GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: זה יספיק לך, יוסי שרעבי?
דוד אמסלם: אם תרצה יותר, אאריך.
<יוסי שרעבי: רק אומר שפנינו למשרד המשפטים, כי זה היה חלק מן ההמלצות של הוועדות, וכפי שנאמר כאן, משרד המשפטים חושב שיש לזה השלכות רוחב.
דוד אמסלם: נערוך דיון בעוד 3 חודשים.
דוד אמסלם: אתם במשרד המשפטים תקדישו מחשבה לעניין.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אנחנו לא חייבים לקבל את עמדת משרד המשפטים.
דוד אמסלם: אנחנו בכנסת ואם צריך להוביל חקיקה בנושא – נוביל אותה, אין בעיה.
דוד אמסלם: השכל לא נמצא רק במשרד המשפטים, יש פה עוד אנשים שמבינים איך מתנהלת המדינה הזאת.
<גבריאלה פיסמן: לאחר שנשמע את ההסברים.
דוד אמסלם: בוודאי, רק אחרי שתשמעו.
דוד אמסלם: אקיים דיון נוסף בעוד 3 חודשים כדי לקבל דוח סטטוס על ארבע הנקודות האלה.
דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בהצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 139) (פרסום טפסים באתר האינטרנט והתקשרות באמצעות דואר אלקטרוני), התשע"ו-2016, פ/1554, כ/617, של חבר הכנסת רועי פולקמן, של חברת הכנסת רחל עזריה וחברת הכנסת מירב בן ארי, בהכנה לקריאה שנייה ושלישית.
דוד אמסלם: נעבור אליך, גלעד.
<גלעד קרן: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 139) (פרסום טפסים באתר האינטרנט והתקשרות באמצעות דואר אלקטרוני), התשע"ו–2016‏
דוד אמסלם: הערות.
<רון אלמוג: אין לנו הערות.
דוד אמסלם: פעם ראשונה שאין לך הערה.
<איתי חוטר: איך יכול להיות דבר כזה.
<איתי חוטר: ..
<איתי חוטר: כמה הערות, ברשותך, שהערנו בפעם הקודמת.
<איתי חוטר: הערה ראשונה לסעיף קטן (ב).
<איתי חוטר: אנחנו לא מבינים את המשמעות שלו.
<איתי חוטר: "בכל פרסום אחר שבו נכללים פרטים על דרכי פנייה או קבלת שירות מהעירייה" – אם משמיטים את המשפט הזה למה זה מוריד מהכוונה של החקיקה הזאת?
<איתי חוטר: זה נראה לנו בשיקולי עלות תועלת מיותר ומכביד יתר על המידה על הרשויות המקומיות ולא מוסיף מעבר למה שצריך בחקיקה.
רועי פולקמן: קודם כול, היה משהו שתוקן לבקשתם.
רועי פולקמן: היה הנושא "של כל עובד מעובדיה" וכו', וזה נמחק.
<איתי חוטר: את זה ראיתי.
רועי פולקמן: הסיפור היה מאוד פשוט.
רועי פולקמן: נאמר שבפרסום שבו העירייה מפרסמת טלפון – זה היה קודם מקום שמפרסמים פרטי התקשרות.
רועי פולקמן: איפה שלא – לא.
רועי פולקמן: לא בכל מודעה מפרסמים.
<איתי חוטר: כמעט בכל מכתב רשמי, דיברנו על זה.
<איתי חוטר: אתה רוצה להוציא לדפוס מחדש את כל מסמכי העירייה, את כל המכתבים הרשמיים?
<גלעד קרן: יש לך שנה או שנתיים.
<איתי חוטר: שוחחנו על זה.
רועי פולקמן: האמירה מאוד פשוטה, עם הזמן - - -
<איתי חוטר: מה אנחנו מרוויחים מזה?
<איתי חוטר: כל עניינה של החקיקה הזאת זה התקשרות באמצעות דואר אלקטרוני ועכשיו אתה עושה זיקה למה שלא אלקטרוני.
רועי פולקמן: כי אתה מבקש שבכל מסמך ובכל פרסום יהיו דרכים נוספות להתקשר לעירייה באמצעות האימייל.
<גלעד קרן: בכל מקום שיש בו פרסום על דרכי פנייה לעירייה.
רועי פולקמן: הטענה שב-2016 זה שתפרסם פרסום של עירייה ותרשום שם שכדי ליצור קשר עם העירייה צריך להתקשר למספר זה וזה.
רועי פולקמן: היום ב-2016 אדם לא רוצה להתקשר לטלפון, הוא רוצה לשלוח אימייל.
רועי פולקמן: יופיע שם info@xxx.
רועי פולקמן: למה לא?
רועי פולקמן: הטענה שבשנת 2016 לא הגיוני שיהיה מספר טלפון בלבד על פרסומים רשמיים.
רועי פולקמן: עם הזמן, כשמדפיסים ניירות חדשים ופרסומים חדשים – לא צריך מחר הכול – העירייה תגיד: יש לי מייל, וכשאדם רוצה לפנות לעירייה יהיה אימייל.
<גלעד קרן: יכול להיות אימייל כללי ויכול להיות - - -
רועי פולקמן: תלוי בפרסום.
רועי פולקמן: מה לא סביר בזה?
<גלעד קרן: במיוחד כשמסכימים על המהות שהאפשרות יכולה להינתן דרך דואר אלקטרוני, אין שום סיבה למנוע מאדם לדעת מה הכתובת שאליה הוא צריך לשלוח.
