GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי (אברהם) גבאי: חלק גדול מהעניין, ואני עשיתי כמה תכניות עסקיות בחיים, ומימשתי אותם, ואני יודע כמה הן בעייתיות ביכולת לחזות מה יקרה.
אבי (אברהם) גבאי: חלק גדול מהעניין, עצם האינטראקציה שלך עם הקופאית, שאתה אומר, תביאי לי שקית, זה מוריד את העניין.
אבי (אברהם) גבאי: האינטראקציה הזאת היא חלק גדול בעניין, לא ה-10 או 30 אג'.
אבי (אברהם) גבאי: בדרך, לא צריך גם לגרום לציבור לשלם הרבה כסף.
<אסף רוזנבלום: יש עוד דברים שלא נאמרו.
דוד אמסלם: שאתה העלית את הנושא, אנחנו מבינים.
<אסף רוזנבלום: אולי יש כמה דברים שלא נאמרו, אז אני מציע לא ללמוד רק מהיגיון, אלא גם מניסיון.
<אסף רוזנבלום: אנחנו לא המצאנו את החוק הזה.
<אסף רוזנבלום: יש אותו בהרבה מדינות בעולם, ובעולם יש סיפורי הצלחה ויש גם כישלונות.
<אסף רוזנבלום: שיעורי ההפחתה בעולם נעים בין 10% ו-90%.
<אסף רוזנבלום: כמו שאמרת אדוני, זה בהחלט פונקציה של מחיר השקית.
רחל עזריה: איפה יש כישלון?
<אסף רוזנבלום: בדרום אפריקה התחילו ב-14 אגורות, וראו - - -
עבדאללה אבו מערוף: איפה שיש מחיר נמוך יש כישלון.
דוד אמסלם: איפה יש הצלחה?
<אסף רוזנבלום: אירלנד, מביאים כדוגמה.
דוד אמסלם: מה זה מביאים כדוגמה, אתה בדקת את זה?
דוד אמסלם: יש לך נתונים אמפיריים?
<אסף רוזנבלום: אני באמת רוצה להגיד, שלנו פחות חשוב מאיפה מתחילים אם זה ב-10 אג' או 30 אג'.
<אסף רוזנבלום: זה נכון, אני בעד ניסוי.
<אסף רוזנבלום: אני רק מציע משהו אחר.
<אסף רוזנבלום: אני מדבר על להפוך את ברירת המחדל.
<אסף רוזנבלום: קודם כל לפי הנתונים, בוא נדבר על נתונים.
<אסף רוזנבלום: לפי הנתונים שאנחנו רואים, בישראל יש ביקוש יותר גבוה לשקיות מאשר הממוצע באירופה.
<אסף רוזנבלום: אנחנו הרבה יותר צורכים שקיות, לכן אצלנו ההנחה צריכה להיות שההיטל צריך להיות יותר גבוה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אנחנו צורכים גם יותר מזון.
דוד אמסלם: אנחנו קונים יותר עגבניות, ואנחנו קונים יותר מלפפונים, אני מדבר אתך ביקוש לנפש.
דוד אמסלם: אתה תסתכל פעם באירופה איך הם קונים שני עגבניות, ההוא בא, לוקח עגבנייה אחת, ומלפפון והולך הביתה.
<מאיה יעקבס: ואז לא זורקים אוכל, זה עוד סוגיה בעייתית פה.
דוד אמסלם: זה עניין של תרבות, אבל בוא נתקדם.
<אסף רוזנבלום: ממש משפטים אחרונים.
<אסף רוזנבלום: לפי הנתונים שבידינו, וזה הנתונים שיש, היטל של 10 אג' יוביל הפחתה של שליש בשקיות מהסך הכול, ואם זה רק ברשתות הגדולות הרבה פחות.
דוד אמסלם: איך הגעת לשליש?
<אסף רוזנבלום: לא נתווכח עכשיו.
<אסף רוזנבלום: בנייר שכתבנו - - -
דוד אמסלם: מה זה כתבנו?
דוד אמסלם: אז כתבת מאיפה אתה יודע שזה שליש?
דוד אמסלם: אולי 3%?
<אסף רוזנבלום: זה עבודה של המשרד.
<אסף רוזנבלום: עכשיו יכול להיות שהנתונים לא מדויקים, וזה 5% לכאן, ו-5% לשם, אבל זה סדר גודל.
אבי (אברהם) גבאי: לא, זה לא 5%, זה בדיוק העניין.
אבי (אברהם) גבאי: אתה שואל בן-אדם בסקר שבחיים לא שילם על שקית ניילון, אתה שואל אותו כמה אתה מוכן לשלם?
אבי (אברהם) גבאי: אין לו מושג.
אבי (אברהם) גבאי: ועם כל הכבוד, מה, בן-אדם ישב חשב שעתיים לפני שהוא ענה על זה?
אבי (אברהם) גבאי: ברצינות.
אבי (אברהם) גבאי: בסוף, המטרה היא ללכת בכיוון הנכון, וזה בעצם מה שאנחנו עושים בחוק.
אבי (אברהם) גבאי: הולכים בכיוון הנכון, יכול להיות שאנחנו לא לוחצים מספיק על הגז, או לוחצים יותר מדיי על הגז, אבל תמיד אפשר להוסיף לחץ על הגז.
<אסף רוזנבלום: רק אני אומר דבר אחד, בואו נהפוך את ברירת המחדל.
