GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: זאת הזדמנות לברך את משרד הפנים שעושה עבודה בלתי רגילה, למרדכי ולכל הצוות.
דוד אמסלם: רק משרד הפנים עושה עבודת קודש?
דוד אמסלם: יש לנו פה משרד האוצר ועוד משרדים.
חיים ילין: עבודת קודש אבל אם תיתן לו עוד שני מיליארד הוא יעשה עבודת קודש כפולה.
<מרדכי כהן: כם כמה נקודות כדי לעשות סדר.
<מרדכי כהן: עורבבו פה כמה נושאים.
<מרדכי כהן: ברור שלארנונה יש זיקה למענק האיזון, ולתמהיל ההכנסות יש זיקה למענק האיזון.
<מרדכי כהן: אבל הדיון פה הוא לא על הארנונה ולא על התמהילים.
<מרדכי כהן: אז אני אהיה ממוקד לבקשתו של היושב-ראש לנוסחת מענק האיזון.
<מרדכי כהן: ראשית הנוסחה ככלל היא נוסחה טובה.
<מרדכי כהן: היא אכן יצרה פרמטרים, שעל-פיהם תקציב נוסחת מענק האיזון מחולק בצורה כזאת שעובדה שזה מוטה מאוד לטובת הרשויות החלשות.
<מרדכי כהן: לא לחינם חיים הזכיר קודם - -
<קריאה: מה זה רשות חלשה?
<מרדכי כהן: רק אל תקטעו אותי.
<מרדכי כהן: אני רוצה קודם כול לדבר על העקרונות.
<מרדכי כהן: הנוסחה כל כולה מוטה בצורה מובהקת לרשויות חלושות; אמנם על-פי מדד סוציו-אקונומי שזה מודד את חולשת התושבים ולא את הרשות המקומית, אבל הנוסחה כולה מוטה לטובת הרשויות החלשות.
<חיים ביבס: אבל אני חייב להעיר לך הערה.
<חיים ביבס: - - - אני רוצה שתתייחס.
<חיים ביבס: נמצא פה ראש מועצת רמת ישי מדירוג סוציו-אקונומי 9-8 שאין להם כלום.
<חיים ביבס: הם יותר שחוטים מאשר מועצה בדירוג סוציו-אקונומי 4-3.
<קריאה: גני תקווה אותו דבר.
דוד אמסלם: מרדכי, דבר על הנושא.
עבד אל חכים חאג' יחיא: הנוסחה והמשקל של הפרמטרים כדי שנבין.
דוד אמסלם: זה בדיוק.
דוד אמסלם: תן לנו רק את הנוסחה.
<מרדכי כהן: ככלל הנוסחה טובה.
<מרדכי כהן: יש בנוסחה כמה עיוותים וליקויים שאי אפשר להמשיך להתעלם מהם.
<מרדכי כהן: אני אמנה אותם.
<מרדכי כהן: הם לא באו רק מצד משרד הפנים, אלא אלה טענות שנמשכו במהלך השנים.
דוד אמסלם: מרדכי, דבר אתנו על הנוסחה עצמה ואחר כך על הליקויים.
דוד אמסלם: אתה מתחיל בליקויים על נוסחה שאני לא יודע מהי.
דוד אמסלם: אז תציג לנו את הנוסחה – הפרמטרים שלה, כולל המקדם כדי שנבין ממה זה בנוי בסוף.
דוד אמסלם: אתה מכניס לכאן נתון איך השקלים יוצאים מפה.
טלב אבו עראר: גם על האפליה הקיימת בין המגזר הערבי למגזר היהודי במענק האיזון.
<מרדכי כהן: אני עושה בדיוק את זה.
<מרדכי כהן: תכף ששי - -
דוד אמסלם: ששי פה?
דוד אמסלם: אם ששי פה אני רגוע.
<מרדכי כהן: תקבלו את כל ההסברים.
דוד אמסלם: חברים, בואו ניתן למרדכי את הכבוד.
דוד אמסלם: הם עשו עבודה.
דוד אמסלם: אנחנו נכבד אותם.
<מרדכי כהן: כמו שאמרתי ככלל הנוסחה טובה.
<מרדכי כהן: יש בה ליקויים, ואנחנו נתייחס לליקויים.
<מרדכי כהן: יותר מזה היות שאנחנו מודעים לליקויים אנחנו מקצים כל שנה מתוך נוסחת מענק האיזון תקציב מיוחד להתמודד עם אותם ליקויים שמוכרים בנוסחה.
<מרדכי כהן: נקודה שלישית שחשוב שנציין אותה כדי לדייק במספרים – 3.1 מיליארד שקל הם לא בבסיס התקציב.
<מרדכי כהן: עדיין לא הגענו ליעד הזה.
<מרדכי כהן: היה 2.4, 2.75, אנחנו מתקדמים.
<מרדכי כהן: עדיין חלק מהתקציב הוא תוספת תקציב ולא בבסיס התקציב.
<תומר רוזנר: כמה השנה זה התוספתי?
<איתי חוטר: שלוש מאות חמישים תוספתי.
<מרדכי כהן: 2.75 זה הבסיס, ובפועל ההקצאה היא 3.1 מיליארד.
<מרדכי כהן: למודל חסר לנו לאותה הקצאה על-פי הנוסחה סדרי גודל של מאתיים מיליון שקל כדי לקבל 100%.
<מרדכי כהן: לדעתי, אנחנו כבר לא במאבק או באתגר הגדול להגיע למקסימום מודל.