רועי פולקמן: היום לא פעם עיריות מפרסמות, לא העיריות החזקות – מפרסמות מספרי טלפון של מחלקת הגבייה וכו'.
רועי פולקמן: נגמר.
רועי פולקמן: די, גמרנו.
רועי פולקמן: מי שרוצה להתקשר, יתקשר.
<איתי חוטר: אתה רוצה להנגיש את השירות לציבור בעולם הדיגיטלי, אז אני אומר: תישאר בעולם הדיגיטלי, למה אתה דורש מאתנו לעבור לעולם של הניירות ושם לציין - - -
רועי פולקמן: לא דורש.
רועי פולקמן: אם אין לך ניירות, אהלן וסהלן.
<איתי חוטר: אני מפרסם באתר שלי.
רועי פולקמן: פרסמת מודעה בעיתון, למה אתה יכול לרשום: כדי להתקשר למחלקת הגבייה של עיריית כך וכך, יש מספר טלפון ב-2016 כשיש מייל?
<איתי חוטר: אין בעיה, תגביל את זה על פרסומים חדשים.
דוד אמסלם: איתי, מה מפריע לך בפרסום?
דוד אמסלם: אם כתבת מספר טלפון, מה אכפת לך לרשום מייל?
<איתי חוטר: הסברתי.
<איתי חוטר: שיהיה ברור שאם יש היום סט של טפסים של העירייה, מכתבים רשמיים של כל המחלקות וכדומה, היום יכול להיות שזה לא מופיע - - -
דוד אמסלם: אין בעיה, אחי, תן להם שנה לבזבז את כל הניירת.
דוד אמסלם: הם הדפיסו לארבע שנים קדימה?
דוד אמסלם: איזה עירייה מדפיסה ככה?
דוד אמסלם: צריך לפטר את ראש העיר אם הוא מדפיס את זה.
דוד אמסלם: ניתן להם שנה לפחות להיפטר מהדפסים, הרי ברור לך לחלוטין שלא התכוונתי שמחר בבוקר כל העירייה תיקח את כל הדואר שלה, מה שהיא הדפיסה תזרוק לפח ותבזבז חצי מיליון שקל בגלל זה.
דוד אמסלם: ודאי שלא.
דוד אמסלם: יותר מזה, לדעתי זה מה שרוב העיריות עושות, הן גם מוסיפות עוד חומרים – טוב לשלם ארנונה, קיבלת זה וזה.
דוד אמסלם: כל מיני סיסמאות, זה בסדר.
דוד אמסלם: היום יש עיריות שאנחנו רוצים לקחת אותן קדימה.
דוד אמסלם: אני מתפלא, החוק הזה לא היה צריך לבוא לעולם.
דוד אמסלם: אתה יודע למה?
דוד אמסלם: זה המצב הטבעי שהיה צריך לקרות.
דוד אמסלם: דרך אגב, ברוב העיריות שיש ראש עיר קצת נבון, טיפ טיפה, לא הרבה, זה קורה מאליו.
דוד אמסלם: הוא קורא לבן-אדם ואומר לו: אדוני, חשוב לי שבעירייה שלנו יבינו שאנחנו נותנים שירות, אז תפרסם כל מיני דברים, תן לנו שם את הלוגו של העירייה, תן את מספר הטלפון, תרשום עוד איזה סיסמה נחמדה אם כבר שלחנו מכתב.
דוד אמסלם: זה קורה בפועל.
דוד אמסלם: האינטרס שלנו כשלטון מקומי לקחת את העניין לשם, אנחנו לא בתקופת האבן.
<איתי חוטר: אני מסכים.
דוד אמסלם: מצד שני, אתה צודק, אם יש חומרים, לא נזרוק אותם לפח.
דוד אמסלם: ודאי שלא, חבל על הכסף.
דוד אמסלם: ניתן לזה שנה.
דוד אמסלם: ואם תהיה עוד בעיה, נניח שמישהו לא גמר את המחסנית, כי הוא כנראה לא שולח דואר, צריך לשאול אותו גם למה הוא לא שולח דואר, אולי הוא לא צריך בכלל.
דוד אמסלם: ניתן אופציה לשר הפנים לתת לו עוד שנה.
<גלעד קרן: יש אופציה.
<גלעד קרן: יש בחוק.
דוד אמסלם: אם הוא הדפיס ל-20 שנה, אחי, צריך לפטר אותו במקום.
<מאיה דבורי יעקבסון: אני מהיחידה לשיפור השירות הממשלתי לציבור, רשות התקשוב הממשלתי, משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: נראה לי שהשם עצמו לא נכנס במעטפה.
<מאיה דבורי יעקבסון: יש לי בעיה עם - - -
רועי פולקמן: הכרטיס ביקור.
רועי פולקמן: ..
<מאיה דבורי יעקבסון: השם המקורי של היחידה זה היחידה לשיפור השירות הממשלתי לציבור והפחתת הנטל הביורוקרטי.
<מאיה דבורי יעקבסון: קיצרנו את זה בהחלטת ממשלה.
דוד אמסלם: הייתי עושה על זה דיון.
דוד אמסלם: .. אני מקווה שאת שם המשפחה שלך לא התאמת לזה, שזה היה לפני כן...
<מאיה דבורי יעקבסון: הוא גם התארך לאחרונה, אבל זה דברים שאין לי שליטה עליהם.
דוד אמסלם: בבקשה, מאיה.