עבדאללה אבו מערוף: אבל לא כדאי פול גז בניוטרל.
<אסף רוזנבלום: משפט אחרון.
<אסף רוזנבלום: באירופה יש דירקטיבה שעכשיו הולכת לחול על כל המדינות, שמדברת על יעד של כמה שקיות לנפש.
<אסף רוזנבלום: אני אומר, בוא נעשה את זה.
<אסף רוזנבלום: בוא נאפשר - נתחיל מנמוך, אין בעיה, אבל בוא נצמיד את הדברים, ונקבע גם מקסימום שאותו אנחנו לא עוברים.
<אסף רוזנבלום: אבל בוא נעשה איזשהו קשר הגיוני בין המטרה של החוק ובין ההיטל.
<אבי עגאייב: אני מ"פרייס" מוצרי אריזה, גם אני יצרן של שקיות, בין היתר של השקיות שמסופקות ברשתות.
<אבי עגאייב: ואני אומר לכם, שאני כמו ידידי כמובן חושב שצריך לתת או לקבוע איזשהו מנגנון פיצוי.
<אבי עגאייב: הירידה של צריכת השקיות תהיה הרבה יותר גדולה, והמחיר לא יהיה 10 אג', מכיוון שאנחנו מגדילים את עובי השקית בכמעט פי שתיים מעובי השקית המקובל היום ברשתות.
<אבי עגאייב: 12- 13 מיקרון, ל-20 מיקרון, זאת אומרת, שעלות השקית, ואם נוסיף עליה מע"מ, ואם נוסיף עליה את ההיטל, היא לא תהיה 10 אג', היא תהיה לפחות 20 אגורות.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת העלות של השקית?
<מאיה יעקבס: אז שיגבו מהציבור 20 אגורות מההתחלה.
דוד אמסלם: אתה בעצם אומר שהשיפור הזה של השקית יעלה את עלות השקית לכמה?
<אבי עגאייב: יעלה את עלות השקית לסדר גודל שכולל מע"מ 10 אג' עוד לפני ההיטל.
דוד אמסלם: כמה היום הסופר משלם על שקית?
<אבי עגאייב: היום סדר גודל של 5 אג', 4.5 אגורות.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זה יכפיל בעצם את העלות של השקית לדעתך.
<אבי עגאייב: נכון.
<אבי עגאייב: צריך לקחת בחשבון שכבר גובים פה מס של 18%.
דוד אמסלם: בלי קשר לזה, תנו את הדעת על העניין הזה, במובן זה שבסוף הכול התגלגל על העגבנייה, זה ברור.
<אבי עגאייב: בעניין הזה של העגבנייה, אני אומר לכם כיצרן, אני דווקא כן תומך בחוק שיחייב עבור 10 אג'.
<אבי עגאייב: אני אשמח שהצרכן יקנה את המוצר שלי ולא יקבל אותו בחינם.
<אבי עגאייב: 10 אג' זה בהחלט מחיר הוגן, אבל אם מוסיפים את ההיטל - - - אני מוסיף עוד משפט אחד בעניין הזה של החרגת השקיות לאריזת ירקות.
<אבי עגאייב: אני חושב שזה יהיה טעות גדולה מאוד להוריד את הידיות, כי תעשו את החשבון שאתם מגיעים לשווקים הפתוחים, אתם לרוב מקבלים שקית עבה עם ידית ואיתה אתם ממשיכים הלאה.
<אבי עגאייב: מה קורה ברשתות השיווק?
<אבי עגאייב: הם מנדבים את השקיות האלה, לרוב שקיות דקות שאין לכם ברירה, אלא לקחת שקית נוספת בקופה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אתה מייצר את השקיות הדקות?
<אבי עגאייב: לא.
מיכל רוזין: לא הבנתי את הטיעון, בגלל שבשוק - - -
<מאיה יעקבס: כן, אבל שם את לא מפחיתה את השימוש בשקיות.
<צבי ביידא: אדוני היושב ראש, תודה על זכות הדיבור.
<צבי ביידא: אני מרשת שופרסל.
<צבי ביידא: מלה אחת לגבי הנושא הזה של העלות וההשתה העקיפה על הלקוח.
<צבי ביידא: הרי ברור שכל עלות שנוצרת לנו, כמו שנאמר פה, וזה ברור בסופו של דבר, המחיר ללקוח צריך לכסות את כל העלויות לחברה, כמו לכל חברה עסקית אחרת שרוצה להתקיים.
<צבי ביידא: אני אקצר את הטיעון, רק כדי להביא אותנו לנקודה עצמה.
<צבי ביידא: אנחנו היינו בדיונים אצל כבוד השר עם הצוות המקצועי, ושם נדון הנושא, כשברור שמבחינת משרד הגנת הסביבה, המטרה היא לצמצם את ההשפעה השלילית ולא עכשיו לעסוק בהיטלים, או החזרת כסף לצרכן וכדומה.
<צבי ביידא: בוודאי שהמטרה היא לא לייקר את מחיר לצרכן.
<צבי ביידא: עכשיו נשאלת השאלה, בהנחה שאנחנו פועלים למניעת ההשפעה הסביבתית השלילית של השקיות, אנחנו מצליחים להשיג את מטרת החוק, בהנחה שהצלחנו.
<צבי ביידא: הרי כיום מדובר במוצר שעולה לנו כסף, ואנחנו לא יכולים לגבות עליו כסף.
