GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: הרי מה הם הולכים לעשות במשרד הבריאות?
יעל גרמן: הולכים שוב לשפוך חומר לאסלות שלנו, לבישול.
יעל גרמן: הרי בכסף הזה יש אלטרנטיבות.
דוד אמסלם: את באה מזווית הכסף?
יעל גרמן: יש לזה אלטרנטיבה.
יעל גרמן: הרי זה במקום לתת בריאות במקומות אחרים.
דוד אמסלם: אפשר לקנות בזה מטוסים, בריאות, מה שאת רוצה.
יעל גרמן: לא מטוסים.
יעל גרמן: אבל לבוא ולומר שזה רק העניין של הכסף, זה לא נכון.
יעל גרמן: מה יעשו עם הכסף למען הבריאות שלנו?
דוד אמסלם: את מבינה שעברנו פה שני סשנים של דיונים.
דוד אמסלם: עברנו מפלואור לפה.
דוד אמסלם: עם הפלואור היה סיפור אחר.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם לא קיבלתי, אמרתי בהגינות שאין לי הכלים.
דוד אמסלם: אמרתי לך שאם את היית עמדת הממשלה ושרת הבריאות, הייתי תומך בך, כי אין לי אופציה אחרת.
דוד אמסלם: כשאין לי אופציה אחרת, אני תומך בעמדה של המשרד.
דוד אמסלם: הבנתי את הרעיון, הבנתי גם את להט הרוחות והבנתי כמה אנשים דיברו מהבטן.
דוד אמסלם: רק ביומיים האחרונים, כולל כל הלילה, קיבלתי לפחות 500 סמ"סים: אל תרעיל לנו את הילדים, אל תעשה פה, אל תעשה שם.
דוד אמסלם: הבנתי גם את האנשים.
דוד אמסלם: היה פה דיון ארוך, רגשי, שימי אותו בצד.
יעל גרמן: אני לא חוזרת לשם.
דוד אמסלם: כרגע שאלתי שאלה אחרת, וזה מה שמעניין אותי.
דוד אמסלם: נניח שהחומר לא מזיק, אם כך מה ההתנגדות שלך?
יעל גרמן: אני גם חושבת שהוא לא מזיק.
דוד אמסלם: אז למה את מתנגדת?
דוד אמסלם: מעבר לזה שכל פעם את מגישה רביזיה.
יעל גרמן: לפני דקה הצבעתי אתך והצלתי לך הצבעה.
דוד אמסלם: לא הצלת הצבעה.
יעל גרמן: אתה יודע שאנחנו מצביעים עניינית.
יעל גרמן: אני חושבת שדרך הפיזור או דרך המתן של המגנזיום היא לא פחות חשובה.
יעל גרמן: לזרוק מגנזיום למים, כאשר רק 2% - יש כאלה שאומרים רק 1% - אנחנו שותים, בשביל 1% לבזבז 99%, שזה לא סתם.
יעל גרמן: קחו את הכסף הזה ותעשו בזה דברים נפלאים בפריפריה.
יעל גרמן: הרי זה בריאות.
דוד אמסלם: חברת הכנסת אורלי, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.
אורלי לוי אבקסיס: אומנם אני מהאופוזיציה, אבל אני רוצה לומר כמה דברים שדווקא באים לחזק אותך בנושא הזה.
אורלי לוי אבקסיס: אם הכסף הזה היה צבוע והיינו יודעים שאנחנו יכולים להעביר אותו למקומות אחרים, אז אולי היה שווה לנו לבקש את החלופות האחרות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל עדיין אנחנו צריכים לזכור שישנן אוכלוסיות לא מועטות, בעיקר אלו שהמצב הסוציו-אקונומי שלהם לא טוב, שגם היכולת שלהם להגיע בכל ביקורת כמו שצריך, אפילו כאשר מדובר על חיסונים של ילדים, לתוך המערכת, לעשות את בדיקות הדם, לבדוק מה חסר ואחר כך לרכוש מכספם את המגנזיום שאולי חסר לילד – אולי אפילו אם זה בחינם.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להגיד לך פה איתמר גרוטו למה חיסונים מסוימים הוכנסו פעם נוספת לתוך בריאות התלמיד, כי הידיעה שההורים יצטרכו להגיע לתוך התחנות כדי לרכוש אותם וליישם אותם באוכלוסיות מסוימות, זה כמעט בלתי אפשרי.
אורלי לוי אבקסיס: לכן אני חושבת שאם אין סכנה – ולכן גם שאלתי האם מינון יתר יכול לגרום לאיזושהי בעיה וכדומה – כן הייתי רוצה לתמוך בעמדת המשרד.
אורלי לוי אבקסיס: כי הכסף לא צבוע, האוצר ייקח אותו, לא יביא אותו באופציות אחרות.
אורלי לוי אבקסיס: ושוב, זה בריאותי, אין שאלה לגבי הבריאותי, לכן אני גם בעד.
דוד אמסלם: מה העמדה שלך, יוסי?
יוסי יונה: אין לי עמדה.
דוד אמסלם: קבלו, בבקשה.
<פיני קבלו: מאחר שהרשויות המקומיות אחראיות על הנושא של תאגידי המים, ואנחנו לא נמצאים בצוות שהורכב לבחון את הפיילוט ולקבוע, אני מבקש שנהיה חלק מהצוות.
דוד אמסלם: פרופ' גרוטו, יש לכם בעיה שהשלטון המקומי יהיה שותף אתכם בפיילוט?
