ההסתייגות הכי גדולה שלי.
<אבי אנקורי: לא יכול להיות שב-5-10 דקות יגידו אם אני ראוי או לא ראוי.
<אבי אנקורי: ולא יכול להיות שהלחץ, כי הגיעו 7,000 איש למכוני ההשמה, או 6,000, לא יודע כמה הגיעו, ויודעים שצריכים לצאת משם 700 לצורך העניין.
<אבי אנקורי: זאת אומרת הגרזנים עומדים מוכנים, לא משנה אם אני הספקתי להגיד קוראים לי אבי אנקורי, אני יודע משהו.
<אבי אנקורי: לא הספקתי.
<אבי אנקורי: לא רלבנטי.
<אבי אנקורי: מהחדר הזה אתם עשרה, שבעה הביתה.
<אבי אנקורי: זה התקלה הכי גדולה.
<אבי אנקורי: זו התקלה ופה זו ההסתייגות שלי ועם זה צריך לעשות משהו בנדון.
<אבי אנקורי: לגבי הוועדה הסופית, גם.
<אבי אנקורי: בתור ארגון אומרים לי תמיד ומהללים בזה – תקשיר, לא תקשיר.
<אבי אנקורי: כשאני, ארגון הכבאים, ארגון העובדים והעובדות, כשאני מצוי בתהליך מהבוקר ועד אחר הצהריים ואני יודע בדיוק מה הולך שם, כשזה מגיע לשקלול ולא קוראים לי, יש פה טעם לפגם.
<אבי אנקורי: כי כשאני יושב בפנים, אני יודע לזהות הכל.
<אבי אנקורי: אני יודע בדיוק איך זה עובד.
<אבי אנקורי: אני 23 שנים במערך ואופן קליטת העובדים שלנו הייתה בעבר, בתקופת איגודים, הרבה יותר טובה.
<אבי אנקורי: אז זה מהצד שלי.
נאוה בוקר: אוקיי, תודה.
נאוה בוקר: יש פה נציג של מכון קינן שפי?
נאוה בוקר: מי נציג המכון?
נאוה בוקר: בואי בבקשה, אני אשמח מאד אם תגיבי על הדברים שנאמרו כאן.
נאוה בוקר: אחרייך מוחמד כעביה, יושב ראש ארגון יד לבנים הבדואי.
נאוה בוקר: מה שמך?
<איילת וולר-אור: איילת וולר-אור.
נאוה בוקר: בבקשה, אני אשמח לשמוע את תגובתך על הדברים שנאמרו כאן.
<איילת וולר-אור: טוב, אז קודם כל צהריים טובים לכולם.
<איילת וולר-אור: אני סמנכ"לית בקינן שפי ואנחנו עושים את החלק של האבחון האישיותי בתהליך המיון והאיכות של לוחמי האש.
<איילת וולר-אור: התהליך עצמו זה תהליך שמתחיל באיזו שהיא הגדרת פרופיל של לוחם אש, שאותו אנחנו עושים יחד עם נציבות הכבאות.
<איילת וולר-אור: שם גם מגדירים את הקריטריונים ואת המאפיינים האישיותיים המרכזיים.
<איילת וולר-אור: אנחנו באמת דנים בעיקר בחלק האישי והבין אישי.
<איילת וולר-אור: לא מסתכלים מן הסתם לא על יכולות פיזיות או יכולות הכוונה - - -
נאוה בוקר: ברור, ברור.
נאוה בוקר: רק בואי תגיעי לעיקר.
נאוה בוקר: איך את מסבירה את זה שב-10 דקות אתם כבר קובעים אם בן אדם ראוי, לא ראוי.
נאוה בוקר: וגם הדברים האלה שנאמרים, שמתוך 12 אתם צריכים להעיף 9, כי אין לכם ברירה.
נאוה בוקר: באמת.
נאוה בוקר: בואי, תתמקדי, כי הזמן קצר.
<אבי אנקורי: ברשותך, אני רוצה להוסיף שאלה.
<אבי אנקורי: יש לי שאלה.
<אבי אנקורי: כשישבתם בוועדה הזאת, עם כל היועצים, היה נציג של עובדים?
<אבי אנקורי: עזבי כרגע ועד – כבאי?
<אבי אנקורי: מישהו שעובד במערך הכבאות 20-30 שנה, שיודע מה זה פרופיל של כבאי?
<אבי אנקורי: אני אענה בשבילך – לא.
<אבי אנקורי: אתם ישבתם, עם כל הכבוד לסמנכ"ל ולמשאבי אנוש ולאיילת מהגיוס.
<אבי אנקורי: ישבתם עם אנשים שנמצאים בכבאות 4 ו-5 ו-6 שנים.
<אבי אנקורי: אני יכול להגיד מה זה פרופיל של כבאי.
<אבי אנקורי: אני.