<מאיה דבורי יעקבסון: קודם כול, זה בהחלט תיקון מבורך מהכיוון שלנו, של היחידה לשיפור השירות הממשלתי.
<מאיה דבורי יעקבסון: יש לי הערה קטנה לגבי ההגדרה.
<מאיה דבורי יעקבסון: המטרה להבנתי לאפשר ערוץ פניות דיגיטלי לפניות וטפסים, כדי לשפר את השירות כמובן.
<מאיה דבורי יעקבסון: למעשה ההגדרה שמוגדרת כאן היא באמצעות דואר אלקטרוני, והיא הגדרה קצת מצמצמת, כי ערוץ דיגיטלי זו הגדרה הרבה יותר רחבה.
<מאיה דבורי יעקבסון: אם מה שאנחנו רוצים זו אפשרות לפנות ולהגיש טפסים באופן דיגיטלי, דואר אלקטרוני הוא לאו דווקא האופציה המועדפת, הוא רק אחת מהאופציות.
<מאיה דבורי יעקבסון: זאת אומרת, זה יכול להיות אפליקציה, זה יכול טופס ממוחשב באתר, וזה יכול להיות אפילו משהו יותר טוב מדואר אלקטרוני, וכאן לדעתי כדאי לשקול - - -
רועי פולקמן: זו הערה טובה בעיני להוסיף בסעיף קטן (א) את המילים "באמצעים דיגיטליים ו/או באמצעות דואר אלקטרוני".
רועי פולקמן: הרי זה לא מקשה יותר.
רועי פולקמן: זה או זה, או זה.
<גלעד קרן: באופן מקוון.
<אריאל צבי: זה היה בנוסח המקורי.
דוד אמסלם: מה זה "או"?
<מאיה דבורי יעקבסון: אם מגדירים כלי דיגיטלי, ערוץ דיגיטלי, באופן דיגיטלי, ומסבירים ומביאים דוגמאות מה זה אומר, אז מי שיש לו היום - - -
דוד אמסלם: ברגע שזה "או" - - -
<איתי חוטר: עוד פעם, זו תוספת שלא מוסיפה שום דבר.
דוד אמסלם: איתי.
<איתי חוטר: אדוני היושב-ראש, התוספת שהיא מציעה, זה לא אומר שמחר רשות תוכל לאפשר נייר באמצעות אפליקציה.
<איתי חוטר: זה לא מה שאומרת החקיקה - - -
דוד אמסלם: מר חוטר, תן לי להבין מה שהיא אומרת לפני שאתה מתערב.
<מאיה דבורי יעקבסון: אני אסביר.
<מאיה דבורי יעקבסון: כשאתם מחייבים דואר אלקטרוני, יכול להיות שיש רשות שיש לה היום אפשרות להגיש פניות וטפסים באופן ממוחשב באתר שלה, היא לא מפרסמת דואר אלקטרוני, ואני מחייבת אותה לפרסם דואר אלקטרוני.
רועי פולקמן: לא הפרסום, ההגשה.
רועי פולקמן: שימי בצד את הפרסום.
<מאיה דבורי יעקבסון: אני מאפשרת לה להגיש באמצעות דואר אלקטרוני, כשבמקרה הזה זה נחות לעומת מערכת שמנהלת פניות, טפסים ומחשבים ומנתבת.
<גלעד קרן: זה לא מונע ממנה להמשיך להפעיל טפסים מקוונים - - -
<מאיה דבורי יעקבסון: היא לא עומדת בדרישה שלכם.
<מאיה דבורי יעקבסון: היא נותנת שירות יותר טוב.
דוד אמסלם: תצטרך גם זה וגם זה.
<גלעד קרן: יכול להיות שיש אנשים שלא יודעים למלא טופס אלקטרוני ורוצים לסרוק את הטופס ולשלוח במייל.
רועי פולקמן: אני רק מציע שנוסיף את המילים "באופן מקוון או באמצעות".
רועי פולקמן: הנקודה נכונה כדי שרשות מקומית תאפשר מחר, מחרתיים.
רועי פולקמן: רשויות חזקות או טובות שיודעות לתת כלים אחרים להגיש באופן מקוון, שזה ייחשב להן כעמידה בדרישות החוק.
רועי פולקמן: אחרת, מה נגיד להם?
רועי פולקמן: נגיד להם: אתם מספקים באפליקציה, אבל אתם לא מגישים בדואר אלקטרוני.
רועי פולקמן: לא, אני מגיש באפליקציה, זה יותר יעיל.
דוד אמסלם: מה שאומר גלעד, קודם כול, אל תבזבז את החוק שלך במכה אחת, תבנה אותו בשלבים, שתהיה לך אופציה להגיש עוד הצעת חוק בשנה הבאה.
רועי פולקמן: אין לי, אני אתעסק בדברים אחרים.
דוד אמסלם: אתה מכיר את הסיפור על העורך-דין עם הבן שלו?
דוד אמסלם: היה עורך-דין שהבן שלו עבד אצלו במשרד.
דוד אמסלם: הוא היה עורך-דין ותיק, 30 שנה.
דוד אמסלם: יום אחד הוא יצא לחופשה ואמר לבן שלו: תשמע, אני נוסע לאיזה שנה, בינתיים תטפל פה בתיקים.
דוד אמסלם: היו לו 20 תיקים.
דוד אמסלם: אחרי שנה האבא חוזר, אז הבן בשמחה אומר לו: אל תשאל, אבא, גמרתי את כל העבודה, גמרתי את כל התיקים.