<מרדכי כהן: פחות או יותר כולנו יודעים שהגענו בזכות המאמץ המשותף של כולם, כולל של משרד האוצר.
<מרדכי כהן: אנחנו מאוד קרובים למודל.
<מרדכי כהן: זאת לא הצעקה שנשמעה כשהיינו ב-2.4.
<מרדכי כהן: פחות או יותר הגענו לזה.
<מרדכי כהן: האתגרים של נוסחת מענק האיזון הם לא להגיע ל-100% מודל.
<מרדכי כהן: זה פחות או יותר הושג.
<מרדכי כהן: האתגרים של מענק האיזון זה מה שהוזכר קודם, שיש עיוותים בנוסחה; שנית הנוסחה לא מתכתבת עם התפתחויות שחלו בשנים האחרונות, כולל גידול אוכלוסייה.
<מרדכי כהן: צריך לומר את זה כי העבודה שעשה מרכז המחקר והמידע של הכנסת בעצם מיקדה את הבעיות העיקריות של הנוסחה.
<מרדכי כהן: טענות נוספות כלפי הנוסחה שיציגו בצורה מובהקת חברי הכנסת ונציגי הציבור הערבי הן שבנוסחה מרכיב שנקרא מינימום הכנסה לנפש.
<מרדכי כהן: אני בכוונה מתמקד בעיוות הזה כי זה לא עיוות שאפשר להתעלם ממנו.
<מרדכי כהן: בעצם מה שהנוסחה עושה – ואני אומר את זה במפורש כדי שלא אשמע פקיד משרד הפנים – היא קונסת רשויות מקומיות שלא מגיעות למינימום הכנסה לנפש אף על פי שגם אם אותו ראש רשות היה עושה כל מה שמוטל עליו מבחינת התנאים האובייקטיביים שלו הוא לא יודע להגיע - -
עבד אל חכים חאג' יחיא: זה משפט מאוד חשוב.
יוסף ג'בארין: דווקא במשפט הכי חשוב אתה קוטע אותו?
<מרדכי כהן: אבל אני רוצה להציג את הצד השני של הסיפור.
<מרדכי כהן: היות שבכמה דיונים יושב-ראש הוועדה שם את האצבע על הנושא הזה וביקש לקיים דיון גם על הנושא הזה אז אני אומר – יש כמה עיוותים, וזה אחד מהעיוותים הבולטים.
<מרדכי כהן: טענות נוספות זה המשקל של הסוציו בנוסחה.
<מרדכי כהן: יש הטוענים שהוא משקל מכריע, חזק מדי; אבל הוא בדיוק מה שעושה את הנוסחה כך שתיטיב עם הרשויות החלשות תוך דגש על הרשויות הערביות שאנחנו יודעים שמאכלסות את הדירוג הסוציו-אקונומי 3-1 בצורה כמעט מלאה.
<מרדכי כהן: טענה נוספת היא שהנוסחה עושה הבחנה בין מועצות אזוריות לבין עיריות ומועצות מקומיות.
<מרדכי כהן: אבל ככלל הנוסחה נבדקה לעומק במהלך השנים, והיא נוסחה טובה.
<מרדכי כהן: אני רוצה גם להגיד משהו לגבי מינימום הכנסה לנפש.
<מרדכי כהן: זה נכון שהנוסחה קונסת את אותן רשויות גם אם הן היו עושות מאמץ ולא היו מגיעות למינימום הכנסה לנפש.
<מרדכי כהן: מצד שני אני לא מסכים לגמרי עם מה שאמר יושב-ראש השלטון המקומי.
<מרדכי כהן: יש אחריות לממשלה לא לאפשר מצב שרשות מקומית תהיה בחוסר מוטיבציה להגדיל את מקורות ההכנסה - -
דוד אמסלם: מרדכי, עכשיו תקשיב - -
<מרדכי כהן: לא, זה נוגע - -
דוד אמסלם: אבל מרדכי, אני מקווה שבסוף הדיון בשלוש הדקות האחרונות אני אדע מה הנוסחה.
<מרדכי כהן: משפט אחד וזהו.
דוד אמסלם: קח משפט, בבקשה.
דוד אמסלם: כל מה שאמרת עכשיו, נחזור על זה עוד מעט.
<מרדכי כהן: כל מה שאני אומר זה רק עוד משפט אחד.
<מרדכי כהן: קחו בחשבון שאותן טענות לגבי מינימום הכנסה וטענות אחרות, ואותה טענה לגבי המענק המותנה שחיים הזכיר קודם במובלע הוא אכן קיים, אבל אנחנו כבר שינינו אותו.
<מרדכי כהן: מי שמכיר היטב את תכנית החומש לחברה הערבית, יש בו סעיף מיוחד לשינוי מענק מותנה, והיום הוא דיפרנציאלי ולא כפי שהציג חיים; הוא משוכלל יותר, והוא הולך לקראת הרשויות המקומיות.
<מרדכי כהן: הוא לא קונס 15% באופן אוטומטי.
<מרדכי כהן: יש מדרגות, וזה אומר שרשויות מקבלות את חלקן.
<מרדכי כהן: לא לשכוח שהנוסחה גם אמורה לתת מענה לכך שרשויות לא יישבו בחיבוק ידיים, ולא יגדילו את מקורות ההכנסה.
<מרדכי כהן: לכן יש צורך - -
<קריאות: איך יגדילו?
<מרדכי כהן: אמרתי שיש קושי, אבל מצד שני לא צריך לעבור לקיצוניות השנייה ולבטל את הנוסחה.
דוד אמסלם: מרדכי, תודה.