<צבי ביידא: אז ברור שאם אנחנו גובים עליו כסף - - -
דוד אמסלם: אתם יכולים, לא רוצים.
<צבי ביידא: נכון.
<צבי ביידא: בוא נגיד אחרת, כשאנחנו היינו במשרד להגנת הסביבה אצל השר, אנחנו הוזמנו לתת הצעות איך אנחנו מחזירים חלק מהחיסכון הזה לצרכן.
<צבי ביידא: היה מי שזרק 10%, 15%.
<צבי ביידא: אנחנו בסוף באנו עם איזושהי הצעה כתובה שפנינו לכבוד השר, ולצוות המשרד.
<צבי ביידא: מה שאני מנסה לומר הוא, שזה שמצליחים להשיג מטרה סביבתית, ועל הדרך גם מצליחים להיטיב עם חברה עסקית שתפסיד פחות, זה לאו דבר רע, ולא צריך את כל ה-100% שגבינו בהכרח לקחת לנו מהכיס ולהשאיר את המוצר הזה כ"לוס לידר", זה מה שאני מנסה לומר.
<צבי ביידא: ואם היה אפשר להגיע לאיזשהו הסדר – אני מנסה לומר, שאם אנחנו מצליחים, מצד אחד להשיג מטרה סביבתית, ומצד שני גם באיזשהו אופן להיטיב עם חברות עסקיות, לא עם חברה אחת מבין השוק, עם כל השוק הזה, שאין ויכוח, אגב, על כמה הוא תחרותי ואגרסיבי כיום.
<צבי ביידא: אם היה אפשר בכל זאת לתת לנו ליהנות מזה - - -
דוד אמסלם: זה מה שביקשתי כחומר למחשבה.
<צבי ביידא: נכון, אז אני אומר, אנחנו באנו למשרד הגנת הסביבה עם חמש חלופות מבחינתנו.
<צבי ביידא: למשל, השקעה בקמפיין שיווקי משותף.
<צבי ביידא: למשל, לקחת 30% מהחיסכון הזה, 50% מהחיסכון הזה.
<צבי ביידא: אבל לבוא ולהגיד כל שקל שהצלחנו לחסוך לחברה העסקית, אנחנו לא יכולים לחיות עם זה כי אנחנו נמצאים בעידן של יוקר מחיה - - -
דוד אמסלם: אני מסכים אתך, מה עוד שהחוק חל רק עליכם ולא על האחרים.
דוד אמסלם: לכן אני אישית חושב, תשבו, תמשיכו לגלגל את הסיפור גם עם השר, גם עם המשרד.
<צבי ביידא: אני מודה לאדוני, אנחנו כמובן נשמח לשבת עם המשרד, ולהמשיך את הדיון הזה כדי לראות את הכסף הזה משתמשים בו למטרה שלשמה החוק הזה נוצר, ולהגנת הסביבה לא סתם לשפר - - -
אורי מקלב: החלופה הכי פשוטה להוריד את המחיר לצרכן, למה - - - הוא לא מדבר על ה-10 אג' שעוברות לקרן.
אורי מקלב: אתה מדבר כל הזמן על ה-10 אג' שעוברות לקרן, מה עושים עם זה.
אורי מקלב: אני מדבר על החיסכון.
אורי מקלב: הם עכשיו במקום לשלם על השקיות, עד עכשיו השוק הזה שילם 80 מיליון, הוא - - - חסך כסף.
דוד אמסלם: אבל אני שאלתי שאלה, אז הסברנו.
דוד אמסלם: אורי, מצד אחד השקית בודדת עולה מבחינת עלות הייצור שלה, בגלל ההגדרות של חוזק השקית.
דוד אמסלם: אבל מצד שני אנחנו מצפים לצמצום במספר השקיות.
דוד אמסלם: זה אומר שאם הגמישות - - - אז מה שיעלה מפה יירד משם.
דוד אמסלם: אם זה 50% פחות או יותר זה - - - לכן, לפי ההערכות כרגע שמדברים כאן, שאם זה יירד 50% אז סך הכול ההוצאה שלהם לא תשתנה על השקיות, רק יהיו פחות שקיות ויותר חזקות.
אורי מקלב: למה זה לא יורד?
דוד אמסלם: בגלל שאני אעשה לך עוד מעט את החשבון, ואני אסביר.
דוד אמסלם: אם השקית כמעט העלות שלה היא מכפילה את עצמה ומספר השקיות יורד ב-50% אז מבחינת הפדיון זה נשאר אותו דבר.
אורי מקלב: עלות הייצור היום 5 אג'.
דוד אמסלם: והוא אומר, לפי המפרט החדש זה יהיה 10 אג'.
דוד אמסלם: הוא היצרן.
אורי מקלב: אבל זה לא מקובל איך שהוא דיבר.
אורי מקלב: 20 מיקרון גם עכשיו זה יעלה אותו דבר, ואין שום שינוי בעניין הזה.
אורי מקלב: הוא מדבר על השקיות היותר דקות כדי - - - בשורה התחתונה, אם אנחנו מדברים על שוק שמפסיד, יש מישהו שמרוויח ולא משלם על זה.
אורי מקלב: – אותם רשתות.
אורי מקלב: המשוואה היא ברורה מאוד.
אורי מקלב: אלה מפסידים, כך הם טוענים ונכון.
אורי מקלב: לצורך הדוגמה, 20 מיליון לשנה, על זה אין ויכוח.
