GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: אכיפה, רואים את זה בכביש, אנחנו נראה את זה בחופי הים ורואים את זה בכל מקום – אין בעצם את החשש לעבור את העבירה.
דוד אמסלם: שאול, כמה פקחים יש ברשות?
<שאול גולדשטיין: בכל החוקים שלנו ארבעה פקחים.
<שאול גולדשטיין: זה כלום כי ברגע שפקח נמצא בחוף, הוא נמצא על החול.
דוד אמסלם: אני חושב שבחוף אחד צריכים להיות ארבעה פקחים.
דוד אמסלם: בכל מדינת ישראל ארבעה פקחים?
אורי מקלב: כולל הכינרת.
דוד אמסלם: זה כולל את הכינרת.
דוד אמסלם: בטח אחד בכינרת ועוד שלושה.
<שאול גולדשטיין: הייתי עם המשפחה שלי באחד החופים בצפון, ליד חיפה, וראיתי מכוניות פרטיות משתוללות על הים, חבל לך על הזמן.
<שאול גולדשטיין: פחד אלוהים.
<שאול גולדשטיין: קראתי לפקח ואמרתי לו לבוא מהר, אבל הוא אומר לי שהוא לא יכול לבוא כי הוא תקוע באמצע החוף בחדרה באכיפה.
מיקי לוי: מה עם המשטרה שאתם נותנים לה את מלוא הסמכויות ומכשירים אותה?
מיכל רוזין: הוא יכול לדווח אבל בסוף צריך להגיע הפקח.
<שאול גולדשטיין: מי שהוא לא עובד מדינה, לא יכול לקבל סמכות.
<שאול גולדשטיין: זה קודם כל.
דוד אמסלם: לשיקול דעתך, יש לי אולי רעיון לבדוק אותו.
דוד אמסלם: אני מכיר את המצוקות – כספים, כוח אדם, אוצר וכל הלופ הזה אותו אנחנו מכירים – השאלה היא אם מהרגע שאנחנו מחוקקים את החוק, יכול להיות שכדאי לעשות איזה מבצע, מה שנקרא לרכז מאמץ בחצי שנה, ואתם תספגו את זה בשניים-שלושה פקחים ותינתן לזה תהודה, בעיקר תקשורתית.
דוד אמסלם: מה שחשוב זה מה שכתוב בעיתון.
דוד אמסלם: גם אם לא קרה כלום וכתוב בעיתון, זה טוב כי אותו פקח שתפס מישהו, אף אחד לא יודע, אבל אם מישהו קרא בעיתון, זה עוד אלפיים אנשים שמפחדים.
דוד אמסלם: יכול להיות שיהיה כדאי לעשות גם יחסי ציבור לעניין מהבחינה של התהודה הציבורית וגם שתתנו לזה זום כלשהו.
דוד אמסלם: לדעתי זה יכול איכשהו לעזור לעניין הזה.
דוד אמסלם: אנחנו מכריזים שהחוק עבר, זאת הענישה, מודיעים בעיתונים שלא יתבלבלו כי ממחר בבוקר זה מה שקורה, תן תגבור של עוד שלושה-ארבעה פקחים ותודיע על כך במודעה בעיתון ואז נעבור שלושה חודשים.
מיקי לוי: אם הוא יפנה, אני מתחייב לך לעשות שיטור משולב.
מיקי לוי: אני אפנה למפכ"ל משטרת ישראל וכמו שיש עם הפקחים, אתה מכיר את זה היטב, ויודע שאם נעשה את המבצע על ידי פקח שלכם פלוס שוטר, ניקח כמות של כלי רכב, זה ייפסק.
מיקי לוי: אנחנו צריכים את האכיפה ואת ההרתעה.
<פיני קבלו: לא רק זה.
<פיני קבלו: אני בזמנו טיפלתי בנושא הזה שהיו שופכים פסולת.
<פיני קבלו: הבאנו לתשומת לב התושבים שכל מי שמצלם משאית ששופכת פסולת לא במקומות הקבועים, אז באמת היה ריבוי של תלונות שאנשים צילמו מכוניות והפקחים טיפלו בזה.
<פיני קבלו: אני חושב שאם נעודד בחופי הרחצה, כל אזרח היום הולך עם פלאפון ויכול לצלם את הטרקטורון או כל רכב אחר שעובר.
דוד אמסלם: הם יצטרכו עוד עשרה פקידים רק לפענח את התמונות.
דוד אמסלם: צריך פשוט להביא את הפקח שייתן לו את הדוח.
<רוני מלכא: אגב, זאת יוזמה קיימת של אור ירוק.
<רוני מלכא: אור ירוק מתחילה להפעיל את היוזמה הזאת של תיעוד מהחופים ועכשיו אנחנו בשיחות אתם איך נקבל את המידע.
מיכל רוזין: אור ירוק, צלול ואחרים.
מיכל רוזין: צריך להפעיל את הארגונים ולשלב כוחות.
<רוני מלכא: אנחנו משלבים כוחות עם אור ירוק.
אורי מקלב: כמה דוחות נתתם בשנתיים האחרונות ובאיזה סכומים?
<שאול גולדשטיין: בקיץ אחד בודד אנחנו נותנים מעל אלפיים דוחות.
דוד אמסלם: לאן הולך הכסף?