דוד אמסלם: הוא מסתכל עליו ואומר: יא טיפש, 30 שנה אנחנו מתפרנסים מזה, גמרת לנו אותם.
דוד אמסלם: לגבי מה שאמרת, אני דווקא מתחבר למה שגלעד אמר.
דוד אמסלם: בגדול, בוודאי כל מי שרוצה להוסיף, אז מוסיפים לו מן השמים.
דוד אמסלם: אין שום בעיה, אתה רוצה להתקדם, אף אחד לא מונע ממך בחוק לעשות פעולות.
דוד אמסלם: הרי בן-אדם שהיום משתמש במייל, זה בן-אדם שלא כל כך יודע להשתמש באמצעים האלקטרוניים האחרים, לכן אני חושב שזה לא סותר.
דוד אמסלם: בשלב הזה אנחנו נותנים לאנשים להשתמש גם במייל.
דוד אמסלם: יכול להיות שבעוד חמש-שבע שנים זה כבר יהיה אנכרוניסטי, ואז נמחק את זה.
רועי פולקמן: ההערה היחידה שהיא אומרת זה לכתוב "באמצעים מקוונים או באמצעות" - - -
דוד אמסלם: זה תמיד.
<מאיה דבורי יעקבסון: מה זה אומר?
<מאיה דבורי יעקבסון: אם יש כרגע רשות מתקדמת - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, גם בתוך הרשויות, זה לא משהו הומוגני חד-חד ערכי.
דוד אמסלם: יש אגף שמתנהל יותר מהר ויש אגף שמתנהל פחות מהר, זה נורא תלוי במנהלים של אותה מערכת, גם בממשלה.
דוד אמסלם: זה נורא תלוי במנהל, איך הוא דוחף את העניין אצלו בפנים.
דוד אמסלם: בכל העיריות החזקות, גם בעיריית ירושלים, יש כאלה שכבר היום אתה נכנס לאתר, מוציא את הטופס, דרך הטופס אתה ממלא ושולח חזרה, אבל יש אנשים שלא יודעים להיכנס ולעשות את הפעולה הזאת בכלל.
דוד אמסלם: עד היום מתקשרים אלי ושואלים אותי מה הפקס: לך תספר לו שאין לי פקס.
דוד אמסלם: לכן אתה אומר לבן-אדם: זה המייל שלי - - -
<מאיה דבורי יעקבסון: מה זה "שלי"?
<מאיה דבורי יעקבסון: אנחנו מגדירים פה מה זה מייל?
<מאיה דבורי יעקבסון: מייל אחד לרשות?
<מאיה דבורי יעקבסון: אם רשות מאוד גדולה ויש לה אגפים, אנחנו מצפים - - -
דוד אמסלם: מאיה, אני לא פותח את הדיון.
דוד אמסלם: לא היית בדיון הקודם.
<מאיה דבורי יעקבסון: לא.
דוד אמסלם: בפעם הבאה תבואי מהדיון הראשון ונתחיל.
<מאיה דבורי יעקבסון: לא הוזמנתי.
דוד אמסלם: אני לא מתלונן, אני אומר שאנחנו משאירים את זה לפתחה של העירייה.
דוד אמסלם: העירייה תרצה לעשות 20 מיילים עם דיפרנציאציה במכתבים, אהלן וסהלן, היום זה לא עובד כך.
דוד אמסלם: בדרך כלל היום גם המוקדים, גם המיילים – הכול מתנקז למקום אחד ובדרך כלל משם התפוצה.
דוד אמסלם: אנחנו משאירים את זה לרשות.
דוד אמסלם: ודאי וודאי שבן-אדם רוצה לשלוח מייל וזה מה שהוא יודע, הוא לא יודע להוריד טפסים מקוונים, הוא יודע רק לשלוח מייל, הוא יוכל לשלוח.
<מאיה דבורי יעקבסון: אם נניח יש רשות מתקדמת ויש לה מערכת דרך האתר, שבה אתה יכול להגיש פניות וטפסים - -
דוד אמסלם: זה לא מונע.
<מאיה דבורי יעקבסון: - - והיא מנתבת את זה לאגפים המתאימים, היא תהיה מחויבת עכשיו לפרסם גם כתובת מייל?
דוד אמסלם: מה אכפת לה לפרסם גם מייל?
דוד אמסלם: זה עולה כסף?
דוד אמסלם: מה אכפת לה לפרסם את המייל.
<מאיה דבורי יעקבסון: לנהל מייל ראשי או לא ראשי, שהיא צריכה לעמוד מאחוריו.
<גלעד קרן: אותה רשות שיש לה היום אפשרות לטפסים מקוונים, היא מאפשרת לאנשים גם להגיש פיזית, גם בדואר או בפקס.
<גלעד קרן: אותו דבר.
<מאיה דבורי יעקבסון: המערכת הזאת כבר מנתבת את זה לבעלי התפקידים.
דוד אמסלם: מאיה, דרך אגב, לפעמים אתה צריך גם הכשרה איך להגיע לאתר הספציפי ולקחת משם את הטפסים, ויש אנשים שהמחשב לא מדבר אליהם כל-כך, והם רוצים לשלוח במייל, זה מה שהם יודעים.
דוד אמסלם: הבן שלו לימד אותו איך שולחים מיילים.
דוד אמסלם: מה מפריע לך שיהיה גם מייל?