<איתמר גרוטו: אין לי בעיה לזמן אותם לדיונים.
<איתמר גרוטו: אני חושב שההרכב של הצוות נקבע בתקנות, לא?
<לירון אדלר: יש צוות קבוע כבר בתקנות.
<לירון אדלר: התקנות שכרגע מביאים הן רק להאריך את הוראת השעה.
דוד אמסלם: אני יכול עכשיו לשנות את התקנה הזאת?
דוד אמסלם: שיהיה גם השלטון המקומי.
דוד אמסלם: למה לא? יש לך התנגדות לזה?
<איתמר גרוטו: הפיילוט מתבצע במתקן התפלה.
<איתמר גרוטו: רק מתפילים, זה לא נוגע לרשויות.
<לירון אדלר: כרגע הצוות הוא נציגים של המנהל הכללי של משרד הבריאות, נציג המנהל הכללי של משרד האנרגיה והמים, נציג של מנהל רשות המים, נציג המנהל הכללי של משרד החקלאות ושני נציגים של משרד האוצר.
<איתמר גרוטו: זה מתבצע במתקני התפלה, הוא פחות רלוונטי.
דוד אמסלם: אני חושב שהיות שמדובר ברשויות מקומיות, שהשלטון המקומי יהיה שותף רק בגלל החשש.
דוד אמסלם: הרי בסוף הם הקליינטים.
דוד אמסלם: אני תמיד אומר לשתף את הקליינטים.
<איתמר גרוטו: חשוב לזכור שהחלוקה של התקציב שאנחנו מממנים את הפיילוט, זה כל אחד מהוועדה לפי חלקו היחסי.
<איתמר גרוטו: אז אם הוא רוצה, הוא צריך לדעת את זה.
דוד אמסלם: קבלו, אתה עומד על שלך בקטע של ההשתתפות?
דוד אמסלם: אם אתם שותפים, אתם צריכים גם לשים כסף.
דוד אמסלם: כך הוא אומר.
<איתמר גרוטו: זו ההחלטה של הוועדה, שהחלוקה היא לפי מספר החברים באופן יחסי.
דוד אמסלם: תתקשר לחיים אם הוא מוכן לשלם על זה כסף, אני אכניס אותך.
<פיני קבלו: אנחנו נהיה ועדה מייעצת שם.
<איתמר גרוטו: נזמין אותך בתור משקיף.
דוד אמסלם: שתפו אותם בתור משקיף.
דוד אמסלם: גלעד מרשות המים, בבקשה.
<גלעד פרננדס: אנחנו גם חושבים, כמו שנאמר פה, שיש דרכים יותר יעילות להעביר את המגנזיום לאנשים, וכמובן יש שימושים יותר יעילים לכסף.
<גלעד פרננדס: מה שלנו מאוד מאוד חשוב להדגיש, שאחרי הפיילוט, בהנחה שירצו ליישם את הפיילוט, העלות של הפרויקט הזה שמדובר עליו היא בין 150 ל-400 מיליון שקל לשנה.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים אחרי הפיילוט?
<גלעד פרננדס: אחרי הפיילוט.
<גלעד פרננדס: חשוב שהתקציב יהיה מתקציב המדינה או מתקציב משרד הבריאות.
<רעיה עדני: אנחנו מתנגדים כמובן.
דוד אמסלם: תבואו אחרי זה לכאן, תאשרו את הפיילוט, נדבר על הכסף.
דוד אמסלם: אתם הסתדרתם?
<רעיה עדני: אנחנו מוכנים להאריך את התוקף של התקנות, אבל רק שיהיה ברור שאין לזה תקציב מדינה.
דוד אמסלם: שאלתי אם הסתדרתם.
<איתמר גרוטו: הסתדרנו.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זה עולה לשנה?
<רעיה עדני: בין 150 ל-400 מיליון.
דוד אמסלם: הסתדרתם לגבי הכסף בעניין הפיילוט?
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע רק על הפיילוט.
יעל גרמן: האם אפשר להצביע אם אין סעיף תקציבי?
דוד אמסלם: הם כבר סגורים על הפיילוט, רק על הפיילוט יש כסף.
יעל גרמן: אבל אומרת נציגת האוצר שאין תקציב מדינה לזה.
דוד אמסלם: כרגע הם בשלב הפיילוט.
דוד אמסלם: לפיילוט יש כסף.
<רעיה עדני: יש מתווה שאושר במשרד ראש הממשלה על חלוקת המשרדים.
<רעיה עדני: ככל שהמשרדים יקצו מתקציביהם, יש כסף.
דוד אמסלם: לגבי התוצאות של הפיילוט וכו', הם יביאו את זה חזרה.
יוסי יונה: אני נמנע, כי אני לא בקי בנושא.
דוד אמסלם: מי בעד אישור התקנות?
דוד אמסלם: נמנעים – 1
דוד אמסלם: למה אתה נגד?
דב חנין: יש לי ספקות גדולים.
דוד אמסלם: אחרי זה תסביר לי.
דוד אמסלם: התקנות אושרו.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא בחינת ההשלכות של תקנות הכניסה לישראל – אזורים גיאוגרפיים – זה נושא אחד; נושא שני זה נוהלי העבודה של הוועדה ההומניטרית לענף הסיעוד במשרד הפנים.
אורי מקלב: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, על עצם קיום הדיון.
