GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דרור לוינגר: מנהל קהילתי כמו שנאמר כאן, הוא תאגיד מעין עירוני.
<דרור לוינגר: כלומר, הוא לא בשליטת העירייה, אבל הוא תאגיד שיש לעירייה בו חלק במינוי הנציגים וגם בתקצוב וכו'.
<דרור לוינגר: ויש תקנות, בעצם תקנות פטור ממכרז, שנועדו לתאגידים מעין אלה.
<דרור לוינגר: כלומר, לא רק למנהלים גם בעצם לכל מתנ"ס בארץ שמאוגד כמלכ"ר, ויש בו מעורבות של 40% של העירייה, אז העירייה יכולה להתקשר.
<דרור לוינגר: אנחנו מכירים בזה שמדובר בתאגיד מסוג מיוחד, שצריך לתת לו מקום.
<דרור לוינגר: העולם הזה שיושב על התפר שבין תאגיד שבשליטת העירייה, לבין תאגיד שהוא תאגיד של התושבים, של שיתוף ציבור, של פעילות שהיא לא פורמאלית.
<דרור לוינגר: ולכן זה איזה שהוא יצור מיוחד ויש לו גם מענה מיוחד ומשרד הפנים מכיר בזה והאמירה כאן של העירייה, שמשרד הפנים דורש שליטה בתאגידים מהסוג הזה, למיטב ידיעתי היא לא נכונה.
<דרור לוינגר: היא נכונה בחברות כלכליות, בתאגידים שהם למטרות רווח, בדיוק כמו שאמר יושב הראש.
<דרור לוינגר: וזה נכון לנושא המנהלים.
<דרור לוינגר: אנחנו לא מכירים את ההצעה המדוברת, אז קשה לי להתייחס לעקרונות שלה.
<דרור לוינגר: ממה שאני שומע כאן, מדובר במשהו שהוא מהפכני מאד.
<דרור לוינגר: ללכת ולשנות את מבנה השלטון המקומי בישראל.
<דרור לוינגר: גם הנושא של רובעים עירוניים שמוסדר בפקודה וגם הנושא של ועדים מקומיים, הם צורות לשלטון דו רובדיות כאלה, אבל עדיין השליטה שם נשארת בידי המועצה, נשארת בידי העירייה.
<דרור לוינגר: גם לנושא הסמכויות, לנושא התקצוב, לנושא הפיקוח.
<דרור לוינגר: מבקשים פה בעצם לנתק מהעירייה איזה שהוא חלק בסמכות ובאחריות שלה, ולהעביר אותו לאיזה שהוא גוף חדש, שהוא אותו מינהל קהילתי, אבל הוא כבר לא איזה שהוא תאגיד שהעירייה קובעת את התקציב, את האחריות, את הסמכות וכו'.
<דרור לוינגר: ולכן זה משהו מאד משמעותי.
<דרור לוינגר: אנחנו לא מכירים את פרטי ההצעה והיא בוודאי מייצרת כאן רובד שלטוני חדש.
דוד אמסלם: תומר, רצית לומר משהו לפני שאני מסכם?
<תומר רוזנר: כן, שלושה דברים קצרים.
<תומר רוזנר: כפי שאמר עורך הדין לוינגר ממשרד הפנים, פקודת העיריות, המחוקק המנדטורי היה ער לצורך במקרים מסוימים ביצירתם של רבעים עירוניים.
<תומר רוזנר: הוא אפשר לנציב העליון דאז, היום לשר הפנים, ליצור מסגרות תת עירוניות, שהאפשרות לעצב אותם, לקבוע את דרכי הבחירות, לקבוע מה הסמכויות שלהם, לקבוע איך הזיקה שלהם לעירייה וכו', נתונה כל כולה בידי השר.
<תומר רוזנר: הוא יכול לעשות את זה בתיאום ולהתחשב במשאלות התושבים.
<תומר רוזנר: הדבר נעשה, כפי שנאמר, לפחות היום, בתפיסה לדעתי שגויה, בתפיסת מדיניות שגויה לדעתי, שצריך לעשות את זה רק במקומות שבהם יש יישובים בעלי אופי מאד מאד ייחודי, שייחדו אותם ל - - - אחד, ורק אז צריך לעשות שימוש בסמכות של הקמת רבעים עירוניים.
<תומר רוזנר: אפשר בהחלט היה לעשות את השימוש בסמכויות האלה לצורך המנהלים הקהילתיים ולהגדיר אותם כרבעים עירוניים.
<תומר רוזנר: ודווקא המסגרת הזו, שקיימת היום בפקודת העיריות, היא מסגרת מאד מאד גמישה.
<תומר רוזנר: אפשר להתאים אותה לעיר גדולה, כמו ירושלים, לעיר יותר קטנה כמו נתניה אם צריך, ולקבוע לכל אחד מהם את המסגרת הנורמטיבית המתאימה לו.
<תומר רוזנר: דוגמא קיימת כבר בשלטון המקומי היום, יש שתי דוגמאות כבר היום בשלטון המקומי שקיים שלטון דו רובדי כזה, מעבר לרבעים העירוניים, זה במועצות האזוריות, וכולנו יודעים שיש בכל יישוב ועד מקומי, שהסמכויות שלו מוגדרות, והוא גם יכול לגבות מיסים לעצמו, גם לקבוע מה יהיה בסיס התקציב שלו.
<תומר רוזנר: יש לו בחירות נפרדות וכו'.