דוד אמסלם: ממילא גם היום יש מיילים.
רועי פולקמן: הטענה היא שאם עירייה התקדמה, ואני רוצה לרשום לגני ילדים, ואני נכנס לאתר, אז העירייה תגיד: אני לא רוצה מייל, יש לי מערכת אחרת, ואני נכנס לאתר וממלא.
דוד אמסלם: הסברתי לך את זה.
דוד אמסלם: מישהו היום יכול לשלוח דואר?
דוד אמסלם: למה שולחים היום דואר?
דוד אמסלם: נגיד: נגמר הדואר, אל תשלחו דואר.
דוד אמסלם: יש אנשים שזה מה שהם יודעים לעשות.
רועי פולקמן: זה כאילו הרף התחתון.
דוד אמסלם: יכול להיות שלדור של הילדים שלנו יוכלו להגיד: אין יותר דואר.
<מאיה דבורי יעקבסון: בדואר אני יכולה להגיד שיש אנשים שהם לא טכנולוגיים ולא מתמצאים במחשוב, ולכן אני רוצה לאפשר להם דואר, פקס וכו'.
דוד אמסלם: ומיילים, מה?
<מאיה דבורי יעקבסון: מי שעובד עם מייל, אני יכולה להגיד שהוא לא עובד במחשב?
<איתי חוטר: הוא יודע להיכנס לאתר האינטרנט של העירייה.
<מאיה דבורי יעקבסון: הוא יודע לעבוד באינטרנט.
דוד אמסלם: לא חשוב, חבר'ה, אני רואה את זה כדבר לא רציני.
דוד אמסלם: איתי, אליך.
דוד אמסלם: אני רוצה לסגור את העניין.
<איתי חוטר: בהזדמנות זו אני רוצה להתנצל בפני חברתי אחרי שהבנתי את הכוונה שלה.
<איתי חוטר: אני מסכים, היא צודקת.
<איתי חוטר: ככל שתחליט גם עם חבר הכנסת שמציע את ההצעה, התיקון שלה במקום.
<איתי חוטר: אני חושב שיש היגיון בזה, בייחוד שזאת הצעה - - -
דוד אמסלם: אתה מחדד אותה?
<איתי חוטר: זו הצעה שרוצה להצעיד את הקדמה - - -
דוד אמסלם: תחליט, קודם לא רצית מייל בכלל, עכשיו אתה מעדיף - - -
<איתי חוטר: לא, היא אומרת - - -
דוד אמסלם: אתה מבלבל אותי, איתי.
<איתי חוטר: היא אומרת בצדק שיש רשויות שכבר דילגו על השלב של האימייל, הן יותר מתקדמות.
<איתי חוטר: למה להחזיר אותן אחורה?
<איתי חוטר: זה כמו להגיד שאני רוצה שתהיה להם גם אפשרות פנייה בפקס.
<איתי חוטר: אנחנו רוצים לצאת מהעולם הזה.
דוד אמסלם: היום בפקס אפשר.
רועי פולקמן: צודק היושב-ראש שאומר: זה הרף התחתון.
רועי פולקמן: עירייה החליטה על רישום במערכת אוטומטית, לא דואר, בגדול מי שמשתמש באימייל, סביר להניח שהוא לא יצטרך את המערכת.
רועי פולקמן: אומר היושב-ראש: זה הרף התחתון.
רועי פולקמן: כלומר, המינימום שאני דורש ממך על-פי חוק שאפשר יהיה להגיש והאופציה הזאת קיימת.
רועי פולקמן: בגדול, יש לך מערכת אחרת יותר טובה, למה שמישהו ישלח אימייל?
<מאיה דבורי יעקבסון: זה מייתר את המייל, לא?
רועי פולקמן: צריך לאפשר גם את זה, אבל זה כמו שאני יכול לאפשר דואר.
רועי פולקמן: ברגע שיש לי כלים אחרים, אף אחד לא יגיש בדואר.
<מאיה דבורי יעקבסון: אפשר עוד שנייה לחדד?
<מאיה דבורי יעקבסון: אני מבינה מה שאתם אומרים, אבל יש עירייה מאוד מורכבת, יש לה מערכת שמנהלת פניות, אתה יכול לפנות, יש עשרה נושאים שאפשר לפנות עליהם, והיא מנתבת את זה לעשרה מיילים שונים.
<מאיה דבורי יעקבסון: אתם אומרים "תפרסמו מייל", אז יהיה info, עכשיו מישהו צריך לנהל - - -
רועי פולקמן: אף אחד לא אומר את זה.
<גלעד קרן: העירייה תכתוב: לאגף הגבייה, המייל הוא X.
<מאיה דבורי יעקבסון: היא תפרסם את עשרת המיילים, זה מה שאתם אומרים, במקרה שתיארתם.
רועי פולקמן: מדויק.
רועי פולקמן: במקביל, אם יש לך מערכת אוטומטית, היא תהיה משוכללת והיא תגיד לך שאתה לא צריך להחליט לאיזה מייל.
רועי פולקמן: תמלא במערכת והמערכת תשלח.
רועי פולקמן: זה אותו דבר.
רועי פולקמן: מה שאנחנו קובעים פה זה את הרף התחתון שאומר שעירייה חייבת לאפשר.
רועי פולקמן: בינינו, צודק היושב-ראש, זה לא כל כך משנה, כי זה מייתר, ואם יש בן-אדם שלא מבין במערכת – לא מבין, הוא ישלח אימייל.