דוד אמסלם: עכשיו אני מבקש – מי זה בעל הנוסחה?
דוד אמסלם: ששי, תסביר לנו את הנוסחה.
דוד אמסלם: יש לך שקף שנראה את הנוסחה?
<ששי דקל: לא, זה לא ככה.
אוסאמה סעדי: צריך תואר שני במתמטיקה כדי להבין אותה.
דוד אמסלם: בבקשה, בואו נשמע את הנוסחה.
דוד אמסלם: דבר אתנו רק על הנוסחה.
דוד אמסלם: המענקים והגודל כרגע לא מעניינים.
דוד אמסלם: רק הנוסחה.
<ששי דקל: קודם כול מחשבים לכל רשות את מענק המודל.
<ששי דקל: את מענק המודל אפשר להגדיר בפשטות – ההפרש בין ההוצאות על-פי נוסחה להכנסות על-פי נוסחה של כל רשות.
<איתי חוטר: הוצאות נורמטיביות - -
<ששי דקל: אמרתי – זה הוצאות על-פי הנוסחה, לא הוצאות בפועל.
עבד אל חכים חאג' יחיא: מה זה הכנסות על-פי הנוסחה?
<ששי דקל: חישוב ההוצאה של כל רשות מתבססת על מספר התושבים שלה.
דוד אמסלם: ההוצאה היא פר-נפש?
<ששי דקל: כל רשות מקבלת סכום הוצאה בסיסי, ואחר כך יש - -
דוד אמסלם: זה פר-נפש?
<ששי דקל: זה לא פר נפש.
דוד אמסלם: עצם העובדה שאתה רשות יש לך הוצאה מסוימת?
דוד אמסלם: לא לפי גודל?
<ששי דקל: זה ההוצאה הבסיסית שהיא גבוהה.
<ששי דקל: מעבר לזה יש הוצאה - -
דוד אמסלם: אבל לא הצלחתי להבין – לפי מה?
<תומר רוזנר: לפי מה?
<ששי דקל: עצם זה שהיא רשות שיש לה הוצאה קבועה כלשהי זאת ההוצאה שלה.
<ששי דקל: הסכומים נקבעו על-פי נוסחת גדיש.
דוד אמסלם: אני יזמתי את הדיון בשביל נושא אחד בלבד.
דוד אמסלם: לא התכוונתי לדבר על מענק האיזון, מה הגובה שלו.
דוד אמסלם: אני רציתי לדעת מה הנוסחה.
דוד אמסלם: אחרי זה נעשה דיונים נוספים.
דוד אמסלם: יש לי מין תחושה שגם ראשי ערים לא יודעים מה הנוסחה.
דוד אמסלם: אז אמרתי אחת ולתמיד, בואו נבין מה הנוסחה, ואחרי זה אולי נגיד שהיא טובה או צריכה תיקונים.
דב חנין: הנוסחה שמורה בסוד יותר מהנוסחה של "קוקה-קולה".
דוד אמסלם: תציג את הנוסחה.
דוד אמסלם: רד גם לרזולוציה של מספרים.
דוד אמסלם: אני אנחה אותך בשאלות כדי שנבין.
דוד אמסלם: אתה אומר שעצם העניין שרשות קוראים רשות מגיע לה סכום, ויש לה איקס שקלים.
דוד אמסלם: אני גם מניח שזה הולך לפי גודל.
<ששי דקל: ההוצאה הבסיסית היא 4.7 מיליון שקל.
<ששי דקל: זה היה ב-2015.
<ששי דקל: כל רשות מקבלת סכום להוצאה בסיסית.
<ששי דקל: ב-2015 זה היה 4.7 מיליון שקל.
דוד אמסלם: זאת אומרת כל רשות באשר היא רשות, קודם כול נפתח לה סעיף קטן של התחשבנות של 4.7 מיליון שקל.
דוד אמסלם: לא משנה אם היא תל-אביב או עזריקם.
<ששי דקל: נכון.
דוד אמסלם: 4.7 לכל הרשות?
דוד אמסלם: זה מה שנקרא תחת סעיף הכותרת "רשות".
<איתי חוטר: הוצאה קבועה של רשות.
דוד אמסלם: אני מבין שזה כדי שהם ינקו את השם של הרשות כי רק לפי זה אין לזה כל כך הבדל.
<ששי דקל: לאחר מכן עבור כל תושב מקבלים סכום שבין שלושת אלפים שמונה מאות שבעים ושישה שקלים עד אלפיים שבע מאות שמונים ותשעה שקלים, לפי גודל הרשות.
דוד אמסלם: זה פר-תושב.
<ששי דקל: עשרים אלף התושבים הראשונים נותנים שלושת אלפים שמונה מאות שבעים ושש - -
דוד אמסלם: זאת אומרת זה מאפס עד עשרים אלף.
<ששי דקל: אחר כך לעוד חמישים אלף עד שבעים אלף – שלושת אלפים ארבע מאות שלושים; ולכל תושב מעבר לשבעים אלף – אלפיים שבע מאות שמונים.
דוד אמסלם: משבעים והלאה, לא משנה כמה.
טלב אבו עראר: וזה לא משנה אם הוא ערבי או יהודי.
דוד אמסלם: למה אתה מכניס?
טלב אבו עראר: אני שואל כי יש להבים, יש מיתר הקטנה לעומת ערערה בנגב – הבדל בין שמים לארץ.
דוד אמסלם: אבל אנחנו עוד לא שם.
דוד אמסלם: רבותי, בשאלות המנחות תנו לי כדי שנבין מה הנוסחה.
דוד אמסלם: אז אלה ההכנסות?