<תומר רוזנר: ודוגמא שנייה זו המועצה החקלאית, שביישובים שבהם יש חלקים חקלאיים מאד מאד גדולים או משמעותיים, נבחרת מועצה חקלאית, שיש לה בחירות נפרדות וגם לה יש סמכויות מוגדרות, מאד ברורות בכל ההיבטים של העניינים החקלאיים של אותה רשות מקומית.
<תומר רוזנר: לכן המסגרת הנורמטיבית קיימת ורק צריך להפעיל אותה, להתאים אותה לכל עיר ועיר לפי המסגרת שצריך.
<תומר רוזנר: הסמכות ניתנה היום לשר הפנים.
<תומר רוזנר: אולי צריך להעביר אותה למישהו אחר, אבל הסמכות קיימת.
<תומר רוזנר: אני רואה יתרון גדול בשימוש בסמכות הזאת ולא בחקיקה ראשית כללית לכל השלטון המקומי, כי כפי שנרמז כאן, יש הבדל גדול בין עיר גדולה כמו ירושלים לערים אחרות.
<תומר רוזנר: צריך לזכור שבארץ יש בסך הכל כעשר ערים שמספר התושבים שלהן עולה על 200,000.
<תומר רוזנר: כל היישובים האחרים בארץ הם יותר קטנים מ-200,000 תושבים ולכן יצירת מסגרת אחידה וכוללת לכל הרשויות המקומיות בחקיקה ראשית, עלולה להיות בעייתית בהקשר הזה, ויכול להיות שרצוי להשתמש יותר בסמכות שיש בחקיקת משנה.
דוד אמסלם: תודה רבה לתומר.
דוד אמסלם: לפני שאני מסכם, צביקה, משפט.
<צביקה צ'רנחובסקי: כן, שתים שלוש אמירות רק.
<צביקה צ'רנחובסקי: במצב הנוכחי, דודיק, אין איזונים ובלמים במערכת.
<צביקה צ'רנחובסקי: ראש עיר רוצה, יהיה איקס.
דוד אמסלם: אתה חוזר על עצמך.
<צביקה צ'רנחובסקי: כן, אני רוצה לחדד את זה.
<צביקה צ'רנחובסקי: עכשיו, שים לב - - -
דוד אמסלם: בדרך כלל אני לא נותן פה לחדד, אבל תחדד.
<צביקה צ'רנחובסקי: בעלי התפקידים, ואנחנו מדברים עוד פעם בשיטת הקומבינה.
<צביקה צ'רנחובסקי: מעין מערכת עירונית, מעין זה, כל מיני יצורי כלאיים במקום להיכנס ברחל בתך הקטנה בנושא, ללמוד אותו ולתת לו איזונים במסגרת חקיקה ראשית, ואני חולק על האמירות של החבר.
<צביקה צ'רנחובסקי: ממשיכים כל פעם להמציא - - -
דוד אמסלם: תומר זה היועץ המשפטי שלנו.
<צביקה צ'רנחובסקי: כן, כן.
<צביקה צ'רנחובסקי: זכותי להתווכח.
<צביקה צ'רנחובסקי: אני מניח שיוסי היה עוזר לי, אם היה לנו את הזמן.
<צביקה צ'רנחובסקי: אנחנו רוצים לחזק חברה אזרחית, שלא תהיה תלויה בראש עיר והמדינה צריכה לדאוג לזה באמצעות חקיקה ראשית.
דוד אמסלם: יהודית, את רוצה לומר משהו?
<יהודית זבידצקי: לא, אני - - -
דוד אמסלם: לא, לא, תגידי.
דוד אמסלם: הרבה שנים לא שמעתי אותך.
דוד אמסלם: תגידי איזה משפט או שניים, יהודית.
<יהודית זבידצקי: זה בסדר.
דוד אמסלם: לעשייה.
<יהודית זבידצקי: אתה יודע מה אני עושה.
<יהודית זבידצקי: איילה אמרה את מה שצריך.
דוד אמסלם: טוב, התרגשתי לראות אותך היום, באמת.
דוד אמסלם: אני לא אומר את זה מהשפה אל החוץ.
דוד אמסלם: אין הרבה אנשים שאני מתרגש לראות אותם פה.
דוד אמסלם: היום התרגשתי לראות אותך.
<יהודית זבידצקי: תודה.
דוד אמסלם: טוב, רבותי, מישהו רוצה להוסיף עוד משפט לפני שנסכם?
<מיכאל בן אבי: אני רוצה לומר.
<מיכאל בן אבי: אני חושב שכל מה שנאמר סביב השולחן הזה, כולל מה שאיילה וול שאני מכיר ומעריך אמרה מטעם העירייה, רק בגלל זה צריך לעגן ולדון בסוגיה הזאת שצריך - - -
דוד אמסלם: דבר למיקרופון, לא שומעים.
<מיכאל בן אבי: רק בגלל מה שנאמר מסביב לשולחן בעד ונגד, צריך להוביל ולעגן את החוק הזה - - -, שדרך אגב, היה במסלול לפני 10 או 15 שנים.
<צביקה צ'רנחובסקי: 7 שנים.
<צביקה צ'רנחובסקי: זבולון אורלוב היה אמור להריץ את זה, אבל הוא עזב.
<מיכאל בן אבי: ואני רוצה לומר שהמנהל הקהילתי - אנשים פה ערבבו מאד ההגדרות - מינהל קהילתי זה שותפות אמיתית של התושבים ולקיחת אחריות על החיים שנוגעים לאזור שלהם או לאותו תחום שלהם.