אורי מקלב: מי שחוסך את זה, חוסכים את זה עכשיו - - -
דוד אמסלם: יש פה איזה שני וקטורים הפוכים.
דוד אמסלם: מצד אחד, עלות השקית עולה בגלל שהאיכות שלה עולה.
אורי מקלב: הוא דיבר על מאוד מצומצם, אדוני היושב ראש.
אורי מקלב: הוא לא דיבר על הכול, הוא דיבר על פחות מ-20 מיקרון.
דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים דיון עקרוני שהוא גם לא חשוב כרגע.
דוד אמסלם: הוא נתן איזשהם מדדים שאני לא נכנס אליהם בבדיקה.
דוד אמסלם: הוא אמר שהיום שקית עולה בסביבות ה-5 אג', ומחר במיקרונים שהם מדברים להעלות את זה ל-20 מיקרון זה 10 אג', אני לא נכנס אם 9 ו-6 אג'.
דוד אמסלם: תסביר לנו כמה עולה שקית.
אורי מקלב: מעל 20 מיקרון יישאר אותו מחיר.
דוד אמסלם: אז אתה אומר, שבעצם השיפוי של השקית, אתה מתחייב להם - - -
<מאיה יעקבס: אז השקיות נקרעות - - -
דוד אמסלם: אתה מתחייב לכל מי שיצר את השקית היום של ה-12 מיקרון שאם הוא יזמין 20 מיקרון, תשיג לו באותו מחיר?
אורי מקלב: יש כאן בחוק הזה שני סעיפים.
אורי מקלב: יש סעיף אחד שאוסר את השימוש בכלל מתחת ל-20 מיקרון.
אורי מקלב: בכל השקיות שאנחנו רגילים הדקות האלה, שהן עם ידיות אבל, שהן ייעלמו ובכלל לא יהיו, זה פעם אחת.
אורי מקלב: עכשיו יש לנו את השקיות הגדולות שבקופה אתה מקבל אותן, שהעלות שלהן לא תשתנה, הם כבר היום 20 אגורות.
דוד אמסלם: לא, הם לא 20.
דוד אמסלם: אתם יודעים מה, תזמינו את חבר הכנסת מקלב לסיור בנושא שקיות.
דוד אמסלם: הוא מדבר ככה - השקיות הדקות שליד הירקות – אתה מתחיל איתי דיון, אתה יודע, אתה לוקח אותי לפינות תמיד.
דוד אמסלם: השקית הלבנה שליד המלפפון.
<מאיה יעקבס: לא, אדוני, זה לא זה.
<מאיה יעקבס: זה לא הכוונה.
דוד אמסלם: וליד העגבנייה תישאר אותו שקית, רק הוא ביקש שתהיה בלי ידיות, וזה אותה השקית שלא מדובר עליה בכלל בדיון שלנו, היא תישאר.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על השקית עם הידיות שהיא בקופה, ששם היום היא בעצם בין 10 ל-12 מיקרונים - איך אני יודע?
דוד אמסלם: בגלל כשאני מגיע הביתה, תמיד נופלים לי הבקבוקים, ואם הם מזכוכית, כבר הפסקתי לקנות, הם גם נשברים, אז אני מבין שהשקית היא לא איכותית.
דוד אמסלם: אז היום הוא אומר, אנחנו נעשה שקיות איכותיות, שאנחנו נעלה אותן ל-20 מיקרון, למה?
דוד אמסלם: יש עניין גם להעמיס על השקית, שלא תיקח הרבה, אלא תכניס באותה שקית הרבה, והיא לא תיקרע לך.
דוד אמסלם: אומר הבחור, זה מכפיל את המחיר.
דוד אמסלם: זה נשמע הגיוני, לא יודע אם הוא מכפיל, אבל מעלה בוודאי את המחיר אחרת הוא היה מזמין אותם כבר היום אם זה היה אותו מחיר.
דוד אמסלם: אז לכן הוא אמר, שאלתי אותו, הוא היצרן, אני לא יצרן שקיות.
דוד אמסלם: שאלתי אותו כמה יעלה?
דוד אמסלם: אמר, כמעט יכפיל, אולי הגזים טיפה, אבל אנחנו בכיוון.
דוד אמסלם: מצד שני, המשרד בא ואמר שזה יוריד ב-50% פחות או יותר את זה בגלל היטל, לא קשור לשקית.
דוד אמסלם: אז אם נעשה חשבון, ואמרתי, יש פה שני וקטורים הפוכים שאם הגמישות היא אחת, אז מה שעלה מפה יירד מפה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אם העלנו ב-2 והורדנו את המחיר בחצי, סביר להניח שהפדיון יישאר אותו דבר, אחרי זה רק נשאל אותם איך מפסידים כסף, בגלל שבסך הכול גם המפעלים יישארו פחות או יותר באותו פדיון, אז זה בגדול, אבל זה לא הדיון עכשיו.
אורי מקלב: חצי משפט כדי לאזן את הדברים.
אורי מקלב: קודם כל לפי דבריך הם לא היו צריכים להפסיד.
אורי מקלב: אבל הם יפסידו מכיוון שבסופו של דבר אותן שקיות שהן היו דקות, עכשיו - - -
מיכל רוזין: זה בסדר שהם יפסידו, זה מטרת החוק, שהם יירדו בייצור, מה לעשות.
<מאיה יעקבס: זאת הפואנטה שלא השתמשו בשקיות.