<שאול גולדשטיין: זה עובר למרכז הגבייה.
דוד אמסלם: אם זאת הכנסה, אני מעריך שכל פקח מביא עוד כמה לירות.
דוד אמסלם: תאמין לי שזה סעיף רווחי.
<שאול גולדשטיין: אנחנו מקווים שהכמות תרד.
דוד אמסלם: עת הייתי בעירייה רצו להגביר את הפיקוח.
דוד אמסלם: כל פקח עולה מאה אלף שקלים אבל הוא מכניס לעירייה חצי מיליון שקלים.
דוד אמסלם: גם אצלך, זה רווחי.
דוד אמסלם: בסוף אנחנו נעצור אתכם בכמות הפקחים כדי שלא תתפזר יותר מדי אבל זה סעיף מותנה בהכנסה כך שאין בעיה.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר משהו להגנתו של חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: לא צריך להגן.
מיכל רוזין: בהמשך לדבריו של חבר הכנסת מקלב.
מיכל רוזין: יש תחושה, ואני מבינה למה יש זעקת אזרחים, לא על עניין באמת של אזרחים שרוצים לבוא לפיקניק או לנופש ולשבת בחוף הים.
מיכל רוזין: כן יש תחושה אצל אלה שפועלים בספורט המוטורי בים שאין מספיק חופים או אין פרסום ברור של אותם חופים שכן ניתן להוריד כלי שיט אליהם ושיש שבילים ברורים לדברים האלה.
מיכל רוזין: כדי למנוע מהם לנסוע במקומות שאנחנו אוסרים עליהם, אנחנו צריכים ליצור את האלטרנטיבות ולהגיד להם היכן כן מותר.
מיכל רוזין: דרך אגב, זאת בעיה לא רק בספורט המוטורי אלא גם בספורט המוטורי הרגיל, אופנועים וכדומה, כאשר בעצם מדינת ישראל לא מאפשרת את הדברים האלה, ומה לעשות, יש לנו כאן כלים מוטוריים פי כמה יותר כמעט מכל מדינה בעולם מבחינת יחס לנפש.
מיכל רוזין: השאלה האם אפשר במקביל לפרסום על ההחמרה גם לומר שאין בעיה, אתם רוצים להגיע עם טרקטורון לחוף שאפשר לנסוע עליו, אתם רוצים להגיע עם כלי שיט כדי להוריד אותו לים, אלה החופים שמותר ובאחרים אסור בוודאות.
מיכל רוזין: אני חושבת שהאמירה הברורה הזאת גם תקל על הציבור.
דוד אמסלם: רציתי לשאול שאלה בהקשר לדברי מיכל.
דוד אמסלם: בחוק יש לכם סמכות לאשר היכן כן והיכן לא?
<רוני מלכא: לא.
<רוני מלכא: זה בדיוק מה שרציתי להעיר.
<רוני מלכא: הסמכות ברשות המקומית ובמשרד הפנים.
<רוני מלכא: אנחנו רק עוסקים באכיפה.
<רוני מלכא: זאת הסמכות הבלעדית שלנו.
מיכל רוזין: אבל מישהו צריך לראות את תמונת כל המדינה ולהגיד שיש שלושה מקומות בארץ שמותר.
<רוני מלכא: אנחנו עובדים אתם באופן מסודר, עם כל הרשויות המקומיות וכל רשות, יש לה את היוזמה שלה לפי הפעילויות בתוך הרשות המקומית.
מיכל רוזין: כמה מקומות כאלה יש היום בארץ?
<רוני מלכא: לצערי הרב לא הרבה.
<רוני מלכא: הורדה של כלים לחוף?
<רוני מלכא: יש אבל אני לא זוכר כמה.
<שאול גולדשטיין: כל אחד שגר באזור מסוים מכיר את האזור שלו.
<שאול גולדשטיין: הוא לא צריך לדעת לגבי כל הארץ כי לגבי האזור שלו, הוא יודע ואין בעיה להגיע לאינפורמציה הזאת.
דב חנין: השאלה היא איך נראית מהזווית שלכם רמת האכיפה.
דב חנין: אתם חושבים שבסך הכול בגדול, מהזווית שלכם, נראה שהאכיפה כן מתבצעת?
דב חנין: איפה החולשות?
מיכל רוזין: יש להם ארבעה פקחים.
<רוני מלכא: ברשותכם, אני רוצה להשלים את התשובה לחבר הכנסת לוי.
<רוני מלכא: אנחנו עושים פעולות משותפות עם משטרת ישראל.
<רוני מלכא: אנחנו עובדים עם אגף התנועה והשיטור הימי בצורה אינטנסיבית ועושים מבצעים גדולים שהם גם מתוקשרים.
<רוני מלכא: למעשה התיקון הזה שאנחנו מציעים, לאחר שישבנו עם משרד המשפטים והבנו שאנחנו צריכים עוד סמכות בחוף לקצין משטרה שיהיה לו את שיקול הדעת לאותם אלה שמסכנים את הציבו - דרך אגב, בעיקר דווקא את הציבור ולא את הטבע - ולחבורות האלה שמשתוללות עם האופנועים והטרקטורונים.
דוד אמסלם: אני רוצה לתחם את הדיון.
דוד אמסלם: אם הכול היה בסדר, לא היה דיון ולא היינו משנים את החוק.