<מיכאל בן אבי: בית המשפט באחד הדיונים, עתירה שאנחנו הגשנו נגד עיריית ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל, בית המשפט העליון פסק שהמינהל הקהילתי הוא הגוף שמייצג את התושבים.
<מיכאל בן אבי: זה בית המשפט העליון קבע.
<מיכאל בן אבי: פסק.
<מיכאל בן אבי: לא אני.
<מיכאל בן אבי: מבקר המדינה אמר את דברו.
<מיכאל בן אבי: זאת אומרת אנחנו רואים שהמנהלים הקהילתיים, ובינינו, לטענתי, מבלי לפגוע פה באף אחד, אין מנהלים קהילתיים היום בירושלים, בוודאות, לפי תפיסתי.
<מיכאל בן אבי: אנחנו רואים מה קורה במינהלים קהילתיים בירושלים וזה לאו דווקא בגלל הרשות המקומית.
<מיכאל בן אבי: אני לא חושב שזה בגלל הרשות המקומית.
<מיכאל בן אבי: אני חושב שהרבה מאד פעמים גם בגלל התושבים, בגלל הבחירות, בגלל מה שקרה, בגלל השיטות.
<מיכאל בן אבי: וזה בגלל שראשי הערים או מועצות מקומיות עשו שינויים כאלה ואחרים על פי תפיסת עולמם.
<מיכאל בן אבי: כמו שאמרת, כשהם היו באופוזיציה אז הם היו כאלה וכשהם היו בקואליציה הם היו כאלה וכשהיו ראשי ערים הם לקחו את כל הביזור כסמכות, ואנחנו רואים מה קורה היום.
<מיכאל בן אבי: ומינהל קהילתי אם הוא לא עצמאי ואם הוא לא כלכלי, או שהוא מתרסק או שהוא מתפרק.
<מיכאל בן אבי: יש מלחמות שבת, או שיש מלחמות עולם בין התושבים או אני לא יודע מה.
<מיכאל בן אבי: אבל זה כאוס אחד מוחלט.
<מיכאל בן אבי: אני חושב שהחוק הזה בא לעשות סדר ולהגיד – יש חברה אזרחית וחברה אזרחית צריכה לקחת אחריות על החיים שלה ואם היא צריכה לקחת אחריות על החיים שלה ועל איכות החיים שלה, שתהיה שותפה.
<מיכאל בן אבי: שתהיה שותפה באיזו שותפות.
<מיכאל בן אבי: כמה שותפות?
<מיכאל בן אבי: זה החוק יגדיר.
דוד אמסלם: תודה, מיכאל.
<תמיר ניר: משפט, דודי.
<תמיר ניר: ברור שלמדינה וגם לעירייה ולרשות יש יתרון לשלוט ביד רמה בתושבים וזה הרבה יותר נוח להם.
<תמיר ניר: הצטערתי לשמוע אותך, כפיר.
<תמיר ניר: אני חושב שבחשיבה - - -
דוד אמסלם: לא, לא, פה אל תענה לו.
<תמיר ניר: לא, אבל אני חושב ש - - -
דוד אמסלם: לא, לא, תמיר.
<תמיר ניר: אני אומר שבחשיבה על קיימות - - -
דוד אמסלם: תמיר, תבין, זה לא שבת-תרבות פה.
<תמיר ניר: בסדר, אני מקבל.
דוד אמסלם: אתה אמרת את עמדתכם.
דוד אמסלם: אם יש לך משהו להוסיף, בבקשה.
<תמיר ניר: אני אומר שברור שזה נוח יותר, בטווח ה - - -
דוד אמסלם: הכל ידוע.
דוד אמסלם: יוסי חביליו, עוד משפט.
<יוסי חביליו: כן, רק חידוד.
<יוסי חביליו: מה שתמיר אמר בצורה יותר עדינה, יש מצבים - - - אני אומר, מה שתמיר אמר בצורה עדינה פסיק, אני אומר בצורה בוטה.
<יוסי חביליו: כל עוד המנהל הוא שפוט והוא מתנהל לפי רצון העירייה, הכל סבבה, הגדלת תקציבים והכל.
<יוסי חביליו: ברגע, והיו פה דוגמאות ואני לא רוצה לחדד, שבאים ואומרים רגע, פה יש לנו דעה אחרת – אז מתחילות הסנקציות.
<יוסי חביליו: זה יכול להיות בחירות, זה יכול להיות עצירת תקציבים, זה יכול להיות וטו על אנשים מסוימים.
<יוסי חביליו: ולכן, רק עיגון בחקיקה יפתור את הבעיה הזאת.
<יוסי חביליו: ולגבי הטכניקה, אני אשמח בעיקרון לשבת עם תומר.
<צביקה צ'רנחובסקי: דודי, אני ברשותך רוצה להודות לאנשים מאחורי הקלעים אצלך, לאה ושושי.
<צביקה צ'רנחובסקי: עשו עבודה שיגעון.
דוד אמסלם: אתה כבר מתחיל להודות אצלי מאחורי הקלעים.
דוד אמסלם: אני מבין שאתה כבר מכין את הדיון הבא.
<שמואל מרדכי קסלר: מילה אחת לחדד.
דוד אמסלם: בלי לחדד אבל, קסלר.
דוד אמסלם: כבר נשבר לי השפיץ ארבע פעמים.