<אבי אנקורי: לא בתור ועד עובדים - - -
<שיקו בר דב: אבי, ישבו שם אסרף, ישבו - - -
<אבי אנקורי: לא, לא, לא, לא, סליחה שיקו, תן לי את הקרדיט.
<אבי אנקורי: בסיום, בהגשת הנתונים קראו לאסרף, קראו לדקלו, אם אני לא טועה ועוד כמה, וקראו גם לאנקורי, כשהביאו לי מוצר מוגמר עם חברה חיצונית.
<אבי אנקורי: חבל על הכסף.
<אבי אנקורי: לא צריך לבזבז כסף על חברות חיצוניות.
<אבי אנקורי: יש לך את מיטב הילדים, העובדים והעובדות במערך, שיתנו לך את הפרופיל המקצוען להיות כבאי.
<אבי אנקורי: זהו.
נאוה בוקר: תמשיכי בבקשה.
<איילת וולר-אור: לפני התהליך עצמו מגיעים מעל 1,000 למיון והחלק הראשוני הוא באמת דינאמיקה קבוצתית.
חמד עמאר: לא, לא, לחלק שלך אנחנו רוצים לדעת.
<איילת וולר-אור: כן, כן, מעל 1,000 איש מגיעים לקינן שפי, לסניפי קינן שפי, ועוברים חלק ראשוני מסנן, שזה באמת הדינאמיקה הקבוצתית.
<איילת וולר-אור: הדינאמיקה הקבוצתית אורכת שעה וחצי.
<איילת וולר-אור: לפעמים שעה וחצי מרגישה כמו 10 דקות ולפעמים היא מרגישה כמו שעתיים וחצי.
<איילת וולר-אור: זה מאד תלוי בתחושה האישית, אבל היא לוקחת שעה וחצי.
<איילת וולר-אור: היא כוללת ארבע משימות.
<איילת וולר-אור: המשימות האלה הן משימות רלבנטיות לעולם התוכן של לוחם האש.
<איילת וולר-אור: הן משימות שנבנו במיוחד לתפקיד הזה.
<איילת וולר-אור: הדינאמיקה הקבוצתית היא גם כלי בעל תוקף מאד גבוה, וזה כלי שהוא יעיל כאמצעי סינון.
<איילת וולר-אור: המשימות עצמן הן משימות מגוונות.
נאוה בוקר: יש לך ממש כמה שניות לסכם.
נאוה בוקר: אני חייבת לסכם את הנושא.
<איילת וולר-אור: משימות של חשיבה, גם משימה של ביצוע, גם משימה שיש בה אספקט טכני, שזה באמת מאד מאד קריטי.
<איילת וולר-אור: גם אספקט של תושייה, עמידה בלחץ, עמידות, עבודת צוות, כל הדברים האלה - - -
חמד עמאר: כמה כל קבוצה צריכה להיות?
<איילת וולר-אור: כמה מה?
חמד עמאר: כן קבוצה.
<איילת וולר-אור: בקבוצה יש בין 10 ל-12.
חמד עמאר: יש לי את ה-12 הכי טובים שיכולים, כולם יכולים להיות טייסים, מתוך ה-12, לפי התכנית שלך, כמה צריך לנפות החוצה?
<איילת וולר-אור: אין לי תכנית.
<איילת וולר-אור: מי ש - - -
חמד עמאר: את יכולה להגיע למצב ששיש לך עשרה, שאת מקבלת את העשרה, או שאת חייבת לנפות שם.
<איילת וולר-אור: אני יכולה לקבל עשרה, כן .
חמד עמאר: זה קרה?
חמד עמאר: אני לא שמעתי על דבר כזה.
<איילת וולר-אור: לא.
חמד עמאר: לא קרה.
<אבי אנקורי: רגע, עוד שאלה, כמה אנשים, פסיכולוגים, יושבים על העשרה האלה?
<אבי אנקורי: אחת או אחד.
<איילת וולר-אור: אחת.
<אבי אנקורי: עם כל הכבוד לאותה אחת, לשבת מול עשרה, היא לא זוכרת שמות.
<אבי אנקורי: זה לא - - -
חמד עמאר: את הבנת את השאלה לי?
נאוה בוקר: הבנתי, בטח.
חמד עמאר: יכולים להיות עשרה הכי טובים, מגיעים כולם בקבוצה אחת, 8 הולכים הביתה.
נאוה בוקר: אני יודעת על לוחם שהיה על המרמה שלא התקבל.
חמד עמאר: לא קשור שהם יותר טובים מהעשרה, מהשניים, מהמאה שקולטים אותם.
<אליאור דיין: אני רוצה להגיד משהו.
<אליאור דיין: מועמד שנכנס בעשר וחצי לתוך הדינאמיקה הקבוצתית ויוצא בעשרה לאחת עשרה, זה לא שעה וחצי, ברשותך.
נאוה בוקר: קובי דדון, אתה רצית לומר?