<רוני מלכא: יש לנו חוסרים.
דוד אמסלם: אמרתי שאם הכול היה בסדר, תאמין לי שהחבר'ה לא היו מעלים את הצעת החוק ואני הייתי עכשיו שותה קפה בחדר.
דוד אמסלם: לכן בוודאי שיש בעיה.
דוד אמסלם: אני דווקא רוצה להתחבר למה שאמרה חברת הכנסת רוזין.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, כנראה יש צורך מוטורי במדינת ישראל לאנשים שמתעסקים בתחום.
<רוני מלכא: נכון.
דוד אמסלם: אני לא מבין בזה, אבל כנראה שיש כאלה שזה מעניין אותם.
דוד אמסלם: בסופו של עניין, אני למדתי בחיי הקצרים שאם בסוף אתה לא מאפשר, הבן אדם עושה היכן שהוא רוצה.
דוד אמסלם: לכן מראש אני אומר לו שאני אתן לו איזה מקום ואם אתה רוצה, לך לשם.
דוד אמסלם: אבל זה מקום אותו אני בוחר ולא הוא זה שבוחר.
דוד אמסלם: לכן קודם כל ברמת הסמכות אני לא בטוח שהנושא צריך לחנות במשרד הפנים ובכל רשות מקומית בלבד כי כל רשות רואה את תא השטח שלה והיא לא רואה משהו מדינתי.
דוד אמסלם: היא לא רואה את המדינה.
דוד אמסלם: יכול להיות שכל אחד אומר לא אצלי.
<רוני מלכא: זה חוק שהוצע בזמנו.
דוד אמסלם: אנחנו כאן יושבים לגבי החוק ואנחנו נשנה אותו בהזדמנות הזאת.
דוד אמסלם: חוק הוא לא עשרת הדברות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שבגדול צריך לחשוב על איזשהו מקום וכך לתת תשובה לחבר'ה האלה שכמו שאמרתי יש להם צורך כזה אבל נעשה את זה במקום שהוא לא מפריע לציבור, לא פוגע בטבע וכך הם יוכלו ליהנות וזאת במקום שיבואו לכל המקומות.
<שאול גולדשטיין: תיאורטית נגיד שנמצא חוף כזה שנגיד שאין בעיה.
<שאול גולדשטיין: אבל רק תחשוב על הביטוח ועל הסדרת התחבורה שם.
<שאול גולדשטיין: הרי יבואו לשם עשרות כלי רכב.
דוד אמסלם: זה כמו שעשינו את הדיון על יהדות אתיופיה, אז באוצר אמרו שזה עולה שלושה מיליארד שקלים להביא אלפיים אנשים.
דוד אמסלם: שאלתי למה והתשובה הייתה החישוב שלהם עד הפנסיה ומה קורה עם ילד שעכשיו הוא בן שלוש עד גיל שמונים.
דוד אמסלם: ברגע שאתה תסדיר את זה, תחליט היכן, כל הלוגיסטיקה סביב המקום תתחיל להתארגן.
דוד אמסלם: יהיו חופים ויכול להיות שיהיה שם חניון ויכול להיות שזה יהיה בתשלום, אבל אני לא נכנס לזה.
אורי מקלב: חוף מוטורי חייב להיות על החוף.
יעל כהן-פארן: אתם רוצים שיהיה חוף אחד שמותר בו טרקטורונים?
מיכל רוזין: היכן אפשר להוריד כלי שיט למים.
אורי מקלב: הוא דיבר על ספורט מוטורי.
<שאול גולדשטיין: מקום שצריך להוריד כלי שיט, אנחנו נותנים את האפשרות וזאת לא הבעיה שלנו.
יעל כהן-פארן: כי זה הופך להיות חוף ג'יפים והוא פרוץ לגמרי.
יעל כהן-פארן: תראה את חדרה.
דוד אמסלם: אני לא מבין במוטוריקה של האופנועים האלה.
דוד אמסלם: אני לא בא מהתחום ולא מבין אבל האנשים האלה, אני מניח שיש אלפים כאלה ואולי עשרות אלפים.
<שאול גולדשטיין: אלפים רבים.
<שאול גולדשטיין: אלפיים דוחות בשנה ורובם לא עבריינים.
דוד אמסלם: וכל אחד מקבל רק דוח אחד.
<שאול גולדשטיין: נגיד.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שלהערכתי יש אלפים.
דוד אמסלם: אני לא מבין בזה, אם זה צריך להיות מחוץ לחוף, הם נוסעים על דיונות, הם אוהבים חול, הם לא אוהבים חול.
דוד אמסלם: אני לא מבין בעניין אבל מהניסיון שלי אני מבין רק בדבר אחד והוא שאם יש צורך, אם אתה תכסה את העיניים ותגיד שאין צורך, זה לא יעלים את זה.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בוא תסדיר את זה כי להילחם בזה כנראה אתה לא יכול.
דוד אמסלם: לכן בוא תסדיר את זה ותגיד להם, רבותיי, אתם רוצים לנסוע עם האופנועים?
דוד אמסלם: אין בעיה, ניתן לכם מקום מסוים, מאה מטרים מהים, 300 מטרים מהים, שני קילומטרים מהים, לא מבין בזה, אבל מישהו צריך לדבר עם החבר'ה האלה כי אם לא, הם ייסעו על הים.