<שמואל מרדכי קסלר: לא לחדד.
<שמואל מרדכי קסלר: לבקש בקשה, כשיש דיונים על הנושא הזה, לשמוע את השטח תוך כדי תהליך.
דוד אמסלם: רבותי, אני אסכם.
דוד אמסלם: אמרתי, אני בסוף צריך לייצר סיכום.
<יוחנן בכלר: אפשר רק הצעה?
<יוחנן בכלר: כמי שמכיר קצת את העולם הגדול ואנחנו אמנם מדינה נאורה, אבל לא הכי נאורה, יש בעולם ערים לא פחות, כמו ניו-יורק, שזה מתנהל לא רע ומקומות אחרים.
<יוחנן בכלר: אני מציע לבקש, אדוני יושב הראש, לבקש מהקבוצה שעובדת פה - - -
דוד אמסלם: אתם רוצים טיול לחוץ לארץ?
דוד אמסלם: תגיד לי ישר – סיור לחו"ל.
<יוחנן בכלר: אבל לבקש מהם להביא דוגמאות ממה שקורה שם.
דוד אמסלם: יוחנן, בסדר.
דוד אמסלם: רבותי, תראו, המנהלים הקהילתיים בעצם זה רעיון שכבר נמצא בירושלים הרבה מאד שנים.
<מיכאל בן אבי: המנהל הקהילתי בירושלים נגזר מסקוטלנד, הוא נגזר מאנגליה.
<מיכאל בן אבי: הוא לא יצור ישראלי.
דוד אמסלם: אל תיקחו את זכויות היוצרים, אין בעיה בכלל.
דוד אמסלם: אמר ניתן את זכויות היוצרים לסקוטים, אז אין בעיה.
דוד אמסלם: אני רק אומר, תראו, רבותי, המינהל הקהילתי בירושלים בוודאי הוא הרבה מאד שנים כבר נמצא בעיר.
דוד אמסלם: עצם העניין שיש כאן דיון, אני מניח שיש צורך, רק השאלה היא איפה הגבולות.
דוד אמסלם: איפה זה נחתך ומה האיזונים ובוודאי ובוודאי זה בא לידי ביטוי ככל שעיר היא יותר גדולה.
דוד אמסלם: מוטת השליטה, כמות שפתחתי, היא יותר קטנה ולכן היא צריכה להיעזר במינהלים הקהילתיים או בכל גוף אחר, שהוא בעצם בא עם ממשק מול העירייה ובעצם זה הקשר של העירייה גם עם התושבים וגם הקשר ההפוך של התושבים עם העירייה.
דוד אמסלם: ובוודאי בעיריית עזריקם, לא צריך.
דוד אמסלם: יש מושב של 20 איש, אז שם לא צריך מנהל קהילתי.
דוד אמסלם: ראש העיר הוא גם מהנדס העיר והוא הכל שם.
דוד אמסלם: אז לכן באמת הצורך, אין טעם לחדד את העניין ולספר למה הצורך, בוודאי הוא קיים ולכן גם הוא קרם עור וגידים בעבר והמסגרות האלה קמו והתפתחו.
דוד אמסלם: אני מקבל את העניין שזה באמת שאלה, וכאן אני אומר לך כפיר, זה גם שאלה של מי זה ראש העיר ולאן זה הולך.
דוד אמסלם: בדרך כלל ראש עיר שכבר הוא הקים את זה, אז הכל בסדר.
דוד אמסלם: כשבא מישהו חדש ורואה שהמערכת לא הולכת לפי מה שהוא רוצה, אבל זה לגיטימי.
דוד אמסלם: בהרבה דברים זה קורה ככה.
דוד אמסלם: אז הוא רוצה לשנות ולפעמים כזה לא הולך, אז מה עושים?
דוד אמסלם: מקימים עוד גוף כדי שהגוף הזה ימות מאליו.
דוד אמסלם: ככה זה עובד לא בעיריות, אלא גם פה.
דוד אמסלם: גם בממשלה זה עובד ככה.
דוד אמסלם: לפעמים אתה רוצה לייתר גוף מסוים, אתה לא יכול, אתה מקים עוד גוף אחר ומייבש אותו והוא מת לבד.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שיש חשיבות עצומה, ואני מניח שגם עיריית ירושלים רואה את זה עין בעין, אין פה מחלוקת בכלל על העניין.
דוד אמסלם: השאלה רק איפה הגבול עובר, מה הסמכויות ובעיקר מה התקצוב ומי מתקצב, כמה ולמה, והאם יש סנקציות ענישה כאלה או אחרות.
דוד אמסלם: לכן מה שאני מציע ומבקש, היות ואני רואה את הסיפור הזה חונה באופן מהותי, דרמטי, במשרד הפנים, אני חושב שגם כדאי לפתח את זה.
דוד אמסלם: באמת, ככל שהחברה יותר מתעסקת פחות בביטחון ויותר בנושאים האזרחיים, אז היא מפתחת דווקא את המודלים האלה.
דוד אמסלם: אז אני יכול להגיד לך שהרבה דיונים פה, גם באיכות הסביבה יותר, במודלים האלה יותר, בגלל שאנחנו עוסקים פחות בדברים שהם בנושא הקיומי, בגלל שהם כבר די פתורים.
דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש שאתם תקימו איזה שהוא צוות בין משרדי, שיכלול גם את נציגי השלטון המקומי, גם את נציגי העיריות הגדולות, שבעיקר שם זה האינפוטים הגדולים יותר.