<איילת וולר-אור: זה לא נראה לי, אבל - - -
<אליאור דיין: אני הייתי שם וזה היה בדיון 20 דקות על השולחן.
נאוה בוקר: קובי בבקשה, ממש בקצרה.
<יעקב דדון: ממש קצר.
<יעקב דדון: את הליך הגיוס אנחנו צריכים לחלק לשניים.
<יעקב דדון: אנחנו לא יכולים לפסול את כל ההליך ולהגיד שהוא לא בסדר.
נאוה בוקר: זה לא מה שעשינו.
<יעקב דדון: רוב ההליך נעשה בצורה טובה, אבל כאחד שעבר דינאמיקה קבוצתית, אני רוצה להגיד לך, עם כל הכבוד, דינאמיקה קבוצתית לא יכולה לקבוע מה אני ומי אני.
<יעקב דדון: זה לא יכול.
<יעקב דדון: יכול להיות שאנחנו צריכים לקחת את זה ולחשוב, שיקו, כאחד שמוביל תהליך, עם אבי אנקורי, לעשות שינויים בקליטה, גם להביא את הדיון של דינאמיקה קבוצתית, אם להשאיר אותה או לא, כי זה לא יכול לקבוע דינאמיקה קבוצתית אם הוא ראוי או לא.
<יעקב דדון: אני אומר לך.
<יעקב דדון: אולי לא להיות כבאי.
<יעקב דדון: זה כן.
<יעקב דדון: לגבי אם הוא יהיה מקצוען או לא, אני חושב שיש עין מקצועית להרבה כבאים מאיתנו, שמובילים את המהלך.
<יעקב דדון: צריכים לסמוך על הלוחמים, כמו ששיקו אומר, שמחר אני נכנס עם הבחור הזה לדירה בוערת, כי אני קצין מבצעים.
נאוה בוקר: או בחורה.
<יעקב דדון: או בחורה, בוודאי.
נאוה בוקר: זה הדיון הבא שלנו.
<יעקב דדון: אבל מה, יש את אבי אנקורי שהוא יושב ראש הארגון ויש את שיקו, שצריכים לשבת לדבר על העניין הזה, ואני חושב שפה הדברים יסגרו בצורה הטובה ביותר ולא פה.
נאוה בוקר: אני חייבת לתת זכות דיבור אחרונה למוחמד כעביה, יושב ראש ארגון יד לבנים.
<גבי גניש: לא אחרונה, אני גם ביקשתי לדבר.
נאוה בוקר: גבי, אז אתה אחריו, תסכם בדקה.
נאוה בוקר: יושב ראש ארגון יד לבנים הבדואי, ממש בקצרה.
<מוחמד כעביה: טוב, אני אחראי על המגזר הבדואי במשרד ראש הממשלה ועוקב אחרי הנושא של שילוב בני העדה.
<מוחמד כעביה: אני מדבר על כל העדות, אבל אם את אמרת על הדרוזים, אני מדבר על כל העדות שהשתלבו בחיי המדינה.
<מוחמד כעביה: אני מודה לך, יושבת ראש הוועדה, על שקיימת דיון חשוב שכל האנשים ישמעו איך מטפלים בשילוב החיילים, המשכילים בחברה הישראלית שלנו.
<מוחמד כעביה: סגן השר, אתה עושה עבודה טובה.
<מוחמד כעביה: אני מעריך אותך, אתה דיברת על הנושא הזה.
<מוחמד כעביה: כל הכבוד.
<מוחמד כעביה: אנחנו חברים.
<מוחמד כעביה: במדינת ישראל יש אוכלוסיות ועל מנת שהמדינה תשתלב טוב, צריך לשלב את כל האוכלוסיות בכל תפקידי הממשלה, גם בכבאות.
<מוחמד כעביה: אני רוצה לדבר קצת על המגזר.
<מוחמד כעביה: אין לנו אולי אחד, שניים, שעובד בכבאות בכל הכבאות.
<מוחמד כעביה: אין לנו.
<מוחמד כעביה: גם הבדואים.
נאוה בוקר: אתה מדבר על המגזר הבדואי?
<מוחמד כעביה: אני אומר לך, אני כמזכיר יד לבנים, ואתה תגיע אלי ליד לבנים וסגן השר מכיר את יד לבנים הבדואי.
<מוחמד כעביה: אין לנו בכלל לא חיילים, לא משכילים, לא משתלבים.
נאוה בוקר: מוחמד, אני מציעה ששיקו ייתן לנו נתונים לדיון הבא, בנוגע - - -
<שיקו בר דב: אני יכול להגיד לכם נתונים קטנים.
<שיקו בר דב: כ-17 בני מיעוטים נקלטו ב-204.
<שיקו בר דב: 24 אתיופים.
<שיקו בר דב: בקורס האחרון, שסיים רק עכשיו, שזה היה רק 75 אנשים, יש שבעה קצינים שבאו.