<ששי דקל: לא, זאת ההוצאה הבסיסית של כל רשות.
דוד אמסלם: מה כוללים סעיפי ההוצאה האלה?
דוד אמסלם: אני מניח שלא זרקו קוביות ויצא המספר.
דוד אמסלם: זה תחשיב: פינוי אשפה, כבישים - -
<ששי דקל: זה נשען על ניתוח ההוצאות של הרשויות המקומיות ללא פנסיה, פירעון מלוות ומשק המים והביוב.
דוד אמסלם: חינוך זה כולל?
<ששי דקל: הכול.
<ששי דקל: את כל ההוצאות של הרשות.
דוד אמסלם: בריאות?
<ששי דקל: הכול, חוץ ממים, ביוב, פנסיה ופירעון מלוות.
דוד אמסלם: כשאתה מדבר על פירעון מלוות אתה מתכוון להלוואות הפיתוח?
<ששי דקל: הלוואות באשר הן.
<ששי דקל: הכוונה לפירעון הלוואות.
דוד אמסלם: ואם רשות לקחה את כל התקציב שלה אז מה אתם עושים?
<ששי דקל: יש לזה תחשיב נפרד.
<ששי דקל: נגיע לזה.
דוד אמסלם: אז זה בעצם הוצאות פר-נפש.
<ששי דקל: זאת ההוצאה הבסיסית.
<ששי דקל: ההוצאה הזאת היא לא פר-נפש.
<ששי דקל: מחלקים אותה במספר הנפשות של הרשות ומגיעים להוצאה פר-נפש.
דוד אמסלם: אתם מניחים הנחת עבודה שככל שמספר התושבים גדל ההוצאה פר-תושב קטנה?
דוד אמסלם: אני אסביר במה.
דוד אמסלם: למשל בחינוך – ככל שיש פחות תושבים יש פחות ילדים בכיתות או יותר ילדים בכיתות?
דוד אמסלם: איך זה משפיע?
<ששי דקל: יש יתרון לגודל.
דוד אמסלם: אני רוצה לדעת איפה.
דוד אמסלם: הרי לכל תושב יש כמות זבל שהוא מייצר.
דוד אמסלם: זה נתון, זה לא משנה כרגע אם זה עשרים אלף או מאתיים אלף.
דוד אמסלם: אני מניח שבחינוך זה אותו סיפור.
דוד אמסלם: כל שלושים תלמידים בכיתה – זה לא משנה אם זה שלוש מאות אלף.
דוד אמסלם: מקסימום בכיתה האחרונה יש שינוי.
דוד אמסלם: אז אני שואל כאן איפה היתרון לגודל?
<ששי דקל: היתרון לגודל הוא שכשהרשות גדולה היא יכולה לפעול יותר ביעילות.
דוד אמסלם: במטה?
<ששי דקל: גם במטה – רשות קטנה צריכה להחזיק מנגנון דומה לרשות גדולה.
דוד אמסלם: אבל אתה רואה את ההפרשים.
דוד אמסלם: זה אומר שמעל שבעים אלף תושבים זה יורד בערך ב-20%.
דוד אמסלם: זה יורד בלמעלה מאלף שקל.
דוד אמסלם: זה כמעט שליש.
<ששי דקל: ההוצאה הבסיסית הזאת מחושבת לכל הרשויות באותו אופן.
<ששי דקל: לאחר מכן נותנים ביטוי לשונות של כל רשות בפני עצמה.
<ששי דקל: זאת אומרת נותנים ביטוי למשתנה הסוציו-אקונומי, למשל.
דוד אמסלם: אנחנו עדיין בשלב ההוצאות.
<ששי דקל: אנחנו בהוצאה שחישבנו קודם שחושבה באופן אחיד לכל הרשויות.
<ששי דקל: עכשיו אנחנו נותנים ביטוי למאפיינים של כל רשות ורשות.
<ששי דקל: זאת אומרת למשל, אם נתייחס לאשכול המדד הסוציו-אקונומי רשות בדירוג סוציו-אקונומי 1 תקבל תוספת של 10% להוצאה שחושבה לה.
דוד אמסלם: לבסיס.
<ששי דקל: כן, להוצאה הבסיסית; ורשות בדירוג סוציו-אקונומי 10 תקבל הפחתה של 15%.
דוד אמסלם: מה התוספת לדירוג סוציו-אקונומי 1?
<ששי דקל: 10%.
דוד אמסלם: וסוציו-אקונומי 10?
<ששי דקל: הפחתה של 15%.
<ששי דקל: אצל כל היתר זה מתפזר.
דוד אמסלם: איך נקבע הדירוג הסוציו-אקונומי?
עבד אל חכים חאג' יחיא: אפשר לשמוע מה קורה עם דירוג 2 ו-3?
<ששי דקל: זה הלמ"ס.
דוד אמסלם: זאת אומרת שזאת הכנסה פר-גולגולת.
<תומר רוזנר: אני חייב להעיר על הלמ"ס שגם דוח מבקר המדינה וגם בדיון ועדה כאן התברר שהמדד הסוציו- אקונומי לא מעודכן ונקבע בצורה לא תקינה, ויש בעיה קשה אתו.
<קריאה: אבל זה עכשיו מטופל.
<ששי דקל: זה המדד.
<תומר רוזנר: בסדר, מטופל, אבל בינתיים העיריות עובדות לפי מדד לא תקין.
<ששי דקל: זה לא שהוא לא תקין.
<ששי דקל: המדד מתבסס על נתוני סוף 2008 שיש טענות שהן לא מעודכנות.