דוד אמסלם: ואני חושב שגם צריך לשתף בזה את הנציגים של המנהלים הקהילתיים ואת הנציגים מהאקדמיה.
דוד אמסלם: אני הייתי בונה מודל כזה, של צוות היגוי כזה.
דוד אמסלם: הייתי יושב ומפתח ומנסה להגיע לאיזה שהוא מודל, יכול להיות שזה מספר מודלים, לא משנה, תלוי בערים וכו'.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לחזור על חלק מהדברים, זה גם גודל, גם סוגי אוכלוסייה.
דוד אמסלם: יש פה הרבה מרכיבים שהם משתנים ובסופו של דבר, לדעתי לבוא, ואני מסכים עם תומר דווקא בעניין הזה.
דוד אמסלם: אני חושב שאם נביא את זה תקנות זה יותר ברור, זה יותר מהיר.
דוד אמסלם: אם אני הולך פה על הליך חקיקה, זה יותר מסובך וזה יותר נוקשה.
דוד אמסלם: כשזה בתקנות, אז השר גם יכול.
דוד אמסלם: בא מישהו ואומר לו תשמע, אתה יודע מה, שם ככה וככה, אז הוא אומר לו אתה יודע מה, אתה צודק, מחר נשנה.
דוד אמסלם: הוא לא צריך להביא את זה לכאן, לכנסת ולהתחיל להפוך את כל העולם.
דוד אמסלם: אם זה לא ילך ואתם לא תעשו את זה, אז אנחנו ניכנס לעניין ואז אני אוביל חקיקה במודלים שאני חושב שצריך לעשות.
דוד אמסלם: אני אקח על עצמי את התפקיד שלכם, אני אעשה את הדיון המקצועי אצלי כאן, אני אייצר את הצעת החוק ואז אני אאלץ להגיש אותה כהצעת חוק.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש, בואו - - -
<צביקה צ'רנחובסקי: אפשר לקבוע לו"ז?
דוד אמסלם: צביקה, בדיוק עכשיו.
דוד אמסלם: אני לא מסיים שום דבר אצלי בלי לו"ז.
דוד אמסלם: כמה זמן אתם צריכים לזה?
<דרור לוינגר: אני צריך להעביר את המסר אצלנו לשר ולמינהל - - -
דוד אמסלם: קח את המסר, תעביר שבועיים אחרי זה.
דוד אמסלם: כמה זמן אתה צריך?
דוד אמסלם: אני רוצה לקבוע דיון.
<דרור לוינגר: אתה מדבר על תהליך עבודה ארוך.
דוד אמסלם: תקשיבו, אנחנו נעשה דיון.
דוד אמסלם: אני אעשה פה דיון בעוד שלושה חודשים.
דוד אמסלם: אני אסביר לך מה יהיה בדיון.
דוד אמסלם: צביקה, מספיק עם התנועות, זה הורג אותי.
דוד אמסלם: אני אעשה דיון בעוד שלושה חודשים כדי לראות בכלל אם המתווה הולך לאיזה שהוא מקום.
דוד אמסלם: לא כדי שתדווחו לנו כרגע מה המסקנות, אלא כדי לראות בכלל האם יש נכונות, האם הקמתם את הצוות הבין משרדי הזה.
דוד אמסלם: הרי אתם בעיקר המשרד, אין פה עוד משרדי ממשלה.
דוד אמסלם: והאם בעצם אתם מקנים איזה שהוא מהלך לכיוון.
דוד אמסלם: אז עוד שלושה חודשים אני אקבע דיון כזה.
דוד אמסלם: קחו לכם שבועיים, מה שנקרא לעדכן את השר ועוד שבועיים לנופש, ואחרי חודשיים אנחנו נקרא לכם לכאן כדי לספר לנו האם התחלתם להניע את המהלך.
דוד אמסלם: אני באמת מודה לכל החברה שבאמת עושים פה עבודת קודש והם אנשים שבהתנדבות עושים את זה.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אני מקווה שבאמת תהיה איזו שהיא בשורה שתבוא ותתפור את הנושא הזה לטובת כלל עם ישראל.
נאוה בוקר: אנחנו רוצים להתחיל את הישיבה הרביעית של ועדת המשנה לכבאות והצלה.
נאוה בוקר: בחלק הראשון של הדיון היום, אנחנו נעסוק במיון וגיוס עובדים לרשות הכבאות וההצלה.
נאוה בוקר: לפני פתיחת הדיון, אני רוצה להקדיש כמה דקות למשהו לא שגרתי.
נאוה בוקר: אתם יודעים שאני רואה בקידום יזמות ופיתוחים טכנולוגיים בתחום הכבאות, מטרה חשובה ואני רוצה להציג בפניכם את תלמידי מגמת הפיזיקה של בית ספר תמר אריאל בנתניה.
נאוה בוקר: הם פיתחו מערכת אווירית שמסוגלת לזהות שריפה כבר בשלבים הראשונים שלה.
נאוה בוקר: אז אנחנו נקדיש לכך מספר דקות מהישיבה.
נאוה בוקר: מי המציג בבקשה?
נאוה בוקר: אני מציעה שאיציק, אתה תפתח.
נאוה בוקר: תציג את עצמך בבקשה.
<איציק גוילי: קוראים לי איציק ואני מרכז מגמת הפיזיקה בבית הספר תמר אריאל.