דוד אמסלם: אתה צודק מה שאתה אומר, אותם מקומות שהם נתנו פחות מ-20, הם יהיו צריכים בשביל הכמות הזאת שתי שקיות.
דוד אמסלם: בוא נניח שאתה מוכר שתי חליפות שעולות אלף שקל כל אחת, או חליפה אחת שעולה אלפיים, מבחינתו זה כמעט אותו דבר, מבחינת הפדיון, אני לא נכנס לזה.
דוד אמסלם: יכול להיות שהוא כאן משתמש יותר בחומר גלם, אני לא נכנס לזה עכשיו, אבל אם הוא אומר שהוא מפסיד, אז אני אומר שישלמו למשרד.
אורי מקלב: אני רוצה לספר לך עוד משהו.
אורי מקלב: לא בכדי כל הרשתות לא נמצאות פה, אדוני היושב ראש, בקושי השופרסל הצליחו להגיע הנה, לא בכדי – הם ידעו כולם מהדיון.
אורי מקלב: אתה מכיר פעם אחת שרמי לוי לא מגיע לכל דיון שיש בכנסת?
דוד אמסלם: אולי נתקשר לרמי לוי, נעצור את הדיון נביא אותו.
אורי מקלב: - - - בגלל שהם יחסכו עשרות מיליונים בשנה.
<צבי ביידא: אבל איך נחסוך אם - - -
דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש לא להתערב.
אורי מקלב: - - - אנחנו יודעים את האמת - - - - רוצים לחסוך - - -
דוד אמסלם: חבר הכנסת מקלב, אתה כבר דיברת בדיון הזה לדעתי עשרים דקות, אז בוא נתקדם.
אורי מקלב: כל עוד שזה לעניין אז הכול בסדר.
דוד אמסלם: הכול לעניין, אבל בסוף יש עוד אנשים שרוצים לדבר.
<סיגל שפי: לכבוד הוא לנו להיות כאן.
<סיגל שפי: שמי סיגל שפי, אני מנהלת את המרכז לחינוך סביבתי באגף איכות הסביבה של עיריית פתח תקווה.
<סיגל שפי: בעצם התפקיד שלנו במרכז לחינוך סביבתי, שינוי הרגלים וכיוון הרגלים סביבתיים שטובים לעולם.
<סיגל שפי: אני רק אגיד, כי זה נורא רלבנטי למה שאתה אמרת וכולם.
<סיגל שפי: בעצם המוטו שלנו, אם אנחנו עושים משהו הוא פוגע או בבריאות האדם או בעולם, ביצורים החיים של העולם, אז צריך לעשות שינוי, וכאן זה בדיוק המקום שצריך לעשות שינוי.
<סיגל שפי: אם אתם מדברים על שינוי פסיכולוגי התנהגותי, צריך לעשות פשוט שינוי ממשי.
<סיגל שפי: השינוי הממשי הוא להחליף.
<סיגל שפי: אם אני מתייחסת לשקיות חינמיות, אני לא מתייחסת לכל סוגי השקיות, כי קיימים הרבה סוגים רק לחינמיים.
<סיגל שפי: אז תזכרו שיש לנו שקיות חינמיות באופנה, בהנעלה, עסקים, ספרים.
<סיגל שפי: השקיות הן בחינם, לפעמים אפילו מקבלים תיק רב פעמי עם לוגו מאוד ברור.
<סיגל שפי: יש להם אינטרס לשווק לנו את זה עם שקית.
<סיגל שפי: השקית הזאת היא אידיאלית לסופר – זו השקית לשימוש בסופר.
<סיגל שפי: אז אם אנחנו רוצים אפקט פסיכולוגי ממשי, בואו נייצר בדיוק את השקית כמו בחנויות הגדולות – שקית גדולה ויפה, שיש עליה את הלוגו של שופרסל.
<סיגל שפי: שופרסל יש לו אינטרס שמגיע עם השקית הזאת, היא מתקפלת לגודל כזה מזערי, נכנסת לתיק.
<סיגל שפי: היא לא תיק שאי אפשר לקפל אותו - - -
דוד אמסלם: ברשותך, סיגל, הבנו את הרעיון.
דוד אמסלם: אנחנו כאן לא עוסקים דיון בעיצוב השקיות, זה לא שם.
דוד אמסלם: את מחזירה אותי כבר אחורה.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל הצעת החוק הזאת מתבססת על החשיבה שאת מדברת, לא פתאום הופתענו עכשיו שאנחנו לא אוהבים שקיות.
דוד אמסלם: בגלל שאת אורחת, בואי קחי עוד שתי דקות.
<סיגל שפי: רק להגיד לכם מי התלמידים.
<סיגל שפי: אנחנו מאוד אוהבים שקיות, שקית היא המצאת המאה.
<סיגל שפי: היא מונעת מעבר של מים, היא גאונית.
<סיגל שפי: בעיניי שקית זאת המצאה מצוינת, יכולה להיות גם ידידותית לסביבה.
<סיגל שפי: אבל היא חייבת להיות ברת קיימא.
<סיגל שפי: ברת קיימא לא אחת שאני אשים בה מוצר והיא תיקרע כמו הבקבוקים שנשברו לך.
<סיגל שפי: כל כיתות א' בעיר פתח תקווה, הם חלק מתכנית חינוך לקיימות, שנקראת "משקית לתיק" או "שקית איכותית".
דוד אמסלם: הערה שלך מאוד חשובה.
דוד אמסלם: את יודעת, איך אמר השר: "האויב של הטוב זה הטוב מאוד".