<ששי דקל: אבל זה לא שהמדד לא תקין.
<תומר רוזנר: לא טענות; מן הסתם האוכלוסייה השתנתה בשמונה שנים.
<תומר רוזנר: לא צריך להיות סטטיסטיקאי בשביל זה.
<ששי דקל: בסדר, אז עכשיו הם עובדים על מדד חדש.
<ששי דקל: יש מספר מקדמים כאלה; יש מדד סוציו-אקונומי, יש שונות של המדד החברתי-כלכלי.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת השונות של המדד?
דוד אמסלם: אני יודע מה זה השונות, אבל תסביר.
<ששי דקל: כשהלמ"ס מחשב הוא קובע אזורים סטטיסטיים אפילו בתוך יישוב.
<ששי דקל: אז למעשה השונות מבטאת את הפערים בין השכונות בתוך אותו יישוב.
דוד אמסלם: הלמ"ס עושה ממוצע, וזה מסדיר את הממוצעים.
דוד אמסלם: זאת אומרת לכאורה אם יש מיליארדר אחד בעיר אחת, שלא יעלה את הכול למעלה.
דוד אמסלם: השונות באה להסדיר את זה.
<קריאה: התשובה לשאלה של היושב-ראש היא כן.
<קריאה: המקדם הזה אמור - -
דוד אמסלם: אני מבין מה זה שונות, רק רציתי להמחיש.
עבד אל חכים חאג' יחיא: אני לא מבין, שיסביר לי.
דוד אמסלם: אני אסביר לך, זה יותר פשוט.
דוד אמסלם: המדד הסוציו-אקונומי לוקח את הממוצע של כל העיר.
דוד אמסלם: נניח שבעיר מסוימת יש מאה אנשים, ותשעים ותשעה אנשים בעיר הזאת מרוויחים חמשת אלפים שקל, ויש שם איזה מיליארדר שמרוויח מיליארד – אם נעשה את הממוצע יסתבר שכל אחד מרוויח מאה אלף.
דוד אמסלם: אז השונות באה לתקן ובעצם להגיד שהרוב לא מרוויח את הסכומים הגבוהים.
דוד אמסלם: הוא בא להסביר לנו איפה החציון, מה מרוויחים האנשים השכיחים בעיר.
דוד אמסלם: זה נתון תמיד נכון לבדוק סטטיסטיקה שלא תתעוות כדי שלא יקרה לנו הסיפור של אותו אחד שטבע בבריכה שהעומק הממוצע שלה הוא שלושים סנטימטר.
דוד אמסלם: איזה פיצוי השונות נותנת?
<ששי דקל: בין 0% ל-4% תוספת להוצאה הבסיסית.
דוד אמסלם: אבל השונות צריכה לייצר לך מדד יותר נכון במדד הסוציו-אקונומי.
דוד אמסלם: היא צריכה לתקן לך את הסוציו עצמו.
דוד אמסלם: היא לא צריכה לתת פיצוי.
דוד אמסלם: זאת אומרת אם בסופו של דבר החלטת שמדד סוציו-אקונומי 1 הוא סוציו 1, ואתה עושה לו את השונות יכול להיות שמסתבר לך שהוא לא סוציו 1, אלא 2.
<ששי דקל: סוציו 1 הוא סוציו 1.
דוד אמסלם: אתה כנראה לא הבנת.
דוד אמסלם: אתה אומר שבעצם נביא את זה בשני טקטים.
דוד אמסלם: פעם פה, ואחרי זה נפצה מפה.
דוד אמסלם: כמה השונות נותנת לנו פיצוי?
<ששי דקל: בין 0% ל-4%.
<ששי דקל: משונות של 1 ומעלה זה 4%.
<ששי דקל: עד 0.25 זה 0%.
דוד אמסלם: 1 ומעלה זה 4%?
<ששי דקל: ביחס לבסיס.
<ששי דקל: כל מקדם - -
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם אנחנו לוקחים שלושת אלפים שמונה מאות שבעים וששה שקלים ומוסיפים להם עוד 4%?
<ששי דקל: כמובן, עם השקלול עם ההוצאה הקבועה.
<ששי דקל: יש גם התייחסות להוצאות החינוך של הרשות שזה בא לידי ביטוי מבחינתנו בגודל האוכלוסייה בין 0 ל-18.
<ששי דקל: יש העדפה להוצאות רווחה - -
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את הנושא של החינוך.
דוד אמסלם: אתה אומר שככל שיש לנו יותר ילדים בגיל הרך ההוצאה שלנו כבדה יותר בנושא של החינוך; למרות שזה בא לידי ביטוי גם בהוצאה הכוללת.
דוד אמסלם: הרי החינוך נמצא גם בהוצאה הכוללת.
דוד אמסלם: אתה רוצה לתת לו פיצוי.
<ששי דקל: בדקתי את כולם בממוצע.
<ששי דקל: יש רשות שיש לה פחות אז היא מקבלת את האחוזים.
דוד אמסלם: כמה אחוזים?
<ששי דקל: אם האוכלוסייה של גילאי 0-18 היא 34%-0% אז יש הפחתה של 3%.
דוד אמסלם: הפחתה?
<ששי דקל: כי אלה רשויות שהן פחות מהממוצע.
<ששי דקל: אם בין 34% ל-46% זה 0% תוספת; 46% עד 52% זה 2%; ו-52% ומעלה זה 4% תוספת.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מבין שהנתונים 3%, 4% זה משהו שרירותי.
דוד אמסלם: באותה מידה יכול היה להיות לנו כאן 15%-20%.