<איציק גוילי: קודם כל ברשותך, בנימה אישית, לפני שנה שלחתי לך הודעה בפייסבוק וחזרת אלי יום למחרת.
<איציק גוילי: סיפרתי לך שם על התלמידים, סיפרתי לך שם על המגמה.
<איציק גוילי: ניהלנו שיחה מאד ארוכה ואמרת לי תקשיב, חזרתי אליך בגלל שזה תלמידים ובגלל שזה נושא קרוב, שני דברים שהם ממש ממש בנפשי.
<איציק גוילי: נתת לי את הטלפון האישי שלך, אמרת לי כל דבר שאתה רוצה אתה פונה אלי ובשמחה רבה, כל מה שאתה צריך.
<איציק גוילי: מאז נתת לנו בוסט אדיר להתקדמות בפרויקט.
<איציק גוילי: זה אומר שהתלמידים הגיעו בחופש הגדול, כי הם רוצים להציג בפניך את הפרויקט כשהוא יסתיים.
<איציק גוילי: לפני חודש נפגשנו והגעת לראות את פחות או יותר טקס הסיום של הפרויקט שהם עשו.
<איציק גוילי: התלמידים שיציגו היום כאן בפניכם, הם בעצם תלמידים ממגמת הפיזיקה כמו שאמרת, בבית ספר תמר אריאל.
<איציק גוילי: יש לנו משהו מאד מיוחד, שבעצם כל תלמיד עובר דרך פרויקט שהוא בוחר אותו.
<איציק גוילי: הוא בעצם מקדם אותו והייחוד בפרויקט הזה, שבעצם יש אנשי הייטק מאד רציניים ואנשי אקדמיה מאד מאד רציניים, שהם דוחפים את זה קדימה.
<איציק גוילי: דוגמא אחת קטנטונת, מנחת הפרויקט, יחד עם רונן, שהוא מנכ"ל החברה, היא בעצם הייתה תלמידה שלנו פעם, בחורה בשם טובה והיום היא נמצאת באוניברסיטת תל אביב במסלול מואץ לדוקטורט והנדסת חשמל ואלקטרוניקה, והיום היא המנחה.
נאוה בוקר: אז בואו נראה את הפרויקט בבקשה.
<רונן אדיר: שלום.
<רונן אדיר: שמי רונן אדיר, אני מנכ"ל בלו בירד סיסטמס, אנחנו מציגים, התלמידים למעשה מציגים פרויקט מיוחד שהם עשו בשיתוף עם התעשייה.
<רונן אדיר: בלו בירד, החברה שבבעלותי, הקמתי אותה לפני 15 שנים.
<רונן אדיר: החברה מפתחת כלי טיס בלתי מאוישים.
<רונן אדיר: במשך 15 שנים גייסתי עשרות אנשים, בוגרי אוניברסיטה, מנהלי פרויקטים מחברות, מהתעשייה, ונתקלתי במצב שבו אפילו מהנדסים בוגרים עם תואר שני, לא יודעים לעשות עבודת צוות, לא יודעים לכתוב מסמך כמו שצריך, לא יודעים לנהל את הפרויקט.
<רונן אדיר: החלטתי שכחלק מהתרומה של בלו בירד לסביבה ולתלמידים, אני אשקיע בלימוד, בלקחת קבוצות של תלמידים וללמד אותם להיות מוכנים לשלב האמיתי של החיים.
<רונן אדיר: ללמד אותם ניהול פרויקט, עבודת צוות, תהליך קבלת החלטות, כתיבת מסמכים, דיבור בציבור וכו'.
<רונן אדיר: מזה ארבע שנים, לפני ארבע שנים פגשתי את איציק.
<רונן אדיר: איציק שכנע אותי - - -
נאוה בוקר: סליחה שאני קוטעת אותך.
נאוה בוקר: יש לך פחות משלוש דקות, אז תזדרז כי לצערי זמננו קצר.
נאוה בוקר: סגן השר איוב קרא, ברוך הבא לדיון.
<רונן אדיר: איציק שכנע אותי לעשות מספר פרויקטים.
<רונן אדיר: אתם יכולים לראות אותם מול העיניים.
<רונן אדיר: בשנת 2015 נבחרו 8 תלמידים לפרויקט הפרמיס, והתלמידים יציגו עכשיו את הפרויקט.
נאוה בוקר: תודה רבה לך.
<תלמיד: טוב, אז השם של הפרויקט שלנו הוא פרמיס – מערכת - - - אווירית - - - מרחוק.
<תלמיד: הפרויקט שלנו משולב עם התעשייה והפיתוח.
<תלמיד: אנחנו בחרנו בפרויקט הזה כי אנחנו היינו בטוחים שזה יעשיר את ארגז הכלים שלנו, כדי שנוכל להתמודד עם החיים האמיתיים בעתיד, כשנגיע לתעשייה ולפיתוח בעזרת השם.
<תלמידה: וגם בתור תלמידים, רצינו לא לעשות סתם עוד פרויקט.
<תלמידה: רצינו לעשות פרויקט שמציל חיים, רצינו באמת לתרום ודרך זה גם לחוות את חווית התעשייה, את חווית התעופה.
<תלמידה: אני רק אדבר במספר מילים על השריפות בכללי.
<תלמידה: בשנה בממוצע בישראל קורות כ-50,000 שריפות.
<תלמידה: ביוון בשבוע בממוצע קורות כ-36 שריפות.
<תלמידה: מכאן אנחנו מבינים ששריפה היא בעיה, שאנחנו חייבים למצוא לה פתרון.