דוד אמסלם: ממילא אין הרבה פקחים.
דוד אמסלם: כך שעל כל שלושים או על כל מאתיים שנוסעים, אולי תופסים אחד.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שכדאי להיכנס לנושא הזה ולהסדיר אותו.
דוד אמסלם: אני לא מאמין באכיפה בלבד.
דוד אמסלם: זה כמו שיש שוטרים בכבישים ועדיין נוסעים 150 קילומטרים לשעה, למה?
דוד אמסלם: אם היה שוטר כל מאה מטרים, זה משהו אחר אבל אין מספיק שוטרים.
דוד אמסלם: לכן מראש אתה מסדיר, אתה עושה גם אכיפה, ומצד שני אתה מסדיר את העניין ונותן להם גם את האופציה.
דוד אמסלם: אז אתה מכוון את האירוע.
דוד אמסלם: האירוע לא הולך לאן שהוא רוצה אלא אתה מכוון אותו לאן שאתה רוצה.
דוד אמסלם: אז, כאשר יש לך עבריין, יש לך את כל ההצדקה לתת לו את העונש הגבוה ביותר שאתה יכול.
מיקי לוי: במשרד הפנים יש מדור או מחלקת חופים, נכון?
דוד אמסלם: יש את הממונה על החופים.
דוד אמסלם: בן אדם אחד מסכן עליו אתה מעמיס את הכול.
דוד אמסלם: דרך אגב, לאותו אחד יש גם רישוי עסקים.
דוד אמסלם: בשבוע הבא הוא יהיה כאן.
מיקי לוי: אם תלכו לפי הצעת היושב ראש ותביאו נקודות מסומנות, אפשר יהיה לפנות מהוועדה ואז תהיה הסדרה גם של העניין הזה.
מיקי לוי: זאת הזדמנות בלתי רגילה.
דוד אמסלם: אני מוכן ללכת אתכם עוד צעד.
דוד אמסלם: שאול, אני רואה את זה חונה אצלכם כי באמת אתם האנשים שעוסקים בזה ביום יום וזה לא משרד הפנים.
<אפרת לוי שרעבי: אני ממשרד הפנים.
<אפרת לוי שרעבי: אני יכולה להגיב?
<אפרת לוי שרעבי: אני מהלשכה המשפטית במשרד הפנים.
<אפרת לוי שרעבי: אנחנו צריכים לעשות כאן הפרדה בין כמה דברים.
<אפרת לוי שרעבי: יש סיפור אחד שהוא ג'יפים שעושים כל מיני נסיעות אקסטרים בחולות ויש ספורט ימי שזה הדבר עליו אנחנו אחראים כמשרד הפנים בפן של אתרי רחצה.
<אפרת לוי שרעבי: בחופי רחצה שאסורים לרחצה יש אפשרות להכריז עליהם כחופים לספורט ימי ויש כמה חופים שהם מותאמים לכך, שם יש גישה להוריד את אופנועי הים ויש אפשרות במקומות הספציפיים האלה לעשות את הספורט האקסטרים הזה.
<אפרת לוי שרעבי: זה לגבי אופנועי ים בחופים שהם אסורים לרחצה, שהוכרזו כאסורים לרחצה והרשות המקומית בעצם החליטה שהחופים הספציפיים האלה יותאמו לספורט ימי.
<אפרת לוי שרעבי: זה לא קשור לנסיעה של כל מיני טרקטורונים וג'יפים בחופי הרחצה.
דוד אמסלם: כך חשבנו.
<אפרת לוי שרעבי: אם כן, אלה שני דברים שונים.
<אפרת לוי שרעבי: בכל מה שקשור להכרזה על קטעים כאלה של חופי רחצה, זה חונה אצלנו ו אכן זה נעשה במקומות שהרשות המקומית רואה שיש שם צורך, כמו שאמרת.
דוד אמסלם: על זה אנחנו מדברים.
<אפרת לוי שרעבי: אנחנו יכולים לאסור אבל צריך לתת לציבור את האפשרות כן במקומות מסוימים.
דוד אמסלם: יש חופים כאלה בארץ?
<אפרת לוי שרעבי: יש.
<אפרת לוי שרעבי: מהזיכרון אני יכולה להגיד שיש בתל אביב, בהרצליה ובאילת.
<יאיר מוהר: אין בתל אביב.
<אפרת לוי שרעבי: סליחה, בהרצליה.
<קריאה: לדעתי הם ביטלו את הרצליה.
<יאיר מוהר: בנתניה.
<אפרת לוי שרעבי: בנתניה.
דוד אמסלם: אני מבין שאתה בא מהזווית של האופנועים.
<יאיר מוהר: אני בא מעיריית תל אביב.
<יאיר מוהר: אנחנו בעיקרון מתנגדים לספורט מוטורי בתל אביב.
<אפרת לוי שרעבי: סליחה, התכוונתי לנתניה.
<אפרת לוי שרעבי: נתניה ותל אביב, שתי ערים חזקות בחופים שלהן.
<אפרת לוי שרעבי: בכל אופן, זה באמת מגיע מהשטח כאשר רשות מקומית רוצה שבקטע חוף אסור לרחצה, המקום יוסדר לספורט ימי.
<אפרת לוי שרעבי: זה דורש גם מהרשות עצמה פיקוח במקום הזה.