אורי מקלב: אני מבין, על ציר הזמן של השבוע האחרון של מושב החורף, שזה בהחלט מאמץ רב, ואנחנו מעריכים זאת.
אורי מקלב: עם זאת, התקנות הגאוגרפיות זה עניין מאוד דחוף.
אורי מקלב: בפברואר 2014 הכנסת קיבלה את ההמלצה, שהיתה חשובה לאין ארוך, לחלק את הארץ לחלוקה גאוגרפית, כדי למנוע מצב שעובדים זרים שמגיעים לדימונה ולירוחם - - -
דוד אמסלם: לכמה אזורים חילקו?
אורי מקלב: שלושה אזורים.
אורי מקלב: תל-אביב – וזה לא רק תל-אביב, זה גם חולון, בת-ים.
אורי מקלב: מחוז תל-אביב - - -
דוד אמסלם: מחוז תל-אביב, מרכז וכל השאר?
<טלי יצחקי: תל-אביב, רמת גן, חולון, בת ים.
אורי מקלב: אחרי זה יש אזור המרכז, כמו נניח אשדוד וכל מיני מקומות כאלה, והמקומות היותר רחוקים.
<קריאה: אשקלון זה אזור 3.
<שמחה בניטה: אשדוד ואשקלון זה 3.
<שמחה בניטה: פתח תקוה וראש העין זה 2.
<שמחה בניטה: ירושלים זה 2.
<שמחה בניטה: חיפה זה 2.
<שמחה בניטה: החלוקה מוזרה במקצת.
<שמחה בניטה: לא בדיוק הגיונית.
אורי מקלב: הדוגמה הבולטת למשל , אדוני שהוא איש הדרום, אשדוד זה אזור 3, ניר גלים זה אזור 2.
<שמחה בניטה: עשרת ליד אשדוד זה 2.
אורי מקלב: פנייה שהיתה לי מניר גלים, שזה ממש צמוד לאשדוד – שם יש הרבה ניצולי שואה ואי-אפשר לעבור מאשדוד לניר גלים שזה ממש נושק אחד לשני.
דוד אמסלם: דרך אגב, למה לא עשו שני תנאים מצטברים, גם אזור גאוגרפי וגם מרחק למשל?
<תומר רוזנר: יש ועדת חריגים.
דוד אמסלם: אמרת בסופו של דבר שהקו צריך לעבור באיזה מקום, אבל אם אתה נותן שני תנאים מצטברים, שזה גם האזור וגם המרחק שמבקשים, נגיד 10 ק"מ, זה יכול לפתור את העניין.
דוד אמסלם: בבקשה, אורי.
אורי מקלב: זה רעיון מצוין.
אורי מקלב: דיברת על 50 אמה, שהוא זרק אותו מבית המדרש.
אורי מקלב: זה נותן פתרון שמרחיב את הגבול הצר.
אורי מקלב: בכל אופן, אדוני היושב-ראש, אני לא אאריך בדברים האלה.
אורי מקלב: הדברים האלה מאוד חשובים, אבל חששנו והעלנו כבר באותם דיונים שיכולים להיות מקרים שכן צריך לתת את המעבר, ויש סיבות למעבר, ויש דברים מצטברים שבהחלט יכולים לתת את השינוי, ואז קבענו שתהיה ועדה שתשב עם כמה קריטריונים.
אורי מקלב: לי לא ידוע שהוועדה ישבה מאז, ובשטח נוצרו בעקבות זאת הרבה לקונות.
אורי מקלב: קודם כול, הלקונה של מחסור בעובדים זרים גם באזור 1.
אורי מקלב: לא כל מי שנמצא בתל-אביב וברמת גן, יש לו את האפשרויות תמיד להעסיק.
אורי מקלב: יש מקרים קשים ויש לו צורך בנימוקים מספיק סבירים וחזקים כדי כן לאפשר לו.
אורי מקלב: כשהוועדה יושבת אין נימוקים.
<תומר רוזנר: לא דנים בהם?
אורי מקלב: אין ישיבה ולא דנים בהם.
אורי מקלב: נתנו איזה הארכה.
אורי מקלב: אנחנו גם מדברים על הוועדות האלה, ונדמה לי שבחוק נקבע או בתקנות שהן אמורות לשבת והן לא ישבו.
אורי מקלב: ברגע שהן לא ישבו אי-אפשר לפעול בעניין הזה, וזה גורם לאנשים שעושים את זה שהם פועלים בצורה לא חוקית.
אורי מקלב: יש עוד דברים שהוועדה צריכה לשבת עליהם.
אורי מקלב: גם כשנותנים תשובות לא על-ידי ועדה, עלי-ידי אנשים הממונים לכך, אין נימוקים.
אורי מקלב: בוועדת החריגים שצריכה לשבת אין נימוקים.
אורי מקלב: אנשים לא יודעים איך להתמודד אתם.
אורי מקלב: לא יודעים מי ישב, מה הפרוטוקולים.
דוד אמסלם: הוועדה עונה רק בכן ולא?
<שמחה בניטה: היא שמה X.
דוד אמסלם: כן ולא זה X או Y. זה בסדר, אני רק שואל.
דוד אמסלם: אני שומע אותו, עוד מעט אני אשמע אתכם.
אורי מקלב: מעבר לכך, גם הוועדה של הארכת התקופה, אם היא מתכנסת, אין נימוקים, אין פרוטוקול, אנחנו לא יודעים מי יושב בתוך הוועדה, אם יושבים אנשי מקצוע, על סמך מה מחליטים אם כן או לא.