<תלמידה: האסון הפטאלי ביותר שקרה במדינת ישראל זה אסון שריפת הכרמל שאירע בשנת 2010, שבו נספו 44 בני אדם.
<תלמידה: האסון גרם נזק כספי כבד של יותר מ-300 מיליון שקלים שירדו לטמיון וכמובן נזק לסביבה עצמה.
<תלמידה: שתי הבעיות המרכזיות שהיו לאסון הזה, שגרמו לו להיות כל כך זוועתי, זה אחד הניהול שלו, הוא לא נוהל בצורה טובה, והשני – בעיית תקשורת בין הכבאים למפקדה.
<תלמידה: וכאן בעצם אנחנו נכנסים לתמונה.
<תלמידה: הפרויקט שלנו מורכב משלושה חלקים – יחידה אווירית, יחידה קרקעית והתחנה הקרקעית.
<תלמידה: אנחנו אחראים לשתי החנות הראשונות.
<תלמידה: היחידה האווירית זה בעצם מטה שנמצא בתוך המזל"ט, שמורכב ממצלמות וחיישנים, חיישני טמפרטורה, חיישני לחות יחסית וחיישני CO2.
<תלמידה: ובעצם זה מותקן על הכטב"מ – כלי טיס בלתי מאויש.
<תלמיד: היחידה הקרקעית זה המכשיר שבעצם הולך להיות על הכבאי.
<תלמיד: המכשיר יידע לשלוח את המיקום שלו במפקדה, כדי שהמפקדה תדע איפה הכבאי נמצא בכל רגע ורגע, והוא גם יוכל להודיע על מקרי חירום.
<תלמיד: כשהכבאי נמצא במצב חירום, אז המפקדה תדע על זה.
<רונן אדיר: המערכת לניהול ובקרת האירוע זה פרויקט מאד גדול שעשינו, ביחד עם שיתוף של 70 דוקטורים מאוניברסיטת אתונה ומארגון מניעת שריפות של יוון בהשקעה של 2 מיליון שקלים, חלקה מממונת מהמדען הראשי של ישראל.
<רונן אדיר: פותחה תוכנה של התחנה הקרקעית, שמקבלת את כל הנתונים מהחיישנים שפיתחו התלמידים, שיושבים באף המטוס, מנטרת אותם וממליצה על התכנית לניהול השריפה.
נאוה בוקר: יפה מאד.
נאוה בוקר: חברים, תודה רבה לכם.
נאוה בוקר: אני מאד מעריכה את זה שהגעתם לכאן ואת העבודה שלכם.
נאוה בוקר: אתם נהדרים, אין מילים.
נאוה בוקר: אני גאה בכם.
<איציק גוילי: ברשותך, לגבי הכבאות.
נאוה בוקר: ממש כמה שניות כי אני חייבת לסיים את החלק הזה.
<איציק גוילי: עד שהוא מגיע, אני רוצה להודות גם למנהלת בית הספר, שבלעדיה לא היינו כאן וגם לראש העירייה שבעצם תומכת בנו כמו שצריך.
<איציק גוילי: תודה לך.
נאוה בוקר: תציג את עצמך.
<אלי: אני קצין מבצעים בתחנה אזורית נתניה.
<אלי: הגעתי לכאן כחלק מהמסייעים לפרויקט.
<אלי: בית הספר, כחלק מקשרי הקהילה, פנו אלינו לעזרה.
<אלי: אנחנו העברנו את התשתית כדי שהם יוכלו לקיים את התהליך וכל התהליך - - - התרגיל שביצענו בצפון, ואנחנו פה ביחד עם התלמידים, לתת להם את כל העזרה הדרושה, כחלק מהוויה של קשרי קהילה מול בתי הספר.
<רונן אדיר: אם אפשר להציג סרטון מסכם.
נאוה בוקר: תציג ממש חצי דקה.
נאוה בוקר: מוצג סרטון
<רונן אדיר: הסרטון בעצם מסכם את הניסוי.
<רונן אדיר: התלמידים הגיעו לשטח כשהם סוחבים את היחידות הקרקעיות.
<רונן אדיר: הכבאים הדליקו אש מאד מאד גדולה.
<רונן אדיר: המטוס עלה לאוויר, ניטר את האש, גילה אותה באופן אוטומטי, הריח את הגז שפולטת השריפה.
<רונן אדיר: התלמידים הסתובבו בשטח עם הכבאים, סוחבים את יחידות האיתור של הכבאים.
<רונן אדיר: המערכת זיהתה לא רק את מיקום האש, אלא גם מיקום הכבאים באזור וכל כבאי שלחץ על כפתור מצוקה, המערכת קיבלה את אות המצוקה ובעצם הוא נכנס למערכת ניהול האירוע.
נאוה בוקר: תודה רבה לכם.
נאוה בוקר: אני מאחלת לכם בהצלחה בתחרות, ואינשאללה שיהיו לנו עוד כמה כאלה.
עבדאללה אבו מערוף: שלא יהיו שריפות.
נאוה בוקר: אנחנו נמשיך בדיון.
נאוה בוקר: שיקו, תציג את עצמך, בבקשה.
<שיקו בר דב: שיקו בר דב, ראש אגף מינהל ומשאבי אנוש.