<שיקו בר דב: אני אומר עוד פעם, זה בסדר שכל אחד מייצג אוכלוסייה כזאת או אחרת.
<שיקו בר דב: כולם לוחמים.
<שיקו בר דב: איך אבי אנקורי אמר – אני ראש ארגון של אמר.
<שיקו בר דב: גברים, נשים, אותו דבר.
<שיקו בר דב: אני לא רוצה לתייג אותם.
נאוה בוקר: שיקו, אני רוצה לשאול אותך שאלה.
נאוה בוקר: כמה זמן לוקח מהיום שהם מתקבלים למיונים, עד לסיום המיון?
<שיקו בר דב: זה לוקח בערך ארבעה חמישה חודשים.
<שיקו בר דב: אני אומר עוד פעם - - -
נאוה בוקר: אז יש לי שאלה.
<שיקו בר דב: שנייה, רגע, משפט אחד.
<שיקו בר דב: אנשים אמרו, ותראו, לא תהיה לי בעיה, אם היה לי עוד תוספות של הקצאות של כוח אדם, לא תהיה לי בעיה במקום 244 לקלוט גם 300 אנשים.
<שיקו בר דב: אז עוד אנשים ייכנסו ונוכל לתת לעוד כל מיני אוכלוסיות כאלה.
<שיקו בר דב: אני יכול להגיד לכם שנציב הכבאות פנה למשרד האוצר וביקש על הגיוס הזה, על חשבון 2017.
<שיקו בר דב: היום כבר פנינו לאוצר לבקש שעל חשבון שנת 2017 נפתח עוד קורס במאי, למרות שהיינו צריכים לגמור את הקורסים, כדי להכניס עוד 60 לוחמים.
<שיקו בר דב: כל זאת כדי באמת להכניס את האנשים הכי טובים.
נאוה בוקר: אוקיי,א ני רוצה, לפני סיום - - -
חמד עמאר: סליחה, רק שאלת הבהרה.
חמד עמאר: אם אתה פותח עוד קורס, מה שדיברת עכשיו על ה-60, אתה לוקח מאלה אותם 500 שעברו, או שאתה פותח עוד פעם רישום?
<שיקו בר דב: מאלה שעברו, הבאים בתור ממשיכים.
<שיקו בר דב: כן, זה כל העניין.
חמד עמאר: זה חשוב, במקום עוד פעם לפתוח את כל התהליך.
<שיקו בר דב: כן.
<קריאה: כן, המדורגים הבאים ייכנסו.
נאוה בוקר: חברים, אני רוצה לסכם את הדיון.
<מוחמד כעביה: אני לא סיימתי, רק עוד שתי מילים.
<מוחמד כעביה: חברים, יש מנטליות, יש אנשים שלא יודעים את השפה העברית כמו שצריך.
<מוחמד כעביה: בגלל שהם לא יודעים והם הולכים לצבא, אבל לא יודעים את השפה כמו היהודים.
<מוחמד כעביה: בואו נגיד את האמת.
<מוחמד כעביה: אז בואו גם נתחשב.
<מוחמד כעביה: לפעמים בגלל שהוא לא יודע את השפה כל כך טוב, הוא נכשל בזה גם לפעמים.
<מוחמד כעביה: בהתחלה.
<מוחמד כעביה: אז בואו נתחשב קצת במצב הזה.
נאוה בוקר: תודה, תודה רבה.
נאוה בוקר: גבי גניש, כמה מילים לסיום.
<גבי גניש: כמה מילים.
<גבי גניש: שמי גבי גניש, אני 35 שנה בכבאות, קצין מבצעים.
<גבי גניש: פרשתי לגמלאות בדרגה של טפסר משנה, כך שהכבאות בשבילי היא לא דבר חדש.
<גבי גניש: שיקו, אני חושב, אתה צודק, אנחנו עוסקים בחיי אדם וזה לא צחוק, אבל יכול מאד להיות שהמיון הוא לא תמיד נכון ובאיזה שהוא מקום אנחנו מפספסים אפילו את האנשים הנכונים.
<גבי גניש: אני הדרכתי שבעה קורסים, ובקורס הזה היו כאלה שלא העברתי אותם ואמרתי לו תבכה אתה ולא אחרים שיבכו, שאתה לא יכול להציל אותם.
<גבי גניש: כי אתה לא רק כבאי.
<גבי גניש: אתה פסיכולוג.
<גבי גניש: אתה צריך גם לדבר עם הניצול.
<גבי גניש: אתה צריך לדעת מה אתה עושה, נכון.
נאוה בוקר: תודה רבה, גבי.
<גבי גניש: אבל לא תמיד תהליך המיון הוא משקף.
<גבי גניש: אם הוא לא משקף, אז יכול מאד להיות שאנחנו מפספסים את האנשים הטובים.
נאוה בוקר: שיקו, אני חייבת לשאול אותך שאלה אחרונה לסיום הדיון הזה.
