GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: בגלל שסיכמנו שבסוף גם המזגן מוטל על הצרכן, אז אני מניח שגם זה יוטל עליו גם באמצעות המיונז.
<מאיה יעקבס: אבל זה כבר מוטל.
<טל שוחט: קודם כל אנחנו הופכים את זה למוצר שקונים, ולא משהו לא גלוי, ואז אתה יכול לבחור אם אתה קונה את זה או לא.
<טל שוחט: הדבר השני, אנחנו כן מצפים שתהיה הפחתה משמעותית.
דוד אמסלם: זאת אומרת התשובה היא שזה יבוא כפי שאמר השר ברמת ההפחתה של השקית.
מיכל רוזין: לא יעודד אותם - - - עוד שקיות.
<טל שוחט: אני רק אגיד מילה לגבי העניין של היעדים.
<טל שוחט: בוודאי שהחוק הזה נועד להפחית, ובוודאי שאנחנו צריכים למדוד את זה.
<טל שוחט: אנחנו חשבנו במשרד להגנת הסביבה, שנכון יהיה לבחון את זה מדי שנה, ולראות לאיזה יעד הגענו ומה ההיטל הנדרש, ולאו דווקא לסגור את זה בהוראה בחוק שהיא מאוד מגבילה.
<טל שוחט: הגמישות היותר גדולה היא להשאיר את השיקול דעת פה – זה הרי דברים שנעשים בוועדה.
<טל שוחט: העניין של העלאת ההיטל הוא יותר לדיונים, ולכן יש פה שיקול מאוד גדול להחליט כל פעם מה גובה ההיטל הנדרש אם צריך להעלות אותו, ומה היעד שאנחנו רוצים להגיע אליו.
<טל שוחט: ברגע שאת מקבעת את זה באיזשהם מדרגות קבועות, הגמישות לא נשמרת, וכן יש פה מנגנונים לעשות את זה בצורה הרבה יותר טובה.
מיכל רוזין: מצד שני, זה מקל עליך לעשות את השינויים בהמשך שכך כל פעם מחדש נצטרך לעמוד מול הרשתות ומול בעלי ההון ולעשות עוד פעם את השינויים.
מיכל רוזין: זה מקל עליך כמשרד דווקא – במקרה הזה אני יודעת שבדרך כלל המשרד לא רוצה שהחוק יגביל אותו.
מיכל רוזין: במקרה הזה אני חושבת שזה פועל לטובתכם.
<טל שוחט: השקיות שמוחרגות מהחוק זה שקיות שנועדו לנשיאת ירקות, פרות, כל המזון שבא במגע ישיר עם השקית.
<טל שוחט: אם קונים מנה פלאפל, השקית - - -
מיכל רוזין: אבל אתם מגבילים שזה לא עם ידיות?
מיכל רוזין: לא ייקחו מהירקות והפרות, אלא השתמשו - - -
<טל שוחט: אני מזכירה שהשקיות שמשמשות היום לנשיאת המוצרים שהן מאוד דקות ועלותן זולה, זה לא השקיות שמותר יותר להעמיד לרשות הציבור, למעט שקיות שהן עוד יותר דקות שיש בירקות.
<טל שוחט: אם רשתות השיווק יחליטו שהן שמות שקיות עבות יותר ליד הירקות כדי שמישהו יוכל לקחת - - -
מיכל רוזין: לא, אבל את מאפשרת להם שאני יכולה לקחת ליד התפוחים שקית דקיקה, את זה את מאפשרת להם.
מיכל רוזין: אז אני אקח 10 או 20, יבוא לקופה ואשים את שאר המוצרים שלי.
<מאיה יעקבס: אבל זה מרכיב חשוב בחוק.
מיכל רוזין: רצית להסב את תשומת ליבך.
דוד אמסלם: לא, חשבת נולדתי היום, אני לא הולך לסופר.
דוד אמסלם: אני קונה בסופר, אז עזבי, נגיע לשם.
<טל שוחט: אנחנו חושבים שלמרות שהשאלה הזו חוזרת על עצמה פעם אחר פעם.
<טל שוחט: קודם כל מבחינת הסופר, אם זה תופעה שחוזרת על עצמה, לצורך העניין הוא מעמיד לרשות הציבור שקיות שזו פעמיים עבירה, גם זו שקית שאסור להעמיד כשקית נשיאה למצרכים, וגם לא שולם עבורה, לא מחיר ולא היטל, זאת אומרת, יש פה שלוש עבירות ביחד.
דוד אמסלם: אני מקווה שחברת הכנסת רוזין עכשיו לא תגיד שהוא ייקח את השקית הדקה, יכניס ארבע שקיות אחד בתוך השני ....