<שיקו בר דב: קודם כל הפרויקט הוא יפיפה וכבר דיברתי עכשיו עם ראש אג"ם ואנחנו נמשיך עם התהליך הזה אצלנו, לבחון את הישימות והשימוש המבצעי בדברים האלה ונבחן את הפרויקט הזה בהמשך, לראות איך הוא יכול לסייע לנו בכל שריפות האש שנמצאות בחורש וביער, כדי להשתמש בדברים האלה.
נאוה בוקר: מעולה.
<שיקו בר דב: זה פרויקט יפיפה ותודה לחברה ולבית הספר שיזמו את זה.
<שיקו בר דב: כל הכבוד.
נאוה בוקר: בואו נמשיך בדיון.
נאוה בוקר: תראו, אנחנו יודעים הליך מיון עובדים מוצלח בהווה, מבטיח את הצלחת הארגון בעתיד ובדיוק מהסיבה הזאת אנחנו כינסנו את הדיון הזה.
נאוה בוקר: בסופו של דבר, הגורם החשוב ביותר בכל ארגון ובמיוחד בכבאות שפועלת במצבי חירום והצלת חיים, זה הגורם האנושי.
נאוה בוקר: לצערי קיבלתי פניות רבות ממועמדים שלא הצליחו לעבור את המיונים, בעיקר בשלב הסופי והחלטתי לקיים דיון בנושא ולבדוק מדוע ישנן תלונות כל כך רבות.
נאוה בוקר: אני רוצה שתזכרו שמאחורי כל פנייה כזאת, עומד בן אדם שרוצה לתרום למדינה ולציבור, ולרוב גם מוכן להקריב ולסכן את חייו למען אחרים.
נאוה בוקר: אני הזמנתי לדיון הזה לא רק את הגופים הרלבנטיים, אלא גם אלה שלא הצליחו במיונים, כדי שיספרו מנקודת מבטם על הליכי המיון, ואולי קצת יאירו את עינינו בנושא.
נאוה בוקר: הזמן שלנו קצר והמלאכה מרובה, אז אני באמת מבקשת.
נאוה בוקר: אני מעדיפה לשמוע קודם כל, אם לא איכפת לחברי הכנסת, את האורחים שבאו עם הסיפורים האישיים ואחרי זה אני אתן לחברי הכנסת לדבר, ולסגן השר כמובן, אשר כיבדו אותנו בנוכחותם.
נאוה בוקר: ראשוני הדוברים, משפחת דיין, האבא או הבן, מי ידבר ראשון?
נאוה בוקר: למען גילוי נאות, ההיכרות שלי עם משפחת דיין היא מהיות משפחה שכולה מאסון הכרמל.
נאוה בוקר: הם איבדו את בנם באסון ואליאור ביקש להתקבל לכבאות.
נאוה בוקר: יש לך דקה וחצי לספר את הסיפור שלך, בבקשה.
<אליאור דיין: שלום לכולם.
<אליאור דיין: קוראים לי אליאור דיין, כמו ששמעתם.
<אליאור דיין: אני כמו כל אזרח רגיל שרצה להתגייס לכיבוי, כשאצלי זה בא מאופן רגשי, ממשהו שמאד נוגע אלי.
<אליאור דיין: שלחתי גם כן את הפרטים שלי באחד בינואר 2015 כדי להתקבל לכבאות.
<אליאור דיין: במהלך המיונים זימנו אותי למיון ראשון שהוא כולל ריצת 2,000 בר אור וכאלה ואותו עברתי בהצלחה.
<אליאור דיין: קראו לי לעוד מיון שכולל מאמץ פיזי וידע טכני ומבחן אישיות כזה.
<אליאור דיין: חשוב לי לציין קודם כל שלפני הצבא הייתי בגיבוש של שייטת 13 והחלק של השני של המיונים לכבאות, לא יורד מהגיבוש הזה.
<אליאור דיין: זה אותו קושי.
<אליאור דיין: ירקתי דם במיומנים האלה וזה היה מאד מאד מאד קשה, וכל מועמד שהיה במיונים האלה אמר את אותו דבר, שזה היה קשה.
<אליאור דיין: אפילו אחד המדריכים שלי במיון עצמו אמר – חסר שבשנה הבאה יוסיפו צניחה למבחן.
נאוה בוקר: אין ספק שהמיונים מאד קשים פיזית.
נאוה בוקר: אנחנו מודעים לזה.
<אליאור דיין: הגעתי למבחנים העיוניים, שבהם הגעתי לדינאמיקה הקבוצתית.
<אליאור דיין: שיחה של רבע שעה בקבוצה קבעה אם אני מתאים או לא מתאים להיות בגוף הזה.
חמד עמאר: את השלב השני עברת?
<אליאור דיין: את השלב השני עברתי, כמובן.
<אליאור דיין: הגעתי לשלב השלישי שבו המבחנים הם מבחני פילאט, מכון שפ"י, שפשוט ברבע שעה הפסיכולוגית שהייתה שם קבעה אם אני מתאים או לא.
נאוה בוקר: שפ"י זה המיון האחרון?
חמד עמאר: יש גם את הריאיון.
נאוה בוקר: ויש את הגיבוש לאחר מכן.
<אליאור דיין: בוועדה של הקבלה.
<אליאור דיין: הפילו אותי שם.
<אליאור דיין: ביקשתי שיחה, לערער.
<אליאור דיין: אני עד היום מחכה לתשובה כמובן.
נאוה בוקר: כמה זמן חלף מאז שערערת?
<אליאור דיין: כמעט חצי שנה.
נאוה בוקר: ולא קיבלת תשובה?