נאוה בוקר: בעצם מה העלות של כל הליך המיון הזה.
נאוה בוקר: יש לנו את מכון שפי, שאנחנו נשמח לדעת - - -
<שיקו בר דב: כמה את חושבת זה עולה?
נאוה בוקר: אני לא משערת השערות.
<שיקו בר דב: מיליון שקלים.
נאוה בוקר: מיליון שקלים, כל הליך המיון.
נאוה בוקר: כמה עולה כל מועמד אצל מכון שפי?
<שיקו בר דב: לא, מכון שפי זה הכסף הקטן, זה 300 שקלים לנבחן.
נאוה בוקר: נאמר לי שמדובר על בין 1,000 ל-2,000 שקלים למועמד.
<שיקו בר דב: לא, לא, לא, הלוואי.
<שיקו בר דב: הם היו שמחים לקבל 1,000.
<איילת וולר-אור: 237.
<שיקו בר דב: 237.
נאוה בוקר: לכל מועמד?
נאוה בוקר: אוקיי, לסיכום הדיון הזה - - -
<שיקו בר דב: קחי את כל קורס קצינים, 60 לוחמים, אם על הסגל שלהם קיבלת 80 איש, עבדו שבועיים על החלק הזה.
<שיקו בר דב: שבועיים.
נאוה בוקר: יש לי הצעה לסיום הדיון הזה.
נאוה בוקר: אני רוצה לסכם אותו.
נאוה בוקר: האם יש אפשרות שתבחנו אפשרות שהתהליך הזה, כמו בגיבושים אחרים, אם זה בצה"ל, ייערך שבוע-שבועיים, לא יותר?
נאוה בוקר: כי תשמע, למשוך את אותם מועמדים - - -
<שיקו בר דב: לא.
נאוה בוקר: על גבי כל כך הרבה חודשים של אימונים ובסוף חלק מהם נושרים.
נאוה בוקר: אני חושבת שאפשר לקיים איזה שהוא הליך מיון מרוכז, מעין גיבושון של מספר ימים מרוכזים.
נאוה בוקר: תעבירו אותו על ידי צוות בוחנים שיורכב גם מכל הגופים הרלבנטיים ובסיום המיון הזה, שהמועמדים האלה יקבלו תשובה סופית.
נאוה בוקר: תשמע, אם זה עובד בשייטת, זה יכול לעבוד גם בכבאות.
<שיקו בר דב: אנחנו נעשה הכל כדי לקצר את משך הזמן, את צודקת במאה אחוז, אבל רק צריך להבין שזה כמויות אדירות ואנחנו באמת משתדלים לשים דגש על כל אחד שמגיע, לתת להם את כל היחס המתאים ואני מאד מתנצל אם יש אנשים שפה לא קיבלו תשובה.
<שיקו בר דב: כי לכל האנשים הקפדנו, שמנו אנשים במיוחד, גם מענה טלפוני וגם קיימנו תשובות בכתב והעבירו את הדברים לכולם, נתנו תשובות גם שלא.
<שיקו בר דב: וגם כמו שאמר ידידי דיין, שאומר הוזמן הנציב במיוחד לבוא לסיכום, וואלה, תראו כמה דגש אנחנו נותנים.
<שיקו בר דב: גם אם התשובה שלילית, אין מה לעשות.
<דוד דיין: מר שיקו, חצי שנה אחרי הגשת הערעור בהמלצת שחר איילון, מכון קינן שפי לא מחזיר תשובה.
<דוד דיין: מה הסיבה?
<דוד דיין: את יכולה להגיד לי מה הסיבה?
<שיקו בר דב: אנחנו נבדוק.
<דוד דיין: אה, אין לך מושג.
<דוד דיין: חצי שנה אנחנו מתקשרים.
<דוד דיין: חצי שנה.
<עליזה דיין: וגם אם אני מתקשרת לאיילה, איילה אומרת לי - - -
איוב קרא: חברים, אני מקווה שלדיון הבא אנחנו כבר נבוא עם מעשים.
איוב קרא: אנחנו נגיש את הצעת החוק בנוגע למשפחות השכולות, אני וחברי לכנסת.
איוב קרא: אנחנו נטפל בכך באופן חוקי, כי אם נצליח לעשות את זה בדרך יותר קלה, אנחנו נשב עם שיקו ונראה איך אפשר לטפל בנושא הזה.
איוב קרא: אנחנו עוברים לנושא הבא.
איוב קרא: גברתי האישה.
נאוה בוקר: נשים.
נאוה בוקר: אתם יודעים, הדיון השני.
<שיקו בר דב: אני רוצה להתחבר למצגת.
נאוה בוקר: אני אשמח מאד.
נאוה בוקר: אני אתחיל בינתיים, עד שאתה תתחבר.
נאוה בוקר: הדיון היום על קידום נשים בכבאות, יש לו חשיבות שהיא לא רק מגדרית הוא קהילתית, אני חושבת שיש לו חשיבות לאומית.