אורי מקלב: אנשים לא יכולים להתמודד, כל ערר כרוך בהוצאה כספית ולא יודעים להיערך.
אורי מקלב: ממילא התשובות יכולות להיות לא באופן חוזר ונשנה.
אורי מקלב: אין שקיפות, אין בהירות בעניין.
אורי מקלב: יש משהו בסיסי, ובזה אני אסיים – אחד התנאים כשעובד רוצה לנסות מקום אחר, אם ניסו אותו לפני שהוא קיבל את האישור, הוא נפסל בגלל העסקה כאילו ללא היתר, בוא בזמן שחלק מהתהליך של היכרות זה הניסיון, זה להכיר את המקום תקופה הכי קצרה.
אורי מקלב: זה הדבר המינימלי שאפשר לדרוש.
אורי מקלב: הולכים ובסוף יש חתונה.
אורי מקלב: אפשר לעשות איזה היכרות עבודה.
אורי מקלב: אין שום היכרות בין הצדדים.
אורי מקלב: לא רק שאין היכרות, לא רק שאתה עובר על החוק אם אתה עושה את זה, אם עשית את זה, זה פוסל אותך גם אם הנימוקים מצדיקים.
דוד אמסלם: מה שאתה אומר, אורי – אני רוצה להבין – הם לא נותנים אופציה ללקוח לראות אם הוא מסתדר - - -
אורי מקלב: לראות אותו בכלל.
אורי מקלב: לנסות.
<שמחה בניטה: הם מענישים אותו.
אורי מקלב: הם לא נותנים את האופציה, ואם עברת על האופציה הזאת תיפסל איך שלא יהיה, גם אם הנימוקים שלך מצדיקים, ולו רק בגלל שניסית אותו, שעברת עבירה.
אורי מקלב: זה מחדד עוד יותר את התופעה הזאת.
אורי מקלב: בסופו של דבר אנחנו רוצים לעשות טוב, אנחנו רוצים למנוע בריחה מנכים או מוגבלים באזורי פריפריה.
אורי מקלב: התופעה הזאת קיימת.
אורי מקלב: יצרנו עוד כל מיני נספחים שאנחנו צריכים לנסות לתקן.
אורי מקלב: הבסיס הוא טוב.
אורי מקלב: צריך לשפר אותו וצריך לפעול בעניין הזה עם כל הדברים הנוספים שאמרתי.
דוד אמסלם: קודם כול, אני רוצה להודות לאורי שהעלה את הנושא.
דוד אמסלם: אני צריך רבע שעה לשמוע אתכם, ובסוף אנחנו צריכים לשמוע את משרד הפנים.
דוד אמסלם: אני צריך זמן לשמוע את משרד הפנים.
דוד אמסלם: את הבעיות כבר הבנו.
דוד אמסלם: אם מישהו רוצה לחדד, בבקשה.
דוד אמסלם: מי רוצה לדבר?
דוד אמסלם: אני אתחיל משמאל לימין.
<צביה אנג'לה קרת: שלום, אני תושבת הוד השרון וזמנית עברתי להרצליה לאימא שלי.
<צביה אנג'לה קרת: לאימא שלי יש מטפלת והבת שלי גרה בהרצליה והיא נכה, ואין לה מטפלת והיא לא מוצאת מטפלת.
<צביה אנג'לה קרת: רציתי להביא לה את המטפלת שלי שהיא עובדת אתי ארבע שנים, וכולנו מכירים אותה והיא כמו בת משפחה.
<צביה אנג'לה קרת: אני לא יכולה כי היא אזור אחר.
<צביה אנג'לה קרת: אני מהוד השרון, בקרבה של שבע דקות.
<צביה אנג'לה קרת: היא מאזור 1 ואני מאזור 2, והיא לא יכולה לעבוד אצלה, כי היא עוברת על החוק.
<מיכל תג'ר: ממש קצר.
<מיכל תג'ר: אני רוצה לחדד עוד דברים שקשורים לעובדי הסיעוד.
<מיכל תג'ר: אנחנו רואים באמת בעיה גדולה לעובדי סיעוד באזור 3 למצוא עבודה.
דוד אמסלם: מה זה אזור 3?
<מיכל תג'ר: אזור הפריפריה.
<מיכל תג'ר: עובדים למעשה, אם הם מפוטרים או שהמעסיק נפטר, הם פשוט לא מוצאים עבודה אחר-כך.
<מיכל תג'ר: אין מספיק היצע של מעסיקים באזור הפריפריה.
<מיכל תג'ר: אין להם שום אפשרות לעבור מאזור הפריפריה לאזור אחר.
<מיכל תג'ר: זאת הבעיה הגדולה של עובדי הסיעוד בהקשר זה.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני מטופלת סיעודית שנמצאת כבר מיולי בלי מטפלת.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני באזור 3.
<חיה טובה זינגר מולכו: מטפלים מאזור 2 ו-1 לא רוצים לרדת, כדי לא להיתקע.
<חיה טובה זינגר מולכו: מטפלים באזור 3 שהם פנויים לא רוצים לעבוד בשכר לפי חוק, לא רוצים לעבוד עם מטופלים סיעודיים.
<חיה טובה זינגר מולכו: המצב היום שהמטפלים עושים סלקציה בוטה במטופלים – על-פי אזורים גיאוגרפיים, על-פי מצב פיזי, על-פי מצב נפשי, על-פי מצב משפחתי.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני אישית עשיתי סקר.