<אפרת לוי שרעבי: זאת אומרת, זה לא שאתה אומר שאתם יכולים לנסוע שם באופנוע ימי ובזה זה נגמר אלא לרשות יש אחריות.
<קריאה: אבל זה רק בתוך המים.
<אפרת לוי שרעבי: רק בתוך המים וכמובן יש להם שביל גישה והכול מוסדר.
<אפרת לוי שרעבי: הם לא יקבלו שם דוח כשהם יורידו את אופנוע הים שלהם.
מיכל רוזין: את מדברת על ספורט ימי.
דוד אמסלם: אני כרגע לא מדבר על הספורט הימי.
דוד אמסלם: אני מבין שיש במדינת ישראל מספיק מקומות להוריד את האופנוע לים וזאת לא הבעיה.
דוד אמסלם: לא מצניחים אותו והוא לא בא בהטסה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה כחומר למחשבה ואל תענה לי עכשיו אלא קח את זה אתך.
דוד אמסלם: אני חושב שכדאי שאתם תיקחו את זה לידיכם ותנו מחשבה בעניין לגבי איזה קטע בארץ אתם חושבים יכול לתת פתרון לנושא של הספורט הזה.
דוד אמסלם: אני אקיים דיון אתך - אם צריך גם יחד עם מינהל התכנון – כדי להסדיר את הנושא באופן סטטוטורי.
<שאול גולדשטיין: אנחנו נקיים חשיבה ונפנה אליך עם החשיבה.
אורי מקלב: בסופו של דבר, מעבר לספורט המוטורי והורדת כלי שיט, לא יכול להיות שחוק מתבסס על פרשנות - ואני מבין שזאת פרשנות מושכלת – של רשות הטבע והגנים.
אורי מקלב: בסופו של דבר החוק צריך להיות גם מובן בפני עצמו.
אורי מקלב: ההחמרה היא דבר נכון וכולנו מכוונים לאותם אנשים אליהם מכוונים ואכן ההחמרה היא במקום הנכון בגלל העובדות שקיימות ובגלל החרפת הנושא הזה והרחבתו.
אורי מקלב: אבל אם אנחנו היום מסתכלים בחוק ואנחנו מוצאים שלא בחוף מוסדר, במאה מטרים מחוף הים, אתה מגיע לחוף ים ואתה עשוי לקבל דוח בגלל החוק, זה עדיין לא בתחום הסביר ואנחנו צריכים לחשוב.
אורי מקלב: אני מציע, אולי גם אני אשקיע בזה מחשבה, תיקון לחקיקה או הסברת החקיקה לגבי מה זה מאה מטרים מחוף הים.
אורי מקלב: עדיין יש מאות קילומטרים במדינת ישראל, כולל בכינרת, שההגעה לתוך מתחם המאה מטרים מהחוף, עדיין לא מסכנת חיי אדם ועדיין אתה לא צריך לקבל דוח גם אם אתה מגיע לשם וגם אם זה לא בחוף מוסדר.
דוד אמסלם: אני רוצה להגיד לך משהו.
דוד אמסלם: אני מבין מה אתה אומר.
דוד אמסלם: הבעיה בחיים היא שאי אפשר לסגור כל דבר באופן חד חד-ערכי.
דוד אמסלם: בסוף אתה מייצר הרבה אבסורדים.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שיש כאן שיקול דעת.
דוד אמסלם: יש בסך הכול ארבעה מפקחים ותאמין לי שהם רצים היכן שבעיקר יש מתרחצים.
דוד אמסלם: אם יש מישהו באיזה מקום רחוק, אני לא בטוח שהפקח יגיע לשם.
אורי מקלב: אני מניח שהיום עדיין חסר וגם היכן שצריך לאכוף, אין מספיק פקחים.
אורי מקלב: זה ברור אבל כאשר היום אנחנו מחוקקים את החוק וחושפים אותו ומרימים מסך, אנחנו רואים שכל כולו של החוק תלוי בפרשנות ובמחסור בכוח אדם ברשות הטבע והגנים.
אורי מקלב: אם הדוחות היו מביאים למצב שתהיה להם אפשרות לממן עוד פקחים, הם יוכלו להתרחב למקומות אליהם אנחנו רוצים להגיע.
דוד אמסלם: אתה מעלה את הבעיה שהיא בעיה מאוד עקרונית אבל בדרך כלל כאשר מעלים בעיה, מביאים גם את הפתרון שלה.
דוד אמסלם: היות ואין לך כרגע פתרון, אנחנו מתקדמים.
אורי מקלב: אני אביא הצעת חוק.
אורי מקלב: אני מדבר על רכב פרטי ולא על רכב ארבע על ארבע.
דוד אמסלם: יש מקומות שגם שלושים מטרים לא הייתי נותן ויש מקומות שגם עם מאתיים מטרים אין בעיה.
דוד אמסלם: לכן זה לפי העניין.
אורי מקלב: אתה צודק, אבל החוק כן מאפשר את זה.
דוד אמסלם: אתה חייב לתת להם את הגמישות החשיבתית ואם יש לך רעיון שהוא סוגר את זה חד חד-ערכי ברמת המטרים והסנטימטרים, תבוא ותגיד.
דוד אמסלם: אם הוא יהיה הגיוני, נלך על זה אבל אני לא רואה את זה בראש שלי.