נאוה בוקר: השילוב של נשים בכל הענפים, כלכלה ובמיוחד במגזר הציבורי, אני חושבת שזו מטרה חשובה ואני שמחה לראות נשים חזקות, שהן גם חברות כנסת, גם עורכות דין.
נאוה בוקר: אני רואה שנמצאת כאן יועצת ראש הממשלה לענייני מעמד האישה, ורד סויד, ברוכה הבאה.
<ורד סוויד: תודה לך על הדיון הזה.
<ורד סוויד: אני יודעת שזה נושא שמאד קרוב לליבך בהרבה צדדים, גם בתחום האזרחי.
נאוה בוקר: אני אשמח לתת לך אפשרות לדבר.
נאוה בוקר: אתם יודעים, אני חושבת שאם נשים יכולות להיות בקורס טיס, זה יכול לעבוד גם בכבאות והצלה.
נאוה בוקר: יש לנו כאן נתונים.
נאוה בוקר: על פי הנתונים של הרשות עצמה, אחוז הנשים שמועסקות ברשות כבאות הארצית זה כ-11%.
נאוה בוקר: אבל מה?
נאוה בוקר: רק 18 נשים בכל הארץ, משרתות - - -
נאוה בוקר: 15?
נאוה בוקר: סליחה, אז אני טעיתי.
נאוה בוקר: 15 נשים משרתות כלוחמות אש.
נאוה בוקר: זאת אומרת שאחוז אחד, אחוז אחד בלבד מכוח האדם המבצעי ברשות הן נשים.
נאוה בוקר: אתם מבינים את האבסורד?
<קריאה: זו פשלה.
נאוה בוקר: אני חושבת שאותן לוחמות אש הן מקור לגאווה ואני מקווה שהן יתוו את הדרך ללוחמות אש נוספות בעתיד הקרוב, כי באמת זה מספר ממש זעום ואני חושבת שאנחנו צריכים להסיר את החסמים בפני אותן נשים שמתעניינות ורוצות להתקבל.
נאוה בוקר: אני יודעת שכיום תהליך המיון שהנשים האלה עוברות, הוא די זהה לאותו תהליך שהגברים עוברים.
נאוה בוקר: אתם יודעים, על פי הנתון שאני קיבלתי, בפברואר 2015 השנה, מבין 56 מתמודדות בקורס ללוחמי אש, עברו רק 2 נשים.
נאוה בוקר: את אומרת שלא?
נאוה בוקר: אני עוד מעט אזמין אותך.
נאוה בוקר: אני חושבת שלא יתכן שבשנת 2016 תהיינה נשים במדינת ישראל שהן טייסות, לוחמות, קצינות משטרה, אפילו נציבת שב"ס, אבל לא לוחמות אש.
נאוה בוקר: יש כאן אפליה חריפה במיוחד ואני חושבת שצריך לשנות אותה.
<גבי גניש: אבל לא כולן רוצות.
<ורד סוויד: הרבה רוצות.
נאוה בוקר: אני יודעת, לפי דבריו של שיקו בר דב באחת מהישיבות, שישנם מסלולי הכשרה מאד מיוחדים לנשים ואני שמחה על כך, אבל אני יודעת שגם המכשול העיקרי שעומד כעת בפני אותן נשים, הוא עמדת נציבות שירות המדינה, שלצערי לא נותנת אישור למסלולים האלה לנשים, מכיוון שלטענתם, כך הבנתי, הם נוגדים את העיקרון של השוויון המגדרי.
נאוה בוקר: אז אני חושבת שהיום חשוב שנגיע פה לאיזו שהיא הבנה איפה טמונות הבעיות ואיך אפשר לפתור אותן.
נאוה בוקר: ואני רוצה להתחיל את הדיון בחופית חייט.
נאוה בוקר: חופית חייט היא גם, למען גילוי נאות, אלמנת אסון הכרמל, חברתי לשכול, ומשום מה היא לא הצליחה להתקבל כלוחמת אש מהמניין, למרות שהיא כבר תקופה די ממושכת מתנדבת במערך הכבאות וההצלה בעפולה, וכדי להבין את התהליך אני רוצה שתספרי לנו, חופית, בקצרה, את סיפור הגיוס שלך.
נאוה בוקר: ניסיון הגיוס.
<אבי אנקורי: סליחה, רק ברשותך, יש פה איזה נתון שנראה לי שהוא חסר.
נאוה בוקר: אני אשמח לשמוע.
<אבי אנקורי: במקרה בגיוס, אמנם אני דיברתי עם חופית רק לפני שבועיים, שלושה, בגיוס האחרון לא היה את הדבר המהותי שהיה צריך להיות, שזה קריטריון.
<אבי אנקורי: כמו שאני בא להתקבל יש קריטריון, היה צריך גם להיות קריטריון לנשים.