<חיה טובה זינגר מולכו: מתוך 300 מטפלים שפניתי אליהם אישית, חוץ מכל התאגידים שאני רשומה בהם שעובדים בדרום, רוב המטפלים ששמעו באר-שבע טרקו לי את הטלפון.
<חיה טובה זינגר מולכו: השאר אמרו "באר-שבע זה רחוק.
<חיה טובה זינגר מולכו: מתוך יותר מ-300 תאגידים שאני רשומה בהם, רק חמישה הסכימו לעבוד.
<חיה טובה זינגר מולכו: ביקשו משכורת ב-2,000 שקל, ב-3,000 שקל, יותר מהחוק, וגם כך זה מגיע ל-9,500.
<חיה טובה זינגר מולכו: הם ביקשו לעבוד את כל השבתות, ואם לא – אז לא.
<חיה טובה זינגר מולכו: אין למי לפנות.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני בדעה שהאזורים הגאוגרפיים האלה עושים רק נזק.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני בדעה שמטפל סיעודי שמגיע לעבוד בהגדרה של מטפל סיעודי, שההגדרה שלו שהוא בא לטפל במטופלים סיעודיים.
<חיה טובה זינגר מולכו: צריך לעבוד איפה שצריך ועם מי שצריך.
<חיה טובה זינגר מולכו: בתור אחות בטיפול נמרץ אני נכה חדשה, הייתי בבית חולים חתומה על מסמך שבית חולים יעביר אותי לאיזו מחלקה שצריך אם צריך.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני לא חושבת שמטפל סיעודי שמגיע לארץ לעבוד בהגדרה של מטפל סיעודי יכול לפרסם באינטרנט – לא רוצה להחליף מטופל עם חיתול, לא רוצה מטופל שצריך להרים.
<חיה טובה זינגר מולכו: לא ולא ולא.
<חיה טובה זינגר מולכו: הגדרה של מטפל סיעודי זה לטפל במטופל סיעודי.
<חיה טובה זינגר מולכו: האופציה הזאת שהוא יכול לבחור לזרוק את המטופל ולנטוש אותו מתי שבא לו וללכת, ועדיין נותנים לו עבודה אחרת, זה קורה כל יום.
<חיה טובה זינגר מולכו: אם יש לו מעמד של ידוע בציבור, שזה קרה לי, המטופל הסיעודי תקוע שנה, הוא לא יכול להביא מטפל אחר מחו"ל, כי המדינה מאוד הומנית על חשבון המטופלים.
<חיה טובה זינגר מולכו: אין לי שום דבר נגד המטפלים הזרים, שום דבר, יש לי טענות נגד המדינה שלי שמפקירה אותי והקריבה אותי ואת החברים, המטופלים הסיעודיים שלי, על מזבח ההומניות למטפלים הזרים.
דוד אמסלם: תודה, טובה.
<אבנר עורקבי: אני יושב-ראש ארגון הנכים בישראל וחבר בפורום הנכים.
<אבנר עורקבי: לאחרונה, לפני זמן לא ארוך, ישבנו עם שר הפנים שבתחום אחריותו נמצא כל ההליך הזה של הפריפריה, הוא הטמיע את הדבר, יודע למצוא פתרונות וגם אותם חברים ממשרד ההגירה כמו נקש וכיוצא בזה, אנחנו קרובים לעשות עבודה משותפת, ובעזרת השם יינתנו כל הפתרונות גם בנושא של הפריפריה.
<אבנר עורקבי: אגב, היתה פה טענה של קו לעובד, שאין יכולת לעובד זר לעבור מהפריפריה.
<אבנר עורקבי: הנה יש לה פה עובדת.
<קריאה: מעסיקה.
<אבנר עורקבי: יש פה מעסיק.
<שמחה בניטה: אני חברה גם בפורום ארגוני הנכים ויושבת-ראש עמותת מזור.
<שמחה בניטה: אני רוצה לדבר על נקודה שמר מקלב ציין.
<שמחה בניטה: הפואנטה של הסיפור לא ידעת.
<שמחה בניטה: אני ידעתי את זה רק עכשיו.
<שמחה בניטה: יש כאן שתי ועדות.
<שמחה בניטה: יש ועדה הומניטרית ליותר מ-51 חודש, ושם הנושא הגאוגרפי בכלל לא נכנס.
<שמחה בניטה: רואים אזור 3, עבר לאזור 2, מיד פוסלים את התיק.
<שמחה בניטה: בוועדה ההומניטרית היה צריך לדון גם בנושא הגאוגרפי.
<שמחה בניטה: אם העובד היה באותו אזור, היו נותנים לי אישור ויזה, למה הנושא הגאוגרפי צריך לעמוד לנגד עיניהם?
<שמחה בניטה: הם כן הקימו ועדה גאוגרפית ופחות מ-51 חודש, אבל ב-51 חודש הם עשו את התנאי הזה – אם לקחת את העובד מאזור גאוגרפי 3 ל-2, ופנית אליהם – לא.
<שמחה בניטה: בגלל שניסית, אתה לא יכול לעבור יותר את הוועדה, פסלו אותך מראש.
<שמחה בניטה: אחרי שהיינו אצל השר, הוא אמר: זה באמת אבסורד.