<מאיה דבורי יעקבסון: זה לא ייתר מהבחינה הזאת שהם יצטרכו לנהל את המיילים.
רועי פולקמן: בוודאי.
דוד אמסלם: מאיה, הבנו את העניין.
דוד אמסלם: התייחסנו לסיפור.
דוד אמסלם: אין טעם שנתעכב על העניין.
דוד אמסלם: איתי, אתה סגור?
דוד אמסלם: החברה מימין, הכול בסדר?
דוד אמסלם: אנחנו יכולים להביא את הנושא להצבעה?
דוד אמסלם: פולקמן, אנחנו יכולים להתקדם עם זה?
דוד אמסלם: רבותי, מי בעד ההצעה בקריאה שנייה ושלישית, ירים את ידו.
דוד אמסלם: רועי, אתה לא יכול להצביע.
רחל עזריה: תיתן לו, שיצביע.
דוד אמסלם: עכשיו באת.
דוד אמסלם: תצביעי, הוא כבר עייף...
דוד אמסלם: שלושה.
דוד אמסלם: בעד אישור הצעת החוק – פה אחד
דוד אמסלם: העברנו את זה.
דוד אמסלם: חבר'ה, תודה רבה, תודה רועי, סיימנו את העניין.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא אגרות המוטלות על החקלאים המעסיקים עובדים זרים.
דוד אמסלם: לפני כן, חבר הכנסת שמולי, אתה גר בלוד, נכון?
איציק שמולי: נכון, נכון.
דוד אמסלם: מחר אנחנו עושים סיור בלוד, אז אלף אני מזמין אותך שתצטרף אלינו.
איציק שמולי: מחר?
איציק שמולי: אני אבוא.
דוד אמסלם: אני אשמח מאד.
איציק שמולי: אפשר להזמין אותך לחומוס אחר כך, אדוני יושב הראש?
דוד אמסלם: זה בלי קשר ותמיד, אם יש זמן, אבל מחר אנחנו בעיר שלך.
איציק שמולי: אני לא יודע מה יש בירושלים, אבל בלוד יש דרבי: חלק הולכים לאבו מישל וחלק הולכים לסובחי, אז אני מציע שהוועדה תתפצל.
דוד אמסלם: לא, אני אגיד לך את האמת, איך אני תמיד אומר שבאים אלי באולם ושואלים אותי מה אתה רוצה – זה, זה או זה, אני אומר לכם חברה – לא חשוב הסדר.
דוד אמסלם: הייתי מבקש לתת את זכות הדיבור לדובי, שפנה אלי והעלה בפני את הצורך.
דוד אמסלם: דובי אמיתי הוא נשיא התאחדות האיכרים והחקלאים בישראל.
דוד אמסלם: אני רוצה להעביר אליו את רשות הדיבור כדי שיכניס אותנו לכל הדיון בכלל.
דוד אמסלם: הייתי מציע שתיתן את הדברים הטכניים בכל הנושא ואחרי זה נעבור לעניין.
דוד אמסלם: בבקשה, דובי.
<דב אמיתי: בוקר טוב.
<דב אמיתי: תודה אדוני יושב הראש, על זה שהסמכת לקיים את הדיון החשוב הזה.
<דב אמיתי: חברי כנסת נכבדים, אני אנסה בכמה דקות לתת סקירה על התהליך.
<דב אמיתי: אני רואה שנציגת משרד החקלאות עדיין לא הגיעה, היא הודיעה לי שהיא בפקקים.
<דב אמיתי: נתחיל בכך שהגורם המקצועי, שלמעשה בוחן את הקריטריונים וממליץ על אופן הקצאת העובדים הזרים למכסה של 25,000 עובדים בשנה בחקלאות, שמעוגנת בהחלטת ממשלה, זה משרד החקלאות.
<דב אמיתי: אחת לתקופה משרד החקלאות בוחן את הצרכים, בוחן את הקריטריונים ועושה התאמה לכמות של 25,000 עובדים.
<דב אמיתי: אם מסתכלים על הקריטריונים המקצועיים, אנחנו יודעים להגיד היום בוודאות, שהיום לחקלאות דרוש סדר גודל של 45,000 עובדים זרים ולא 25,000 עובדים.
<דב אמיתי: אז גם בעניין הזה אני מניח שנגיע לאיזה שהוא שלב שנקבל את המכסה הראויה.
<דב אמיתי: לאחר בחינת הקריטריונים והמלצת משרד החקלאות, הקובץ מגיע לרשות האוכלוסין במשרד הפנים ושם - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, המספר הוא קבוע, בלי קשר לצורך?
<דב אמיתי: המספר הוא 25,000 עובדים על פי החלטת ממשלה, לא קשור לצורך.
דוד אמסלם: איך, מה?
דוד אמסלם: זרקו?
דוד אמסלם: יצא בקוביות 25,000?
<דב אמיתי: יצא בקוביות 25,000.
<אברהם דניאל: זה משתנה מדי פעם גם.
<אברהם דניאל: פעם 18,000, פעם זה.
<אברהם דניאל: אני אברהם דניאל, יו"ר התאחדות האיכרים החדשה.
דוד אמסלם: אז אצלנו דרך אגב לא מתפרצים אם לא מקבלים זכות דיבור.
<אברהם דניאל: לא, זו הייתה הערה בונה.
דוד אמסלם: אני מבטיח לך, מפה לא נצא בלי שתדבר, אם תרצה.