דוד אמסלם: למה נקבע 3% לא יודעים.
<ששי דקל: בגדול אנשים הרכיבו את הנוסחה הזאת אז ברור שזאת לא תורה מסיני.
דוד אמסלם: לפעמים יש נתון אובייקטיבי.
דוד אמסלם: אנחנו יודעים כמה עולה לחנך את הילד, עושים את החישוב ומקבלים.
<ששי דקל: לא, זה לא על-פי זה.
דוד אמסלם: זה לא על-פי זה.
דוד אמסלם: אתם יוצאים מהנחת עבודה שבחינוך המדינה לא מתקצבת את כל נושא החינוך?
דוד אמסלם: בגלל זה אתם שמים דגש על החינוך שהרשות צריכה לתקצב?
<מרדכי כהן: זאת לא הנחת העבודה.
דוד אמסלם: אחרת למה בודדת את החינוך?
<מרדכי כהן: מכיוון שהנוסחה אמורה לפצות בין הוצאות להכנסות היא מניחה שרשות שיש בה יותר ילדים, צריך לפצות אותה יותר.
דוד אמסלם: כי היא מוציאה יותר על חינוך.
דוד אמסלם: מה עם רווחה?
<ששי דקל: לרווחה אנחנו נותנים ביטוי דרך קשישים מעל גיל 65 ומעלה.
<קריאה: מה הקשר בין קשישים לרווחה?
<איתי חוטר: ככל שיש לך יותר קשישים – זאת הייתה ההנחה של ועדת גדיש למרות שזה לגמרי לא נכון.
<איתי חוטר: אין שום קשר.
דוד אמסלם: אתה מסביר אותו.
דוד אמסלם: תן לו להסביר אותו.
<מרדכי כהן: ברור שרווחה זה הרבה מרכיבים.
דוד אמסלם: אתם לקחתם על קשישים.
<מרדכי כהן: לא "אתם", הוועדה.
<ששי דקל: הפיצוי מ-3%-0% זה מינוס 2%.
דוד אמסלם: תגדיר לי מה זה קשיש.
<ששי דקל: מגיל 65 ומעלה.
<ששי דקל: 9%-3% - אפס אחוז; מעל 9% - תוספת של 2%.
דוד אמסלם: ומתחת ל-9%?
<ששי דקל: מ-3%-0% - מינוס 2%; 9%-3% - אפס אחוז תוספת; 9% ומעלה – 2%.
<קריאה: רק תל-אביב מקבלת.
<קריאה: היא הזקנה.
<תומר רוזנר: גבעתיים.
דוד אמסלם: יש עוד פרמטרים לנוסחה?
<ששי דקל: רשויות בקו עימות וביו"ש מקבלות תוספת של 4% להוצאה.
<ששי דקל: בגין הוצאות מיוחדות מעצם היותם בקו עימות.
<תומר רוזנר: קו עימות זה רק בצפון?
<ששי דקל: בצפון, בעוטף עזה וביו"ש.
דוד אמסלם: הרי אנחנו עשינו דיון על אגרת השמירה.
דוד אמסלם: זה נותן תשובה לזה?
דוד אמסלם: אם אתם מדברים על קווי עימות ביהודה ושומרון, אם זה צבא אז צבא; אם זה ביטחון אישי אז זאת אגרת שמירה.
דוד אמסלם: בגין אלה מקבלים ואחרים לא?
<מרדכי כהן: בגין ההבנה שיש להם הוצאות נוספות.
דוד אמסלם: אז לא הייתה אגרת שמירה אז.
<תומר רוזנר: צריך לעדכן את הנוסחה.
<מרדכי כהן: לכן אמרתי שיש נושאים שצריך לעדכן בנוסחה.
<ששי דקל: יש מקדם נוסף להוצאות קליטה שנקבע לפי שיעור העולים של העולים ברשויות בשבע השנים האחרונות.
<תומר רוזנר: מה זה עולים?
<ששי דקל: עולים מאתיופיה - -
דוד אמסלם: מאיזו שנה?
<ששי דקל: בשבע השנים האחרונות.
<ששי דקל: עולים מאתיופיה ומחבר העמים.
<תומר רוזנר: אם הם עלו לפני למעלה משבע שנים הם לא נחשבים עולים.
<ששי דקל: ככל ששנת העלייה שלהם מאוחרת יותר המשקל שלהם פוחת.
דוד אמסלם: מה הפיצוי בגינם?
דוד אמסלם: פר-גולגולת או פר-אחוז?
<ששי דקל: מקבלים תוספת של מחצית משיעור העולים המחושבים בסוף.
דוד אמסלם: תן לי את הנוסחה.
<ששי דקל: מחשבים לכל רשות כמה עולים מחושבים יש לה.
דוד אמסלם: נניח שברשות מסוימת - -
<ששי דקל: יש 7% - -
דוד אמסלם: אה, זה באחוזים.
דוד אמסלם: 7%?
<ששי דקל: זה כדוגמה.
<ששי דקל: אין דברים כאלה, אתה צודק.
<ששי דקל: הכוונה למספר.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה לוקח את השיעור מכלל האוכלוסייה, ומה אתה נותן לה?
<ששי דקל: זה תוספת להוצאה.
דוד אמסלם: אם זה רבע אחוז אז אתה לוקח מזה שמינית?
דוד אמסלם: כלומר אחוז מכלל האוכלוסייה חלקי שניים אתה מוסיף לבסיס?
<מרדכי כהן: אתה כאילו מגדיל את מספר התושבים.
דוד אמסלם: טוב, זה peanuts.