<שמחה בניטה: מאזור 3 לאזור 2 – איך הוא ידע שהעובד הזה מצוין לו? הוא אמר: יש כאן באמת דבר לא הגיוני.
<שמחה בניטה: אחרי שיצאנו משם טובים ושמחי לב שכבוד השר באמת צידד בחשיבה שלנו, שאם אדם בא מאזור 3 לאזור 2 והמשפחה מרוצה ממנו, והוא רק חודש בארץ, ואין לו עבודה – כי אני אומרת להם: במקרה הוא הגיע לחברים שלי – זה לא מעניין אותם, אלא רק זה שהוא התחיל לעבוד שם.
<שמחה בניטה: הם כבר הסכימו עם זה.
<שמחה בניטה: אז מה עשו?
<שמחה בניטה: עקפו אותנו.
<שמחה בניטה: הודיעו למנהל התאגידים, מר נסים שמעוני, להודיע לכל התאגידים: נא לא לקבל פניות של אנשים שבאים לבקש שינוי גיאוגרפי בפחות מ-51 חודש.
<שמחה בניטה: אם זה לא מדינת חלם, אני ממש לא יודעת מה להגיד לך.
<שמחה בניטה: מצד אחד, יש היגיון, שאנחנו אומרים שאדם צריך לנסות, עכשיו כשלבן אדם יש זכות להגיש בקשה כי זה לא הגיוני מה שהם דורשים, הם מחייבים את התאגידים.
<שמחה בניטה: תאגיד שיקבל בקשה כזאת, יסגרו לו את התאגיד.
<שמחה בניטה: הם באים לטובתנו או שהם באים לרעתנו?
<שמחה בניטה: יוצא פה מצב שאנחנו כל הזמן צריכים להילחם עם הלשכה המשפטית של משרד הפנים.
<שמחה בניטה: אנחנו, שהוצאנו את החוק ב-2011 וחוקקנו את העניין של אזור גאוגרפי ומעל 51 חודש, המטרה לא היתה לירות לעצמנו בראש, המטרה היתה לעזור, והמטרה היתה לעשות דברים טובים.
<שמחה בניטה: מה הם עשו?
<שמחה בניטה: פרשנות.
<שמחה בניטה: כל דבר הרי זה פרשנות של החוק.
<שמחה בניטה: קודם כול מ-2011 ועד 2014 הם לא מימשו את החוק.
<שמחה בניטה: כי לקח להם שלוש שנים להכין את התקנות.
<שמחה בניטה: התקנות שהם הכינו הן כאלה אבסורדיות שבכלל לא נותנות לנו אפילו פסיק לזוז מהן.
<שמחה בניטה: באתי לדיון עם הבחור הנחמד הזה לבית דין לעבודה.
<שמחה בניטה: הם אומרים: רגע, לא מוצא חן בעינך ההחלטה שלנו, לך לעררים.
<שמחה בניטה: מי זה בית דין לעררים?
<שמחה בניטה: מי זה?
<שמחה בניטה: אנשים שלהם.
<שמחה בניטה: זה משרד המשפטים.
<שמחה בניטה: זו אותה קליקה.
<שמחה בניטה: אותה חבורה.
דוד אמסלם: תודה, שמחה.
דוד אמסלם: תתחילי להתכנס.
<שמחה בניטה: בסיפור הזה יש כאן מלחמה, אני אומרת לך, בין המערכת המשפטית והתרגומים של משרד הפנים לבין האזרחים.
<שמחה בניטה: עוד דבר אחד.
<שמחה בניטה: אני חושבת, וזה מה שהדליק אותה, ואם זה הדליק אותה, כאן צריך לתמוך בזה.
<שמחה בניטה: צריך כמו במשרד השיכון שיש ועדה ציבורית וועדה עליונה.
<שמחה בניטה: לא מוצא חן בעיניהם שתקום ועדה ציבורית מעליהם עם נציגי ציבור נכים שמבינים את המטריה, ושהיא תבדוק אם השיקולים שלהם לחיוב או לשלילה נכונים או לא.
דוד אמסלם: בבקשה, אבל קצר.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני אגמור את הדיון ומשרד הפנים לא ידבר.
דוד אמסלם: תחליטו.
דוד אמסלם: אם באתם כדי לדבר, אין בעיה.
<שמחה בניטה: הם רוצים - - -
דוד אמסלם: ממש קצר.
<אלי לוי: באתי לייצג את אבא שלי.
<אלי לוי: אני רוצה להגיד לכם שהאישה הזאת, הגברת שמחה בניטה, עושה עבודת קודש למאות משפחות בארץ.
<אלי לוי: ותקשיבו לה, יש לה ניסיון.
<אלי לוי: אני אתן לכם דוגמה למה שהבחורה פה דיברה.
<אלי לוי: אבא שלי הוא חולה סיעודי.
<אלי לוי: אבא שלי שכב חודש בשערי צדק.
<אלי לוי: מצאו לו גידול, גם שבר את הרגלים, הוא לא יכול ללכת - - -
<שמחה בניטה: גם מונשם.
<אלי לוי: הוציאו לו את הגידול.
<אלי לוי: הוא מקבל שלוש פעמים ביום חמצן מהגרון, הוא מקבל אוכל מהבטן, צריך להחליף לו צינורות שלוש פעמים ביום.
<אלי לוי: הוא לא יכול לדבר, הוא לא יכול כלום.
<אלי לוי: אבא שלי מלח הארץ, בנה את המדינה הזאת.