דוד אמסלם: בכוח אני לא מכריח, אבל בוא תן לנו לעשות את זה מסודר.
<דב אמיתי: לאחר שהקובץ, אותן המלצות מגיעות לרשות האוכלוסין במשרד הפנים, מתחיל התהליך.
<דב אמיתי: מתחיל התהליך ואנחנו נדרשים להתחיל לשלם את התשלומים של אגרת בקשה, אגרה שנתית ורישיון.
<דב אמיתי: המצטבר של זה – 2,000 שקלים לכל עובד.
<דב אמיתי: אני מזכיר לשולחן הזה, שאנחנו עד היום - אני מקווה שזה ישתנה מינואר 2016 - משלמים 10% מס מעסיקים, ללא קשר.
<דב אמיתי: שים את זה בצד.
<דב אמיתי: הגענו לרשות האוכלוסין במשרד הפנים, מתבקשים לשלם 2,000 שקלים לעובד.
<דב אמיתי: אחד, אמרתי, אגרת בקשה – 600 שקלים - - -
דוד אמסלם: למרות שהבקשה היא פעם אחת.
<דב אמיתי: הבקשה היא פעם אחת.
דוד אמסלם: זאת אומרת גם כשאתה לא מבקש אתה ממשיך לשלם אגרת בקשה.
<דב אמיתי: כל שנה אגרת בקשה.
<דב אמיתי: לא השתנו הנסיבות, לא השתנתה כמות העובדים, עובד מגיע ל-5 שנים, אני כל שנה משלם 600 שקלים על אותו עובד, כל ה-5 שנים.
דוד אמסלם: דרך אגב איך?
דוד אמסלם: אתה מקבל ואוצ'ר הביתה?
<דב אמיתי: אני מקבל דרישה לתשלום.
דוד אמסלם: אתה מקבל דרישה.
דוד אמסלם: הם לא שוכחים את זה.
<דב אמיתי: לא.
<דב אמיתי: אין סיכוי בעולם.
<דב אמיתי: 600 שקלים כל עובד, כל שנה.
<דב אמיתי: ואני ממלא טופס אחד, אם אני מעסיק שישה עובדים, ארבעה עובדים, 12 עובדים, לא משנה, כל עובד כפול 600 שקלים.
<דב אמיתי: מלאתי טופס אחד, כל עובד 600 שקלים.
דוד אמסלם: אז אתה אומר גם טופס הבקשה הוא לא פר עובד, אלא אפילו זה שישה, שבעה או עשרה עובדים מרוכזים בבקשה אחת.
<דב אמיתי: נכון, כפול 600 שקלים כל שנה.
<קריאה: אפילו את הנייר חוסכים.
<דב אמיתי: יש יעילות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני שמח בגלל שיש מצב שאם מבקשים 8 בקשות אז רק תחליף את השם של העובד, אבל בסדר.
<גלעד קרן: ההיתר שאתה מקבל הוא לשנה?
<דב אמיתי: הוא לשנה.
<דב אמיתי: אבל העובד מגיע לחמש שנים.
<גלעד קרן: לא משנה, אבל אתה צריך לחדש את ההיתר כל שנה.
<דב אמיתי: כן.
<דב אמיתי: העובד מגיע לחמש שנים ובפועל העובד נמצא אצלי 5 שנים.
<דב אמיתי: לא משתנות אצלי הנסיבות.
<דב אמיתי: העובד אצלי 5 שנים.
<דב אמיתי: סיימתי את אגרת הבקשה, לא עברו שבועיים, אני משלם אגרה שנתית.
<דב אמיתי: על מה?
<דב אמיתי: 1,200 שקלים.
דוד אמסלם: אגב, אני מבין שאגרת הבקשה, ועוד מעט נשאל, אבל אני רק רוצה להבין או לשמוע את מה שנקרא הידע האישי שלך.
דוד אמסלם: אגרת הבקשה, אני מבין שאתה מבין שזה בגין הבקשה.
<דב אמיתי: רק בגין הבקשה.
<דב אמיתי: כן, אוקיי, אבל אני משלם אותה כפול, במכפלות העובדים.
דוד אמסלם: לא, תראה, אני מסביר.
דוד אמסלם: יש למשל היום בחופש המידע, כשאתה רוצה לבקש מהמדינה מידע, אז אתה צריך לשלם אגרת בירור חופש המידע, לפי הטפסים שאתה מבקש.
דוד אמסלם: זאת אומרת בגין הבקשה הם עושים איזו שהיא פעולה.
דוד אמסלם: למה, מה הרציונל?
דוד אמסלם: כשאתה רוצה לקבל איזה שהוא מסמך למשל, פקיד מסוים צריך לבזבז על זה שעה.
דוד אמסלם: זה עולה כסף.
דוד אמסלם: אז אתה צריך לממן את הבקשה.
דוד אמסלם: יש בזה היגיון.
דוד אמסלם: אבל כאן אתה אומר, ולכן חשבת שהבקשה, בפעם הראשונה זו הבקשה.
דוד אמסלם: אבל בקשה וירטואלית לא התכוונת שמשלמים עליה.
<דב אמיתי: כל שנה.
<דב אמיתי: סיימנו את אגרת הבקשה ואז - - -
דוד אמסלם: אתה מבקש חידוש היתר כל שנה?
<דב אמיתי: אני מקבל רישיון כל שנה.
<דב אמיתי: לאחר שהעברתי את הבקשה, תוך פרק זמן מאד קצר אני נדרש לשלם אגרה שנתית, זה 1,200 שקלים על כל עובד.