דוד אמסלם: אבל כאן אני חושב שכדאי שהמשרד התחבר עם משרד החינוך גם בהיבט החינוכי של השקיות, ברגע שנצא לזה, גם בתי הספר, אני חושב שמשם הילדים יש להם השפעה עצומה בעניין הזה.
<אבירם פרוסט: שלום לכולם, כבוד היושב ראש, כבוד השר, אני אבירם פרוסט מנכ"ל ובעלים של חברת "רב סל" מקבוצת אבירם תעשיות.
<אבירם פרוסט: אנחנו חברה שמעסיקה מאות עובדים, ועשרות עובדים בחברת "רב סל".
<אבירם פרוסט: "רב סל" היא חברה - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, לא צריך לדבר על החברה שלך – דבר על הנושא.
<אבירם פרוסט: אז אנחנו בצד של התעשיינים דווקא, בצד של היצרנים, אבל היצרנים של תיקים רב-פעמיים, ולא שקיות ניילון.
דוד אמסלם: אתה בעד החוק.
<אבירם פרוסט: אני לגמרי בעד החוק.
<אבירם פרוסט: כמו שאמרתי, פיתחתי מכונות ואני עכשיו דווקא כשאני יושב בפורום של היצרנים, אני מזמין את היצרנים לשתף אתנו פעולה, ובאמת לעשות את השקיות, השקיות הרב-פעמיות.
<אבירם פרוסט: יש טכנולוגיה מדהימה בישראל, אנחנו פיתחנו ביחד עם חברות בישראל.
אורי מקלב: אני יכול לגלות לו סוד, שאצלנו השקיות החד-פעמיות הן רב פעמיות.
אורי מקלב: מה דעתך על זה?
<אבירם פרוסט: יכול להיות.
מיכל רוזין: יש גבול כמה היא יכולה להיות רב פעמית.
אורי מקלב: אבל זה חינוך.
דוד אמסלם: חבר הכנסת - - -
<אבירם פרוסט: רק שהשקית שלו מחזיקה 10 פעמים - - -
אורי מקלב: אצלנו החינוך בבית שלא זורקים את השקיות, משתמשים בזה עם שימושים.
<אבירם פרוסט: השקית שלנו מחזיקה סדר גודל של - - -
אורי מקלב: כל הילדים הנשואים שלי קיבלו אצלי מתנה כזה מתקן שיש שם - - -
דוד אמסלם: קודם כל מגיל חמש הוא כבר מעביר אותם שיעור על שקיות.
אורי מקלב: אבל המורה מפתח תקווה רוצה לחנך אותנו להגדיל, או לעבות את המיקרון שלהן, אז זה מתכלה הרבה יותר קשה.
אורי מקלב: יש לזה מחיר לכל הדברים האלה.
אורי מקלב: אני, למשל, מציע מיחזור - מי שיחזיר את השקית יקבל 10 אגורות.
אורי מקלב: אנחנו באמת רוצים איכות הסביבה.
<אבירם פרוסט: רק משפט אחד, כמו שאמרתי, השקית שהוא דיבר עליה, הוא מדבר על בערך בין 10 ל-20 סייקלים.
<אבירם פרוסט: אנחנו מדברים על שקית של בין 80 ל-10 סייקלים.
<אבירם פרוסט: זה לא שקית לכל החיים השקית הרב פעמית.
<אבירם פרוסט: השקית מיוצרת מחומר אחד ממוחזר ומתמחזר.
דוד אמסלם: כמה עולה השקית אצלך?
<אבירם פרוסט: סדר גודל של בין 1 שקל, ל-1.5 לשקית.
<אבירם פרוסט: יותר זול מהמזרח.
דוד אמסלם: עזוב, אל תיכנס לפרסום.
דוד אמסלם: הסברתי לך, אתה מתחיל לספר על עצמך פה, זה לא הסיפור.
אורי מקלב: הוא איש שיווק.
דוד אמסלם: אין בעיה, מאה אחוז.
דוד אמסלם: התפקיד שלי לעצור אותך פה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת פארן, בבקשה.
יעל כהן-פארן: אני רואה שאנחנו לא נגיע להקראה היום.
יעל כהן-פארן: אז באופן כללי.
יעל כהן-פארן: לדעתי, החוק מחטיא את מטרתו.
יעל כהן-פארן: אני יודעת שקשה היום לבוא ולהטיל היטל על הציבור.
יעל כהן-פארן: אבל ההסתכלות צריכה להיות הפוכה לחלוטין.
יעל כהן-פארן: אנחנו עושים הטבה לציבור.
יעל כהן-פארן: אנחנו לא מטילים עליו היטל, וכרגע זה לא משנה אם זה 10 אג' או 30 אג', וזה כן משנה – אני גם אגיד על זה מילה.
יעל כהן-פארן: אבל אנחנו צריכים לבוא לצבור, והרי המטרה היא להפחית את השימוש בשקיות מכל הסיבות שנמנו כאן ואני לא אחזור עליהן, כי זה חשוב לסביבה, זה חשוב לבריאות ולכולם.
יעל כהן-פארן: בסופו של דבר, מה שחסר לי בחוק שהיה בתזכיר חוק הקודם, בהצעה הקודמת, זה ההטבה של לתת למשפחות את הפתרון.
יעל כהן-פארן: בן-אדם לא צריך ללכת ולשלם 10 או 30 אג' ולהתווכח על זה אחר כך בהסתייגויות.