<אלי לוי: היו אצלנו 30 מטפלות בבית החולים שערי צדק, היא שלחה לנו, הן היו צריכות לעשות שלושה ימים השתלמות בבית החולים איך לטפל באבא שלי.
<אלי לוי: כולן נכנסו ויצאו – לא רצו.
<אלי לוי: הגיעה אלינו בחורה מעפולה.
<אלי לוי: א', לא ידענו את העניין הזה של מצב גאוגרפי, הבן אדם שהיא טיפלה בו נפטר, אז היא באה, שמעה והסכימה לעשות את הקורס הזה.
<אלי לוי: עשתה את הקורס, היא מטפלת באבא שלי.
<אלי לוי: אם היא הולכת היום, מה שרוצים שיקרה, מחר אבא שלי גמר את החיים, אין מי שיטפל בו.
<אלי לוי: הייתי בשבוע שעבר בוועדת עררים, אז אמרו לי שתי הבחורות הנחמדות, עורכות-הדין ממשרד הפנים: תשמע, תפנה לחברה פרטית, יביאו לך מטפלת מחו"ל, אבל היא צריכה ללמוד, ואם היא לא מתאימה, אז יש כבר בחורה שגמרה את העבודה שלה מעפולה, ובאה לטפל באבא שלי, אז בשביל זה אבא שלי צריך לגמור את החיים שלו?
דוד אמסלם: תודה, אלי.
<אלי לוי: בשבוע שעבר הייתי בבית משפט לעררים, השופט דווקא גילה סימפתיה ושמחה אמרה לו שזה הולך להגיע אליך היום לוועדה, והוא נתן לי חודש להביא לו את הפרוטוקול לראות.
<אלי לוי: אם העניין מתקדם, הוא ייתן למטפלת להישאר אצל אבא שלי עד שישנו את התקנה.
<בועז עטרה: בקור טוב, אני בן לשני הורים סיעודיים.
<בועז עטרה: הרבה אנשים מכירים אותי.
<בועז עטרה: אנשים אומרים "פריפריה – תקנה גאוגרפית".
<בועז עטרה: מה זה פריפריה?
<בועז עטרה: ירוחם ובאר-שבע?
<בועז עטרה: פריפריה זה גם מושב מאור, 40 דקות מפה.
<בועז עטרה: אין גישה, אין אוטובוסים, אין תחבורה ציבורית, שום מטפלת לא רוצה לעבוד אצלי.
<בועז עטרה: חיי חברה וחיי קהילה אין לה, חיים נורמליים אין לה, היא לא רוצה לעבוד אצלי בתוך הבית.
<בועז עטרה: מדברים אתך על ירוחם, על דימונה ועל באר-שבע, אבל זה נמצא פה, בלב המדינה.
<בועז עטרה: זה דבר ראשון.
<בועז עטרה: דבר שני - - -
אורי מקלב: איפה היישוב שלך נמצא?
<בועז עטרה: מושב מאור.
<בועז עטרה: מחלף באקה.
<בועז עטרה: 5 ק"מ צפונית-מזרחית לחדרה.
<בועז עטרה: לעניין התקנה הגאוגרפית – הפריפריה, שזה גם באר-שבע וגם טבריה וגם מושב מאור - - -
<שמחה בניטה: גם מושב עשרת.
<בועז עטרה: ברשותך, לא הפרעתי לך.
<בועז עטרה: סליחה, ברשותך, אני רוצה להגיד משהו.
<בועז עטרה: אנחנו, אנשי הפריפריה, אני כחלק מהפריפריה - - -
דוד אמסלם: אני מבקש לסיים בדקה.
דוד אמסלם: נתתי דקה, כי אני בסוף רוצה לשמוע את אנשי המקצוע.
דוד אמסלם: אני מבין שכל אחד רוצה לדבר, אבל תאמינו לי שאם אני אסיים את הדיון ב-10:30 ולא תשמעו תשובות, כולכם תצאו במפח נפש.
<בועז עטרה: לתקנה הגאוגרפית.
<בועז עטרה: הפריפריה התלוננה שהעובדים הזרים בורחים ממנה לאזור תל-אביב.
<בועז עטרה: החליטו לחלק את המדינה לשלושה.
<בועז עטרה: רצו לעשות מעשה טוב, ובפועל נשארנו בדיוק באותה נקודה.
<בועז עטרה: מהבית שלי בורחים לנתניה, כפר-סבא, רעננה, כי זה אזור 2 – אני באזור 2 – אז אין להם בעיה לעבור, אבל לא לתל-אביב.
<בועז עטרה: הדבר היחיד שנמנע תוך כדי התקנה הגאוגרפית זה כניסת עובדים זרים לתל-אביב.
<בועז עטרה: מה עשו פה?
<בועז עטרה: אבא שלי – רצו לעזור לו.
<בועז עטרה: אימא שלי – רצו לעזור לה.
<בועז עטרה: העובדים לא עובדים אצלי, וקשישי תל-אביב עכשיו באזור 1 לא מקבלים מענה, כי אצל הסיעודיים הקשים לא רוצים לעבוד, אז נוצר עכשיו מחסור לקשישים של תל-אביב.
<בועז עטרה: זה בסופו של דבר תוצאותיה של התקנה הגאוגרפית.
<בועז עטרה: אני לא פוסל אותה על הסף, אני רק אומר שמישהו שעושה משהו, צריך לבדוק אותו אחרי שלושה-ארבעה חודשים, צריך לעשות איזה מדגם, לשאול אנשים, אבל לא להשאיר את התקנה כמו שהיא באופן שרירותי.