<אבי אנקורי: בגיוסים הקודמים היה.
<אבי אנקורי: ההנהלה החליטה, ולי אין בעיה, כל עוד שיש קריטריון, כי כמו שאמרתי – אני מייצג את כולם – שאישה תרוץ 1,000 מטר, גבר ירוץ 2,000.
נאוה בוקר: נכון, המבנה הפיזיולוגי שונה.
<אבי אנקורי: ואין לי בעיה אם זה קריטריון.
<אבי אנקורי: במיון האחרון הקריטריון לגברים היה, קריטריון לנשים לא היה.
<אבי אנקורי: ואז הגענו גם לחילוקי דעות ביני ובין ההנהלה וזה קצת עלה לטורים גבוהים.
<אבי אנקורי: אבל חד משמעית, לאישה לא היה קריטריון.
נאוה בוקר: חופית, בבקשה.
<חופית חייט: בנימה הומוריסטית קצת, אז אני הרווחתי.
<חופית חייט: "זכיתי" בשני הנושאים שדוברו בוועדה – זה גם להיות אישה ואלמנה של אסון הכרמל.
<חופית חייט: בעלי היה דני חייט הכבאי שהציל שישה אנשים באסון הכרמל.
<חופית חייט: חשוב לי לומר משהו מאד חשוב.
<חופית חייט: קודם כל לגבי המספרים שהזכרתם קודם, 8,000 אנשים שהגיעו מועמדות, אני רוצה לציין משהו מאד מאד חשוב.
<חופית חייט: אסון הכרמל אמנם לצערי גרם לחוקים, כבוד והערכה והערצה שנכתבו בדם כאן, אבל חשוב לציין שאסון הכרמל הביא איתו את מה שהוא הביא איתו ואם זה בגלל המספרים, הכבוד, ההערכה וההערצה ללוחמי האש.
<חופית חייט: זה משהו שלא היה כאן מעולם, ואסון הכרמל באמת - - -
<חופית חייט: הביא את הכבוד הראוי והערכה הראויה למערך הזה.
<חופית חייט: ככה שאני חושבת שלגבי משפחות אסון הכרמל, יש כאן משהו שצריך להיעשות מעבר להעדפה למשפחות ולתת את הכבוד באמת לאלה שהביאו את כולנו למקום הזה שאנחנו נמצאים בו היום.
נאוה בוקר: מובן.
<חופית חייט: לגבי המיונים.
<חופית חייט: אני ניגשתי למיונים לפני קצת יותר משנה.
<חופית חייט: לי נאמר במיונים, כמובן, כשאני שאלתי כמה אני צריכה לעשות את ה-2,000 מטר, לי אמרו לסיים את הריצה.
<חופית חייט: זאת אומרת שברגע שעברתי את ה-2,000 מטרים וסיימתי, עשיתי את שכיבות השמיכה ובעצם קראו לי בעוברים.
<חופית חייט: זאת אומרת שאני ועוד שאר המועמדים שהיו שם, עברו את המבחנים בעצם הראשוניים של הבר אור – המתח, הריצה וכל מה שהיה שם.
<חופית חייט: זאת אומרת שעברנו וביקשו מאיתנו להגיש מועמדות הלאה ולהמשיך את התהליך.
נאוה בוקר: המיון שלך נעשה יחד עם גברים או שהיית רק נשים?
<חופית חייט: כן, יחד עם גברים.
<חופית חייט: אגב, רצוי לציין שיש כאן איתי לוחמת משירותי הכבאות מעמק יזרעאל, מאיה.
נאוה בוקר: מאיה, בואי תצטרפי אלינו לשולחן בבקשה.
<חופית חייט: היא לפני ארבע שנים, כשהיו קריטריונים אגב, כשבאמת היו קריטריונים שווים ואחידים לנשים וגברים כאחד, היא כן יכלה לעבור את המבחנים האלה בצורה הגיונית וכיום היא משרתת ארבע שנים בהצלחה רבה כלוחמת אש.
<חופית חייט: אני נתקלתי בהמון נושאים שמדברים עליהם לגבי כוח פיזי של אישה וגבר במערך.
<חופית חייט: אני יכולה להגיד קודם כל שאני מתנדבת כבר מעל שנה בכיבוי.
<חופית חייט: אני על מדים.
<חופית חייט: אני מתפעלת כבאית, את בית המשאבה.
<חופית חייט: אני אוחזת בזרנוק, אני מכבה שריפות, אני מתפעלת כלים בתאונות דרכים - - -
נאוה בוקר: את ממש יוצאת לכבות שריפות.
<חופית חייט: אני עושה כמעט הכל ללא שכר, כמתנדבת.
<חופית חייט: היום גם קיבלתי ואוצ'ר מהכבאות כדי להתחיל בהליך רישיון לכבאית, ככה שאני לא רואה שום סיבה למה אני לא יכולה לעשות את כל זה ובשכר.