דוד אמסלם: דרך אגב, אתם לא חושבים שדווקא באוכלוסיות האלה ההוצאות של הרשות הן לא בסדרי הגודל האלה בכלל?
דוד אמסלם: האם נראה לך סביר, למשל שכשיש לך 5% עולים – כדי לסבר את האוזן בירושלים זה ארבעים אלף.
דוד אמסלם: אז בואו ניקח עיר רגילה בארץ.
דוד אמסלם: אם יש בה מאתיים אלף אז 5% זה עשרת אלפים עולים שהם בקטגוריה של שבע שנים ומארצות מוצא של חבר העמים ואתיופיה שאתה גם צריך להשקיע בהם.
דוד אמסלם: זה גם שאלה תרבותית בכלל.
דוד אמסלם: אז נראה לך שאתה נותן להם 2.5%?
דוד אמסלם: אם יש לו הוצאות ביטחון – 4%?
דוד אמסלם: זה נראה לך סביר בפרופורציות של הפיצוי של הרשות?
<מרדכי כהן: בגדול הדברים סבירים.
<מרדכי כהן: שוב, משקולות אפשר תמיד לבדוק ולשנות.
דוד אמסלם: הרעיון בהיגיון כאן זה במשקולות.
דוד אמסלם: לא בשום דבר אחר.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר אם יש קשישים אז צריך להשקיע בהם.
דוד אמסלם: הקשישים זה לא בהכרח רווחה.
<ערן ניצן: זה מרכיב אחד ממרכיבי רווחה.
דוד אמסלם: אני מניח שהוצאת הרווחה היא הרבה יותר גדולה וניכרת מאשר סוגיית הקשיש.
<ששי דקל: על פניו הנוסחה בבסיסה היא נוסחה טובה.
<ששי דקל: תמיד אפשר לבדוק פה ושם, אבל בגדול הנוסחה טובה ונותנת גם תשובה נכונה וביטוי נכון למאפיינים של כל רשות.
<ערן ניצן: אני חושב שהמילה היא לא "טובה".
<ערן ניצן: יש דיון, ואולי נפתח את זה לנוסחות סבירות ולא סבירות.
<ערן ניצן: הרי אין "טובות" ו"רעות".
דוד אמסלם: יש עוד פרמטר חוץ מזה?
<ששי דקל: רק יש מקסימום הוצאה שכל רשות יכולה לקבל.
<ששי דקל: זה לפי המדד הסוציו-אקונומי.
<ששי דקל: למשל, רשות מקומית בסוציו 4-1 מקסימום ההוצאה שהיא יכולה לקבל פר-נפש היא חמשת אלפים חמש מאות תשעים וחמש - -
דוד אמסלם: אם אתה לוקח את כל המקדמים אתה מגיע לסכום הזה?
דוד אמסלם: הרי בבסיס זה שלושת אלפים שמונה מאות שבעים ושש.
דוד אמסלם: זה מה שאמרת לי.
<ששי דקל: אבל יש גם ההוצאה הבסיסית.
דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר לי.
<ששי דקל: יש רשויות שיכולות להגיע לזה.
דוד אמסלם: אבל אם אני מוסיף את כל האחוזים אני לא מגיע ל-50%.
<ששי דקל: יש רשויות שמגיעות.
דוד אמסלם: מקסימום הוצאה לנפש זה חמשת אלפים?
<ששי דקל: חמשת אלפים חמש מאות תשעים וחמש.
דוד אמסלם: האמת היא שאני לא צריך להבין.
דוד אמסלם: הרי אם אני לוקח את המדד הסוציו-אקונומי 15% - נאמר הכי גרוע – ובחינוך ניקח עוד 4% ובקשישים עוד 2% וגם ביהודה ושומרון ניקח את המקסימום אנחנו לא מגיעים ל-50%.
<ששי דקל: כי יש גם ההוצאה הבסיסית של ארבעה מיליון שבע מאות שצריך לחלק.
דוד אמסלם: גם ארבעה מיליון שבע מאות.
<ששי דקל: אני רק אגיד שיש מגבלה של כל המקדמים שאפשר להוסיף להוצאה הבסיסית שהיא 10%.
<תומר רוזנר: אבל יש לך מקדם 15% שעומד בפני עצמו.
<ששי דקל: 15% זה הפחתה.
<תומר רוזנר: נכון, סליחה.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה אומר שעל זה אני יכול להוסיף 10%?
<ששי דקל: במצטבר כל המקדמים לא יכולים - - - אני אבהיר.
<ששי דקל: רשות שהיא בסוציו 1 ומקבלת מקדם של 10% כל המקדמים האחרים שלה כבר לא רלוונטים.
<ששי דקל: אבל זה מקרים מאוד חריגים.
<מרדכי כהן: אין מצטבר.
דוד אמסלם: אין מצטבר?
<מרדכי כהן: אין מצטבר מעל 10%.
דוד אמסלם: אז השאלה שלי מקבלת משנה תוקף.
דוד אמסלם: מתוך שלושת אלפים שמונה מאות שבעים ושש 10% זה שלוש מאות שמונים שקל.
דוד אמסלם: אם עיגלתי איך הגעתי לחמשת אלפים חמש מאות?
דוד אמסלם: אולי בעזריקם אם אתה מחלק את ארבעת אלפים שבע מאות.
דוד אמסלם: אז במצטבר זה 10% מקסימום.
דוד אמסלם: זה לגבי הנושא של ההוצאה.
<ששי דקל: רק אני אוסיף להוצאה.