<לירן בן הרוש: אני לוביסט אבל יש לי רכב ארבע על ארבע ואני אוהב את הבילוי הזה אבל באזור של חופים ללא מתרחצים ואני גם שומר על החוק, מאה מטרים, ולא מתקרב למתרחצים היכן שיש מתרחצים.
מיכל רוזין: את מי אתה מייצג?
<לירן בן הרוש: לא מייצג אף אחד.
<לירן בן הרוש: אני כאן באופן עצמאי.
<לירן בן הרוש: אני לוביסט, אבל אני אזרח.
דוד אמסלם: הוא גם עושה מילואים ומשלם מס הכנסה.
<לירן בן הרוש: אני גם אזרח ומשלם מסים.
<לירן בן הרוש: נתת דוגמה שבמציאות הנוכחית לא מחפשים את מי שמתרחק למקום מסוים וזה לא המצב.
<לירן בן הרוש: דווקא היכן שמשתוללים, בגלל שיש מחסור בפקחים, דווקא באותם אנשים לא נוגעים אלא נוגעים במי שקל וזאת מאחר שיש עומס מטורף על הפקחים ואפשר להבין זאת.
<לירן בן הרוש: הפתרון הוא להגביר אכיפה אבל מה שקורה זה שדווקא מי שלא מסכן חיים, הוא זה שנענש כאן.
דוד אמסלם: במה קידמת אותנו בדברים האלה?
אורי מקלב: תן דוגמה לגבי המשפט האחרון שאמרת.
<לירן בן הרוש: לפני כמה חודשים אנחנו היינו בשדות ים, באזור שמנותק לגמרי מאנשים, אין שם לא חיות ולא כלום.
<לירן בן הרוש: הגיע פקח שפחות ממאה מטרים נתן דוח לפי GPS.
<לירן בן הרוש: הם לא מעריכים את זה בדיוק כי יש גם קו מים ויש גהות ולא תמיד זה ברור.
דוד אמסלם: אתה אומר שזה לפי הגל.
<לירן בן הרוש: כן.
<לירן בן הרוש: הוא נתן דוח על פי 97 מטרים למרות שאנחנו מדדנו יותר ממאה.
אורי מקלב: אתה יכול לתת דוגמה כזאת?
<לירן בן הרוש: יש הרבה דוגמאות כאלה.
<לירן בן הרוש: כן, אני יכול לתת דוגמאות.
מיקי לוי: זאת בעיה לבית משפט.
דוד אמסלם: אתה רוצה שאנחנו עכשיו נפתח דיון משפטי כאן?
דוד אמסלם: לירן, תודה רבה.
<שאול גולדשטיין: בגדול, ברגע שיש דרך מאושרת, אנחנו שם לא אוכפים.
<גלעד קרן: החוק לא חל עליה.
<שאול גולדשטיין: גם דרך עפר שמופיעה במפות, אנחנו לא אוכפים בה.
דוד אמסלם: את הדיון כבר קיימנו.
דוד אמסלם: תזכרו שבאנו כדי לקרוא את ההצעה ולהצביע עליה.
דוד אמסלם: הדיון לגבי החופים כבר התקיים בישיבות קודמות.
דוד אמסלם: יש מישהו שרוצה להעיר לגבי ההקראה?
<יאיר מוהר: אני יכול להגיד איך מתייחסים לזה אצלנו בתל אביב.
<יאיר מוהר: אנחנו מתייחסים לשפת הים.
<יאיר מוהר: יש לי מצוקים ומעבר לזה אנחנו לא אוכפים שם אפילו אם אלה שלושים מטרים משפת הים.
<יאיר מוהר: אפשר להרגיע בקטע הזה.
דוד אמסלם: תאמין לי שאני יודע.
מיכל רוזין: תבנו פחות על שפת הים.
מיכל רוזין: גם זה כדאי.
מיקי לוי: היושב ראש, איזה מזל שהבאת את הניסיון המוניציפאלי שלך לוועדה הזאת.
מיקי לוי: זה כל כך היה חסר.
מיכל רוזין: למרות שאין ים בירושלים.
דוד אמסלם: יום אחד אמרו לי שרוצים לעשות כאן תחרות כדורעף חופים.
דוד אמסלם: כאשר אמרתי שהרי אין לנו חוף, אמרו לי שיבנו חוף ובאמת בנינו חוף זיפזיפ עם רעשים של ים.
דוד אמסלם: רבותיי, מי בעד אישור הצעת חוק איסור נהיגה ברכב בחוף הים (תיקון מס' 5) (איסור שימוש ברכב שנעברה בו עבירה), התשע"ו–2016?
דוד אמסלם: בעד הצעת החוק – פה אחד
דוד אמסלם: תודה לכם על היוזמה.
מיכל רוזין: תודה רבה ליושב ראש, ליועץ המשפטי ולמנהלת הוועדה.
דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח בנושא:
דוד אמסלם: הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמית, התשע"ה-2014, הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
דוד אמסלם: אני רוצה לציין, קודם כל כבוד השר כאן, מלווה אותנו בדיון.
דוד אמסלם: באמת, תודה רבה לך, כבוד גדול לנו שכל פעם אתה מגיע לוועדה.
דוד אמסלם: השר גבאי לוקח את הנושאים ברמה האישית – בא תמיד, זה לא דבר שהוא טריוויאלי, רבותי.