נאוה בוקר: אני המומה.
נאוה בוקר: זאת אומרת אני שומעת שאת יוצאת לכבות שריפות, וקודם כל כל הכבוד.
נאוה בוקר: יישר כוח על ההתנדבות שלך.
נאוה בוקר: זה מבורך, זה חשוב והלוואי שיהיו כמה שיותר כאלה שבאים ונותנים מעצמם ומתנדבים ואת כבר למעלה משנה עושה את זה, ובאמת תבורכי.
<חופית חייט: אני רוצה להגיד עוד משהו קטן שחשוב לי, נאוה.
<חופית חייט: אני אלמנתו של דני חייט, הכבאי הגיבור מאסון הכרמל, נכון, אבל חשוב לי לציין משהו ולסייג את הדברים.
<חופית חייט: אי אפשר להיות אלמנות של ולבוא ולהגיד אני רוצה להיות לוחמת אש כי אני אלמנתו של.
<חופית חייט: אני, כשהגעתי לכיבוי והחלטתי שאני רוצה, קודם כל אני חושבת שכדי להיות לוחמת צריך איזו שריטה קטנה בראש.
<חופית חייט: צריך שיהיה לך את זה - - -
נאוה בוקר: מקצוע לא פשוט.
<חופית חייט: מקצוע לא פשוט.
<חופית חייט: צריך שיהיה לך את זה באופי, בגנים, באמת, את הערכים האלה, את הכוח העצום הזה של להיכנס למקום שכולם בורחים ממנו.
<חופית חייט: אז אני את כל חיי הבוגרים חייתי בעצם במכבי אש.
<חופית חייט: כל העולם שלי ושל המשפחה שלי ושל הילדים שלי זה כיבוי והצלה.
<חופית חייט: אז זה משהו שאי אפשר לבוא אליו ולהגיד ככה, אני אלמנתו של אז אני רוצה להיות לוחמת.
<חופית חייט: יש פה הרבה הרבה מעבר.
נאוה בוקר: את סיפרת לי שהרבה לפני שדני נהרג, את רצית להיות לוחמת אש.
<חופית חייט: הייתי יוצאת איתו, הייתי יוצאת לאירועים ועושה סנפלינג ויורדת עם חבלים ועושה איתם כל מיני תרגילים ומשתתפת, וכמובן זה משהו שהוא קיים ויש ואני חושבת שחוץ מלקבל זימון לקורס הבא, אין פה עוד הרבה מ - - -
נאוה בוקר: אז למה זה מתעכב בעצם?
נאוה בוקר: מה הסיבה?
<קריאה: עוד שבועיים יש קורס.
<חופית חייט: תשמעי, אני מרגישה שקצת, אני כל הזמן מקבלת כל מיני תשובות, כמו למשל פותחים קורס לוחמת אש משולב, שרוצים לפתוח קורס, ותתקן אותי אם אני טועה, שיקו.
<שיקו בר דב: את צודקת, כן.
<חופית חייט: לוחמת אש משולבת.
<חופית חייט: אני לא רוצה להיות תומכת לחימה ולוחמת אש.
<חופית חייט: אני סיימתי.
<חופית חייט: אם יבואו להגיד לי תשמעי, את צריכה ללדת, במשפחה וכאלה, אני סיימתי ללדת, תודה לאל יש לי שלושה ילדים שהם כבר די גדולים כדי שאני אוכל לעסוק בזה, והיום אני כן יכולה להרשות לעצמי, אז אני לא רוצה להיות תומכת לחימה, אני רוצה להיות לוחמת אש.
נאוה בוקר: עם שלושה ילדים ואת עדיין מתעקשת להיות לוחמת אש.
נאוה בוקר: מגיע לך ציון לשבח.
<חופית חייט: שלושה ילדים, ואני חושבת שאני יכולה לעשות את זה אפילו הרבה יותר טוב ממה שאני עושה את זה היום, כשאני לא עובדת.
נאוה בוקר: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, תודה שבאת.
נאוה בוקר: מי פה הנציג של הכבאות שיוכל להשיב לנו על הדברים?
<שיקו בר דב: אני, אני.
נאוה בוקר: שיקו, אתה בענייני נשים?
<קריאה: הוא בענייני כולם.
<ורד סוויד: למה לא נשלחה נציגת אישה לעניין?
<שיקו בר דב: יש לנו נשים פה כמה שאת רוצה.
<ורד סוויד: אז למה הן לא מציגות את זה?
<ורד סוויד: אז תן להן להציג.
<שיקו בר דב: אין מה לעשות, אני הסמנכ"ל למשאבי אנוש וזה התפקיד שלי.
<ורד סוויד: אנחנו רוצים נשים סמנכ"ליות,לא רק לוחמות.
<ורד סוויד: זה בדיוק הפואנטה.
נאוה בוקר: ורד מציעה שאישה תענה על הדברים.