יעל כהן-פארן: אני כבר מבטיחה לך – לא צריך לשלם את ה-10 אג', או את ה-30 אג', אלא הוא צריך לבוא, ולקבל את השקית כי ככה זה עבד בעולם.
יעל כהן-פארן: אני הייתי באוסטרליה לפני 10 שנים, חילקו שקיות, המועצות, הממשלה, לא משנה מי, זהו, אין יותר צורך בלשלם על השקית כי לכולם יש את השקית, הם קיבלו אותה.
יעל כהן-פארן: אם אתה מתחיל תהליך שאתה צריך עכשיו לחשוב, אני אוציא עוד 10 שקלים על 4 שקיות שעולות.
יעל כהן-פארן: 2.5, נגיד שזה יהיה המחיר, או לא להוציא את ה-10 שקלים, זה כבר שיקול שבן-אדם חושב בקופה, כן לקנות 4 שקיות עכשיו ב-10 שקלים או לא?
יעל כהן-פארן: אבל אם אתה מקבל 10 שקיות למשפחה, לא יודעת מה, תגדירו כמה, זה יעלה גרושים מההכנסות של החוק הזה, תקבלו יותר מההצעה הראשונית הזאת.
יעל כהן-פארן: ותבואו קודם כל עם ההטבה, ואז תפחיתו לאפס את ההתנגדות הציבורית.
יעל כהן-פארן: הרי החשש בין ה-10 ל-30 אג', הוויכוח הוא כמה יעלו הלהבות של הציבור.
יעל כהן-פארן: נכון, מנסים לאזן פה בין הצורך להפחית את הפגיעה בסביבה, ובין ההסכמה הציבורית לקבל כביכול את ההיטל הזה.
יעל כהן-פארן: אז אל תגדירו את זה מראש כהיטל.
יעל כהן-פארן: תבואו אליהם מראש עם הטבה, זה הטבה לציבור.
יעל כהן-פארן: כולם ייהנו ממנו בסופו של דבר.
יעל כהן-פארן: זה שינוי הרגלים שהוא הכרח המציאות.
יעל כהן-פארן: אנחנו ב-2016, צריך להסתכל על זה פשוט הפוך.
יעל כהן-פארן: ועכשיו אנחנו נגיע להתחייבות – כמה יעדים יש בחוק, איך נפתור אותם.
יעל כהן-פארן: אם תבואו מראש עם ההטבה הזאת, היעדים כבר יהיו ברורים בחוק שנגיע אליהם, לא נצטרך להתווכח עם ביעד כזה נשים 30 אג', או ביעד כזה נשים 20 אג'.
יעל כהן-פארן: זה יהיה ברור שאנחנו מחכים ל-100 אחוז מהמשפחות את השקיות, וזה באמת גרושים, אז אנחנו נגיע ל-90% יעד.
<כרמל איזנר: אני עובדת בשוק "מחנה יהודה" בירושלים, פרויקט של הסברה לציבור, ולבעלי העסקים על איכות הסביבה, בין היתר על שקיות.
<כרמל איזנר: אנחנו מקבלות המון תגובות.
דוד אמסלם: עובדת של עיריית ירושלים?
<כרמל איזנר: במינהל הקהילתי.
<כרמל איזנר: אנחנו שומעות המון תגובות.
דוד אמסלם: מה אומרים בשוק?
דוד אמסלם: זה לא נוגע אליהם כל כך, אבל מה הם אומרים?
<כרמל איזנר: הם לא יודעים את זה, הם חושבים שזה יהיה.
<כרמל איזנר: חושבים שזה התקדם גם לשם.
דוד אמסלם: הם רוצים את זה בשוק?
<כרמל איזנר: כן, אני לא אגיד שכולם הם אוהבי סביבה, וגם מי שלא אכפת לו אומר, אני אעשה כשזה יעלה כסף.
<כרמל איזנר: הם מדברים על חצי שקל, או משהו כזה.
<כרמל איזנר: אני רק מדמיינת שהם ישמעו מה בסוף נהיה מזה – מה בסוף קרה עם זה, בסוף לא עשיתם כלום.
דוד אמסלם: זאת אומרת, את אומרת שבעלי הבסטות בשוק יש להם עניין שנעלה גם את מחיר השקיות גם אצלם?
<כרמל איזנר: כן, הם מוכנים לזה.
<כרמל איזנר: יש עסקים שכבר נערכו לזה.
דוד אמסלם: אנחנו נזמין את ועד השוק לפה לשמוע אותו.
דוד אמסלם: את באה מזווית איכות הסביבה.
<ישראל לאון: מחברת "לאון פלסט", יצרנים של שקיות ניילון.
<ישראל לאון: נמצאים במפרץ חיפה, המזוהם לצורך העניין.
<ישראל לאון: על אף נושא הפגיעה בתעשייה ואחוזים שיפחת הצריכה, אנחנו לא יודעים לאמוד את זה, אבל אנחנו נמצאים כבר בפגיעה.
<ישראל לאון: זאת אומרת, התעשייה שלנו נמצאת כבר באי וודאות מספר שנים.
<ישראל לאון: אנחנו נמצאים בתחום שכל מגזר עסקי צריך להתנהל בוודאות מסוימת.
<ישראל לאון: אנחנו נתנהל באי ודאות.
<ישראל לאון: קניית חומרי הגלם שלנו היא כיום לא מסודרת.