דוד אמסלם: בא, מציג את הנושא, מוביל אותנו.
דוד אמסלם: אני רוצה לציין שהצעת החוק הזאת בזמנו גם חברת הכנסת רוזין הגישה את זה כהצעת חוק פרטית, הוצמדה להצעה הממשלתית – שאפו מיכל, לגבי הנושא הזה, גם את מצטרפת ליוזמה.
דוד אמסלם: נמצאת כאן כיתת ילדים, מכיתה א'-ו' שהגיעו.
דוד אמסלם: הבאנו רק נציגות שלושה ושלושה, אחרת היו צריכים לסגור את בית הספר היום.
דוד אמסלם: אנחנו שמחים תמיד שיש ילדים שמגיעים לכנסת, בגלל שיש לזה ערך בפני עצמו, בוודאי כשמדובר בבית ספר שעוסק בנושא איכות הסביבה, בדגש על שקיות.
דוד אמסלם: ברשותכם, נשמע אחר כך את אחד הילדים.
דוד אמסלם: סדר הדיון נעשה כזה דבר – אנחנו נפתח כמובן עם השר גבאי, שיאמר כמה מלים על החוק.
דוד אמסלם: לאחר מכן חברת הכנסת מיכל, בגלל שהייתה כאן בהצעת החוק המקורית, ניתן לה כמה מלים.
דוד אמסלם: נשמע את אחד הילדים, החכ"ים ואנשי המקצוע.
אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים, אורחים עובדות המשרד, וכמובן הילדים החמודים שפגשתי אותם לפני חודש בבית-הספר בפתח תקווה.
אבי (אברהם) גבאי: הם שאלו אותי על חוק השקיות, אז אמרתי להם, תבואו, תראו איך חוק השקיות עובר, אני מקווה שהוא יעבור.
אבי (אברהם) גבאי: אני הפניתי אותם לפה כדי שלא תהיה לנו ברירה, אלא להעביר את החוק הזה.
דוד אמסלם: לא יודע אם יעבור היום, אבל אם לא יעבור היום, נביא אתכם עוד פעם.
אבי (אברהם) גבאי: אז יש להם תפקיד בעולם.
אבי (אברהם) גבאי: חוק השקיות, כמו שאנחנו יודעים, צריכים לתת גם קרדיט, כמובן, לחבר הכנסת עמיר פרץ, שהיה השר להגנת הסביבה, הוביל, ועבד בזה קשה מאוד.
אבי (אברהם) גבאי: בימים שהכול היה פופוליטי, היום זה הכול ענייני פה, אנחנו באים ומדברים עניינית, פה היה הכול פוליטי פעם, אז הוא עבד מאוד קשה, ולצערנו, זה לא עבר אז.
אבי (אברהם) גבאי: בכל מקרה זה חוק מאוד חשוב, שהמטרה שלו בעצם היא להפחית את כמות הפסולת שנוצרת.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו במשרד עוסקים הרבה במחזור, בהשבה, בהטמנה, בכל הדברים האחרים, אבל המטרה העיקרית שלנו צריכה בסופו של יום שלא ייצרו את המוצר שאחרי זה צריך לטפל בו.
אבי (אברהם) גבאי: במיוחד כשמדובר בשקיות שיש להן בעייתיות משלהן, גם בגלל אורך החיים הכמעט אין סופי שלהן בהטמנה, וגם בגלל זה שהן משפיעות בעצם השפעה אחרת, וגם גורמות לזה שקשה יותר להפריד ולטפל בהשפעה אחרת שאנחנו רוצים לטפל.
אבי (אברהם) גבאי: כמובן, הציבור רואה את השקיות האלה בכל מקום.
אבי (אברהם) גבאי: אם יש שני דברים שבעיני הם מאוד מפריעים לציבור, ואני רואה את זה – אחד, השקיות, והדבר השני, זה הבקבוקים הגדולים שרואים את זה בכל מקום, וזה פשוט עושה רע לראות את זה וזה בעולמות הנורמליים.
אבי (אברהם) גבאי: נקרא לזה עולמות המסודרים של הערים המסודרות, של היישובים המסודרים.
אבי (אברהם) גבאי: במקומות שיש פחות טיפול באשפה, אז אנחנו גם רואים ערמות אשפה בחוץ, וזה פי אלף יותר גרוע.
אבי (אברהם) גבאי: אדוני היושב ראש, אנחנו גם בנושא הזה מטפלים.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו השקנו לפני כחודש תכנית שנקראת "סביבה שווה", שהתחיל אותה עמיר פרץ, ואנחנו עשינו לה כמה שינויים, ואנחנו משקיעים מאות מיליונים בטיפול בפסולת במגזר הערבי, בעצם להביא את המגזר הערבי למצב שהוא יהיה בדיוק כמו המגזרים האחרים.
אבי (אברהם) גבאי: הנושא של מה שנקרא שקיות חד-פעמיות, שקיות גופיה, שקיות שאנחנו מכירים מהסופר, הם זרם אחד מתוך הרבה מאוד זרמים של פסולת שאנחנו רואים.