<ששי דקל: מינימום זה לסוציו-אקונומי4-1, ול-10-5 זה חמשת אלפים ארבע מאות חמישים וחמש.
<ששי דקל: זה לגבי ההוצאה לנפש לפי הנוסחה.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם המודל אומר שהרשות אמורה להוציא לנפש את הסכום הזה או זה המענק שניתן לה?
<ששי דקל: זה מקסימום ההוצאה שהמודל יכול לחשב לה.
<ששי דקל: אם היא עוברת את זה, זה נקטע במספר הזה.
דוד אמסלם: זאת אומרת אם לרשות יש הוצאה מקסימלית של חמשת אלפים חמש מאות שקל זאת ההוצאה המקסימלית שאתם מאפשרים לה?
<ששי דקל: לצורך חישוב המענק.
דוד אמסלם: ואם הוא מוציא יותר מזה בפועל?
דוד אמסלם: אתה בעצם אומר שזאת ההוצאה התיאורטית שאתה מגדיר לו.
דוד אמסלם: עכשיו אתה רוצה לראות מה הדלתא בין זה לבין ההכנסות.
דוד אמסלם: מה ההכנסות?
<מרדכי כהן: שלא יובן שזה סוד לא גלוי.
<מרדכי כהן: כל זה מופץ.
<ששי דקל: להכנסות יש שני חלקים: הכנסה מארנונה – לכל רשות מחשבים הכנסה מארנונה שמתבססת על החיוב של הרשות בפועל.
<ששי דקל: עושים לזה שני תִקנוּנים לתעריפים של המגורים - -
זוהיר בהלול: מה זה תקנונים?
<ששי דקל: זאת אומרת יש טבלאות של תעריף הארנונה שלכל רשות אמור להיות למגורים.
<ששי דקל: אם רשות היא מתחת לתעריף הזה לצורך הנוסחה מעלים אותה לתעריף המתוקנן.
<ששי דקל: התעריף עולה מסוציו 10-1.
דוד אמסלם: תסביר.
<ששי דקל: למשל רשות בסוציו 1 נדרשת לתעריף מגורים של ארבעים ושניים שקלים; אם ברשות הזאת תעריף המגורים הוא ארבעים שקלים אז לצורך חישוב המענק לחיוב הארנונה למגורים מועלה ההפרש בין ארבעים ושניים לארבעים שקלים.
<מרדכי כהן: כדי שהיא לא תיהנה מהמצב שהיא - - -
דוד אמסלם: אתה כאילו מחשב לו את ההוצאה לפי מה שקבעת.
דוד אמסלם: כאילו הוא מכניס את זה.
דוד אמסלם: אבל אם הוא יבקש העלאה ממשרד הפנים לארבעים ושניים אז יגידו לו, מה פתאום.
דוד אמסלם: זאת אומרת יש טבלה של הכנסות פוטנציאליות שאתם החלטתם שמתחת לזה אין דבר כזה.
<ששי דקל: תעריף ארנונה למטר רבוע במגורים.
דוד אמסלם: התעריף בארנונה הולך לפי המדד הסוציו-אקונומי?
דוד אמסלם: לכל היישוב או שזה הולך לפי מדרג בתוך היישוב?
<ששי דקל: לא, זה תעריף משוקלל.
<ששי דקל: הרשות באזור שלה יכולה לקבוע שבשכונה מסוימת שלה - -
<תומר רוזנר: היא לא יכולה, היא רוצה.
<ששי דקל: היא יכולה - -
<תומר רוזנר: היא לא יכולה.
<מרדכי כהן: מה שתומר אומר זה לגבי בקשות חריגות.
<תומר רוזנר: אבל אתם לא נותנים.
<ששי דקל: למה להגיד "לא נותנים"?
<ששי דקל: יש רשויות שיש להן תעריפי ארנונה לפי אזורים.
<ששי דקל: יכול להיות בשכונה מסוימת תעריף אחד ובשכונה אחרת תעריף אחר.
<ששי דקל: כל ההתייחסות שלנו היא לתעריף המשוקלל של הרשות הזאת במגורים.
דוד אמסלם: איך קבעתם את התעריף הנורמטיבי?
<ששי דקל: זה מתבסס על תעריפי המינימום.
<ששי דקל: כל פעם שיש עלייה במדד הסוציו-אקונומי הוא עולה קצת.
<ששי דקל: לא אמרתי שזה תעריף המינימום, אמרתי שזה נשען עליהם.
דוד אמסלם: ששי, אתה מדבר אתי.
דוד אמסלם: התעריפים נעים מהנמוך לגבוה מ-1 עד 10, לפי הסוציו?
<ששי דקל: 1 זה 48-42 ו-10 זה 74-43.
דוד אמסלם: למטר?
<ששי דקל: למטר לשנה.
דוד אמסלם: מה קורה בנושא העסקים?
<ששי דקל: לוקחים את חיוב הארנונה של הרשות כמו שהוא.
<ששי דקל: זאת אומרת רשות שאין לה עסקים זה לא בא לידי ביטוי בנוסחה, ורשות שיש לה עסקים זה בא לידי ביטוי בנוסחה.
<ששי דקל: רק שגם פה יש תיקון לתעריפים נורמטיביים כשהפעם המדרג של התעריפים הנורמטיביים לא נעשה לפי המדרג הסוציואקונומי של הרשות, אלא לפי הנפה שאליה הרשות משויכת.
<ששי דקל: ככל שהנפה יותר מרוחקת, יותר פריפריאלית - -
דוד אמסלם: מה זה נפה?
דוד אמסלם: זה אזור קצת יותר גדול?