<בועז עטרה: אני מודיע לך חד-משמעית, אדוני, אני גר במושב מאור, לא עזרתם לי בשום צורה ואופן.
<בועז עטרה: אני לא יודע למי עזרתם.
<בועז עטרה: דבר אחד בטוח עשיתם, לתל-אביב לא נכנסו עובדים זרים.
<בועז עטרה: שם חסרים עכשיו עובדים זרים.
דוד אמסלם: דקה, טלי.
<טלי יצחקי: אני כבר עשרה חודשים בתוך הסיפור הזה, הוצאתי מאות מכתבים לכל חברי הכנסת, לרשות האוכלוסין – הלכתי רחוק עם הסיפור הזה - - -
אורי מקלב: את טלי יצחקי?
<טלי יצחקי: כן.
אורי מקלב: באמת מגיע לה.
אורי מקלב: אני מחזיק את המכתבים שלה.
<טלי יצחקי: בדקתי את כל מה שקורה ברשות האוכלוסין וההגירה בנושא הזה.
<טלי יצחקי: רבותי, זו שערורייה.
<טלי יצחקי: פרוטוקול נראה כמו פרוטוקול של ועדת תרבות בכיתה ג' – אין נימוקים, אין רופא, אין עובדת סוציאלית, אין התייחסות להחמרה במצב.
<טלי יצחקי: יש שם שני פקידים שרק מנכ"ל רשות האוכלוסין יודע מה הכשרתם המקצועית, הם מונו על-ידו.
<טלי יצחקי: זאת אומרת, זה שאימא שלי איבדה את הראייה בשנה האחרונה, שברה את האגן, עברה שיקום – אפס התייחסות.
<טלי יצחקי: היא היתה ארבעה חודשים ללא טיפול, לא יצאה מהמיטה, מצאנו מטפלת מפתח תקוה, 5 ק"מ דלת לדלת – לא מאשרים.
<טלי יצחקי: שלוש פעמים ניגשנו לוועדה, כמובן פעמיים נפסלנו על הסף, בפעם שלישית הסכימו לדון בזה, עוד פעם נפסלנו, פנינו לבית דין לעררים.
<טלי יצחקי: הדיון היה בנובמבר ועד היום אין תשובה.
<טלי יצחקי: רבותי, המטפלת הזאת אצל אימא שלי.
אורי מקלב: אימא שלה גרה בתל-אביב?
מיכל רוזין: פתח תקווה לא נחשב אזור תל-אביב.
<טלי יצחקי: אני מבינה שהקו צריך לעבור איפשהו.
<טלי יצחקי: לא יכול להיות הפרדה בין רמת גן ובני ברק.
<טלי יצחקי: חברים, אני עברתי על המפה, ומי שישב עליה, אני מקווה שהוא לא היה שיכור, כי כך זה נראה.
<טלי יצחקי: המפה הזאת זו בדיחה, אין שם פריפריה אמיתית, וחשוב לדאוג לפריפריה.
<טלי יצחקי: התקנה הזאת, או שהיא צריכה להתבטל, או שצריך לשבת עליה מההתחלה ושיהיו ועדות אמיתיות עם אנשי מקצוע, עם רופא שידע לקרוא החמרת מצב, עם פרוטוקול מסודר ועם קריטריונים.
<טלי יצחקי: לא יכול להיות שהגברת מניר גלים, ניצולת שואה, שעברה נישואים של מנגלה, לא יאשרו לה מטפלת מאשדוד לניר גלים; או אימא שלי שהגיעה לארץ, בנתה את הארץ הזאת, בנתה את הארץ הזאת, החזיקה עשרות אנשים, שילמה להם משכורות שנים והיום המדינה זורקת אותה.
<טלי יצחקי: ומה העונש של רשות האוכלוסין?
<טלי יצחקי: עכשיו את לא מקבלת קצבת סיעוד.
<טלי יצחקי: זה העונש.
<טלי יצחקי: אימא שלי לא מקבלת קצבת סיעוד, כי ברשות האוכלוסין החליטו שהמטפלת הזאת, אי-אפשר לרשום אותה.
<שמחה בניטה: כן, זה העונש שעושים לקשישים.
<שמחה בניטה: זה מותנה.
<טלי יצחקי: למה?
<טלי יצחקי: היא כבר לא סיעודית?
אורי מקלב: טלי, קצבת סיעוד תלויה - - -
דוד אמסלם: עוד נשמע אותם.
<טלי יצחקי: המטפלת חייבת להיות רשומה בתאגיד, התאגיד מעביר את זה לביטוח לאומי, ואז היא מקבלת את השכר.
אורי מקלב: אם אין מטפל, אין קצבת סיעוד?
<שמחה בניטה: אין קצבת סיעוד.
מיכל רוזין: אין למי לשלם.
<שמחה בניטה: שוללים ממנה את קצבת הסיעוד.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אברר את זה.
דוד אמסלם: רשמתי בפני.
<רענן שנהב: מעבר לנושא שהעלו פה, גם חברות כוח-אדם, צריך לציין שאין להן אינטרס לעבוד בפריפריה.
<רענן שנהב: נכון, התקנה יצרה הפרדה.
<רענן שנהב: יש מעט מאוד חברות שעובדות בפריפריה, רוב החברות עובדות באזור 2, באזור 1.