אבי (אברהם) גבאי: אבל כמו שאמרתי, הם מאוד בולטים בנזקים הסביבתיים שלהן, ומדובר גם בכמויות עתק – יותר מ-2 מיליארד שקיות בשנה, מתוכן בערך 1.4 מחולקות בסופרים, זאת אומרת זה סיפור גדול, זה לא סיפור קטן.
אבי (אברהם) גבאי: לא באנו לכאן עם עוד נושא קטן שמפריע לנו בסביבה, אלא באנו לכאן עם נושא מאוד גדול, הוא גם עולה הרבה מאוד כסף, ובסופו של יום כל התהליך הזה גם אמור לחסוך כסף לציבור.
אבי (אברהם) גבאי: הצעת החוק המקורית שהייתה, או זאת שכמעט אושרה כאן, הייתה קרובה מאוד להצעה שאנחנו מביאים היום.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו עשינו כמה תיקונים.
אבי (אברהם) גבאי: רצינו לעשות תיקונים אחרים, אבל לא הסתייע בגלל כל מיני מגבלות חוקיות.
אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שהדבר המשמעותי - שאנחנו בעצם מפחיתים את ההיטל מ-30 אגורות ל-10 אגורות.
אבי (אברהם) גבאי: אגב, גם ההיטל הקודם היה אמור לרדת ל-10 אגורות, הוא היה בתהליך ירידה, אנחנו מתחילים מ-10 אגורות.
אבי (אברהם) גבאי: אני חושב שבסופו של יום נושאים של שיקולים סביבתיים הם סופר חשובים, אבל יש גם שיקולים אחרים של יוקר המחיה.
אבי (אברהם) גבאי: כשהסתכלתי על הסקר שנעשה במשרד סביב העניין הזה, ראיתי, קודם כל רוב האנשים בעד חוק השקיות.
אבי (אברהם) גבאי: אבל שואלים אותם מה תהיה ההשפעה על השימוש שלך ב-10 אג' וב-30 אג'?
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו רואים שב-10 אגורות ההשפעה היא 60% ומשהו, וב-30 אגורות היא 70% ומשהו.
אבי (אברהם) גבאי: אז אני בשביל ה-10%, 15%, אני אומר בוא נתחיל עם 10 אגורות, נראה שזה עובד - לא יעבוד, נעלה את זה - להעלות תמיד אפשר, לרדת מאוד קשה.
אבי (אברהם) גבאי: בסופו של יום, אתה יודע, אנחנו תמיד אומרים את זה וזאת קלישאה, אבל היא קלישאה נכונה, שהאויב של הטוב הוא הטוב ביותר, והמצוין וכו'.
אבי (אברהם) גבאי: אני מכיר את הביקורת למה סביב 30 אג', אני חושב שאנחנו צריכים להתחיל ב-10 אג'.
אבי (אברהם) גבאי: ואני גם חושב שבסופו של יום הדיון לא צריך להיות בין 10 אג' ל-30 אג'.
אבי (אברהם) גבאי: הדיון האמתי כלכלית הוא בין 10 אג' לשקל, כי בשקל אין ספק שזה דרמה מבחינת ההשפעה, ו-10 אג' ו-30 אג' זה לא דרמה, זה רק מייצרים מס חדש, או מס גדול יותר עבור המדינה, ואנחנו לא בגישה של להעלות מסים, אלא בעיקר זאת ממשלה שמחפשת להפחית מסים ולא להעלות אותם.
אבי (אברהם) גבאי: המטרה היא בעצם להפסיק לחלק חינם שקיות בסופרים הגדולים, יש פה הגדרה שבעצם מה זה הסופרים הגדולים, ובעצם, לחייב אותם לגבות 10 אג' על שקיות שהן מעל 20 מיקרון, ובעצם, הסכום הזה יעבור למדינה, לקרן הכללית, הקרן הכללית של קרן הניקיון של המשרד, ונשתמש בזה לפרויקטים סביבתיים וכו'.
אבי (אברהם) גבאי: יש לי פה ניסיון עם חוק המדבירים, שהכנסנו לכאן חוק אחד, ויצאנו עם חוק מאוד שונה, אבל לטובה, הוא השתפר בתהליך.
אבי (אברהם) גבאי: אני מאחל לעצמנו שגם בנושא הזה נשפר פה את החוק בתוך התהליך הזה ונקדם אותו, נעשה אותו קצת יותר טוב.
אבי (אברהם) גבאי: בדרך כלל עולים כאן דברים שאנחנו לא תמיד חשבנו עליהם, או לא תמיד נתנו להם את המשקל הנכון.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו פתוחים גם לתיקונים שצריך לעשות תיקונים.
דוד אמסלם: תודה רבה לכבוד השר.
דוד אמסלם: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.
מיכל רוזין: תודה רבה, קודם כל אני מברכת את השר, בעיקר על הסיפא של הדברים.
מיכל רוזין: אני חושבת שהשר, למרות שאינו חבר כנסת, לעתים בהתנהגותו הוא מכבד את הכנסת יותר מאלה שהם כן.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר שכל חוק מהפכני - אנחנו עושים הרבה מאוד תיקוני חקיקה בכנסת – סעיף כזה, וכזה, יש חוקים שהם מהפכניים.
מיכל רוזין: זה חוק מהפכני, וכשיש חוק מהפכני ככל שרבים הקולות שמתנגדים, ככה אתה יודע שהמהלך שאתה עושה הוא נכון, הוא חשוב וחיוני.