<ישראל לאון: עתודות המלאי שלנו לא יודעים להיערך נכון - כמה מלאי אנחנו נצטרך, איזה מלאי אנחנו נצטרך.
<ישראל לאון: דובר הרבה על נושא של הסבת המכונות שלנו.
דוד אמסלם: אנחנו מבינים את המשמעות.
דוד אמסלם: אנחנו רואים את המשמעות כאן בדיון, אני מבין שגם המשרד כבר ער לנושא הזה.
דוד אמסלם: תשבו איתם, תסגרו איתם את הפרטים גם ברמת השיפוי, גם ברמת ההסבה, ואם כן, וכמה, ואם בכלל, אבל זה לא במסגרת הזו, אני מבין את הרעיון, תשבו איתם.
<ישראל לאון: הייתי שמח אם המשרד גם היה בא לבקר במפעלים שלנו.
דוד אמסלם: הזמנתם אותם?
<ישראל לאון: הזמנו אותם.
דוד אמסלם: טלי, אתם תלכו לבקר.
דוד אמסלם: באמת, תלכו לבקר, לראות קודם כל מה המשמעות מבחינתם, זה חשוב מאוד.
דוד אמסלם: אני מפריד בין המהלך לבין היצרנים, זה אומר שיש מספר יצרנים קטן מאוד, אני יודע, 8, 10, 20, לבין המהלך במדינת ישראל, זה לא אמור לעצור את המהלך.
דוד אמסלם: מצד שני, כבר השר אמר את זה, ואני שמח גם מהם, שצריך אולי לשפות אותם, צריך לדבר איתם.
אבי (אברהם) גבאי: יש מנגנונים של משרד הכלכלה לעניין הזה.
אבי (אברהם) גבאי: חשוב לי להנמיך פה ציפיות במכה אחת.
אבי (אברהם) גבאי: יש פה, או לפחות בפגישה שהייתה לי איתם, וראיתי גם את הנייר שהם הכינו וכו', יש פה איזה אקזיט פליין שמישהו חשב שהוא עושה פה אקזיט מהשוק, ועכשיו מקבל מספרים מטורפים - אנחנו לא שם.
אבי (אברהם) גבאי: יש פה תהליך שעל פני זמן הדבר הזה יירד.
אבי (אברהם) גבאי: יש למשרד הכלכלה מנגנונים שהם מטפלים במקרים האלה.
<ישראל לאון: לנו אין את הזמן הזה אבל.
<ישראל לאון: הזמן הזה שאתה אומר שיהיה איזשהו איזון בצריכה, יכול לגמור כמה עסקים שגם היום נפגעים ממהלכים שנוצרים בשוק הקמעונאות, כדוגמת "מגה".
אבי (אברהם) גבאי: "מגה" יכול להקטין גם את היבוא, וזה יכול להקטין את הייצור בשטחים, וזה יכול להיות גם דברים טובים.
אבי (אברהם) גבאי: סליחה, אני אומר לכם עוד פעם בצורה גלויה, פשוטה וישירה.
אבי (אברהם) גבאי: תרדו מהחלומות שהיו לכם - לא יקרה שום דבר.
<ישראל לאון: יש לנו חלומות להתפרנס בכבוד, זה הכול.
<ישראל לאון: אין לנו חלומות גדולים מדי.
אבי (אברהם) גבאי: את זה אני מבין, אני אפילו מכבד את זה.
אבי (אברהם) גבאי: אתה יודע, לפעמים במשא ומתן, כשאתה מציע הצעה שהיא לא רלבנטית, הצד השני יוצא מן השולחן, הוא לא מתחיל את הדיון, זה מה שקרה לשופרסל.
אבי (אברהם) גבאי: ביקשנו הצעות למה הם חושבים צריך לעשות עם הכסף?
אבי (אברהם) גבאי: שלחו לנו הצעה ש-15% יילך לכל מיני דברים וכל השאר אליהם, באותו רגע נגמר הדיון מבחינתי, לא המשכנו את הדיון בכלל.
אבי (אברהם) גבאי: אותו דבר אתכם, אני אומר, צריכים לבוא עם דברים ישימים, ולא עם דברים לא ישימים לגמרי, אחרת אין דיון.
<תומר רוזנר: רק אני אעמיד את סדר הדברים לקראת הדיון הבא שיהיה.
<תומר רוזנר: הצעת החוק במתכונתה המקורית אושרה בקריאה ראשונה בכנסת הקודמת, ועברה דין רציפות בכנסת הנוכחית.
<תומר רוזנר: יחד עם זאת, המשרד להגנת הסביבה פנה לוועדה כפי שהנוסח שמונח בפניכם הוא נוסח שונה בעניינים מסוימים מהנוסח המקורי, הדברים נסקרו כאן על ידי המשרד, לכן אני לא אחזור עליהם כאן.
<תומר רוזנר: עם זאת, מכיוון שהנוסח החדש שהמשרד מציע הועבר לעיון הציבור במהלך השבוע שעבר, החליט יושב ראש הוועדה בהצעתנו לתת הזדמנות נוספת לציבור להעיר הערותיו, אבל בתקופת זמן יחסית מצומצמת כיוון שהעקרונות והמהות הם דומות למקור, וגם לגרסת הביניים שהייתה שלגביה התקבלו ההערות.
<תומר רוזנר: לכן אני מבקש שמי מהציבור שיש לו הערות להצעה יגיש אותן עד סוף השבוע הבא בכתב.