<דב אמיתי: אבל העובד אצלי חמש שנים והוא לא משנה את המעמד.
<דב אמיתי: הקריטריונים לא משתנים ואני נדרש לשלם 1,200 שקלים.
<דב אמיתי: ואחרי שאני משלם את ה-1,200 שקלים, אני צריך לשלם 180 שקלים רישיון.
דוד אמסלם: זה אגרת רישוי.
<דב אמיתי: כן, שזה הדבר היחידי שנראה לי נורמאלי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, פה אני עונה גם לחברי, זאת אומרת אגרת הרישוי זה בגין הנפקת הרישיון השנתי.
<דב אמיתי: נכון.
דוד אמסלם: ועדיין עומדת השאלה, אגרת הבקשה למה היא שנתית.
דוד אמסלם: בהיגיון.
דוד אמסלם: ברציונל.
דוד אמסלם: עזוב כתוב בחוק.
דוד אמסלם: הרי בסוף איזה פקיד כותב את החוק ומאשרים אותו פה והולכים איתו.
<גלעד קרן: החוק אומר שכל פעם שמחדשים את ההיתר צריך לשלם את האגרה הזאת.
<גלעד קרן: השאלה היא למה - - -
דוד אמסלם: לא, זה באגרת הרישיון.
<גלעד קרן: באגרת הבקשה.
דוד אמסלם: מה שאומר דובי, אתה מגיש בקשה פעם אחת.
<גלעד קרן: כל שנה הוא צריך לבקש.
<דב אמיתי: אני צריך עכשיו כל שנה לבקש.
<דב אמיתי: כל שנה אני צריך לבקש.
<גלעד קרן: אם יתנו היתר ליותר שנים אז לא יצטרכו.
דוד אמסלם: זאת אומרת בעצם בעיקרון כל שנה אתה מבקש את אותו עובד שיושב אצלך.
<דב אמיתי: אני נדרש לבקש.
דוד אמסלם: אתה נדרש.
<דב אמיתי: אחרת מה נעשה?
דוד אמסלם: למה אתה נדרש?
דוד אמסלם: בוודאי, אחרת מה יעשו?
<דב אמיתי: שאלה טובה, נכון.
דוד אמסלם: יצטרכו לפטר שני פקידים.
<דב אמיתי: ולאחר מכן אמרנו את האגרה השנתית על כל עובד.
<דב אמיתי: מה זה אגרה שנתית?
<דב אמיתי: ביקשתי, צריך להנפיק לי רישיון וזהו.
<דב אמיתי: אז עכשיו יש גם אגרה שנתית.
<דב אמיתי: אז זה כל שנה.
דוד אמסלם: כל שנה אתה מקבל רישיון.
<דב אמיתי: ולאחר מכן אני צריך לשלם את הרישיון, שתהיה חותמת לצורך מעקב.
<דב אמיתי: אני מקבל את הרישיון, מדפיסים את זה על הדרכון ובא שלום על ישראל.
<דב אמיתי: תראה, אדוני יושב הראש, זה בסקירה ראשונה.
<דב אמיתי: אני רוצה לומר לך שמהצד השני הוקמה ועדה בהנחיית ראש הממשלה, להפחתת נטל הרגולציה.
<דב אמיתי: מי שמייצג בוועדה הזאת את הענף החקלאות זה אני.
<דב אמיתי: אז מצד אחד אנחנו מחפשים את כל הדרכים להפחית את הרגולציה ואנחנו יושבים ודנים והופכים כמעט כל אבן.
<דב אמיתי: ומצד שני אני שואל את השאלה, לכן אני שוב מודה לך שהסכמת לקיים את הדיון.
<דב אמיתי: 50 מיליון שקלים במונחים מצטברים של ענף החקלאות כל שנה, על דברים טכניים.
<דב אמיתי: אז אני מסכים עם כבודו שאנחנו צריכים לשלם את העלות - - -
דוד אמסלם: מי זה כבודו, זה אני?
דוד אמסלם: תקרא לי בשם.
דוד אמסלם: אני לא כבודו.
<דב אמיתי: תרשה לי, אדוני יושב הראש.
<דב אמיתי: זה אני ואני חושב שזה גם מגיע לך.
<דב אמיתי: ולכן אני שואל את עצמי, אם אנחנו צריכים לשלם עבור פעולות טכניות ויש להן עלות, אז קדימה, נשלם.
<דב אמיתי: אבל כל שנה?
דוד אמסלם: את זה הבנתי, דובי.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים לבחון שני דברים.
דוד אמסלם: אחד, את התהליך - - -
<דב אמיתי: אני אומר אם השתנו הנסיבות - - -
<דב אמיתי: ועצם העובדה שעובד הגיע ל-5 שנים, נשלם על הדלתא, לא כל שנה אותו דבר, רק על הדלתא שהשתנתה.
דוד אמסלם: תודה, דובי.
דוד אמסלם: אנחנו נעבור למשרד הפנים.
<שושנה שטראוס: שלום.
דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותך לחלק את הדיון לשני חלקים.
דוד אמסלם: אחד, תתייחסי לתהליך, בלי קשר לכסף.
דוד אמסלם: נניח הכל חינם, למה עובד שמגיע עם רישיון לחמש שנים, צריך כל שנה למלא לו את הטפסים.
דוד אמסלם: מבחינתי, יכול להיות שאנחנו חלם, מה שנקרא.