<טל שוחט: שוב, יש לזה עלויות לרשת השיווק, ואנחנו חושבים שזה דאגה יותר של מחשבה ישראלית מאשר תופעה - - -
דוד אמסלם: ברשותך, מה אתם עושים בהיטל?
<טל שוחט: לקרן לשמירת הניקיון יש מטרות שקבועות בחוק.
דוד אמסלם: כמה יש לכם היום בהיטל שגביתם עבור הטמנה?
<טל שוחט: היטל הטמנה יש לו חשבון ייעודי אחר.
אבי (אברהם) גבאי: יש שם בערך 4 מיליון שקל בשנה.
דוד אמסלם: כנראה שיש בעיה להוציא את הכסף.
דוד אמסלם: מה אתם רוצים לעשות בשקיות?
<טל שוחט: בקרן הניקיון יש שלושה חשבונות.
<טל שוחט: אחד שהוא ייעודי לתשלומים שמתקבלים מהיטל ההטמנה ושם הוגדרו לו מטרות משלו.
<טל שוחט: יש את התשלום של הקרן הכללית שזה של כל הקנסות שמתקבלים, ושם המטרות הן יותר כלליות לנושאים הסביבתיים ועם שיקול דעת לקרן לשמירת הניקיון.
<טל שוחט: יש את החשבון שהוא של חוק הפיקדון ששם יש מטרות אחרות.
<טל שוחט: אנחנו מדברים פה על הקרן הכללית שיש לה מטרות.
דוד אמסלם: מה חשבתם לעשות עם הכסף שתגבו מהשקיות?
<טל שוחט: אני חושבת שזו שאלה לשר.
אבי (אברהם) גבאי: הנושא הזה עוד אין לנו תכנית, אבל אנחנו נעשה מן הסתם גם פרסום, כמו שאמרה חברת הכנסת גרמן.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו נעשה עוד פעולות שבסופו של דבר מצמצמות את השימוש - אין לנו כרגע תכנית.
אבי (אברהם) גבאי: בעניין הזה אני אגיד לך עוד משהו שצריך להבין.
אבי (אברהם) גבאי: מלכתחילה לא חשבנו שיהיה לנו היטל.
אבי (אברהם) גבאי: בהתחלה חשבנו שהכסף בעצם יהיה מצומצם יותר, או יילך לאוצר ישירות וכו', אבל הבנו שאנחנו מעדיפים שהכסף יעבור אלינו, ולא ישר לאוצר, כי אתה יודע בסוף, גם ציבורית - - -
דוד אמסלם: למה זה צריך לבוא לאוצר?
דוד אמסלם: דרך אגב, זו הייתה התכנית שלהם.
דוד אמסלם: רצו שאני אקדם את החוק הזה כדי לתפור את הסיפור של המים, חסר להם שם כסף.
אבי (אברהם) גבאי: בקיצור, עוד אין לנו תכנית סגורה.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להמליץ משהו, כיוון מחשבה.
דוד אמסלם: אני אגיד לכם מה קורה.
דוד אמסלם: גם לנושא של הפסולת, ואנחנו נעשה דיון כאן בנושא על פסולת בניין, ואני ארצה לעשות בנושא של הבקבוקים וכו'.
דוד אמסלם: לפעמים מה שנקרא - הכוונה רצויה אבל המעשים אינם רצויים.
דוד אמסלם: אני אישית חושב שאתם צריכים לחשוב איך דווקא מחזירים את הכסף לאותו מקור שגביתם ממנו.
דוד אמסלם: קרי, הסופרים.
דוד אמסלם: לא יודע באיזה דרך, לא יודע באיזה כיוון, בכיוון איכות סביבה, אבל היות וגביתם משם, אולי נחזיר לשם, תחשבו כחומר מחשבה.
יעל גרמן: זה גורם פרטי.
יעל גרמן: אתה לוקח כסף ציבורי ונותן אותו לגורם פרטי.
דוד אמסלם: קודם כל זה כסף שלהם.
דוד אמסלם: אני לא אמרתי להחזיר להם.
יעל גרמן: זה כסף ציבורי שלי, למה שאני אתן את זה לגורם פרטי שאני לא יודעת אחר כך מה הוא יעשה עם זה?
דוד אמסלם: שמעת מה אמרתי?
דוד אמסלם: לא התכוונתי לתת להם.
דוד אמסלם: אני לא פותח את הדיון, אלא להחזיר אותו לאותו מקור.
אבי (אברהם) גבאי: אני רק אגיד לך משהו על זה.
אבי (אברהם) גבאי: אנחנו ישבנו בחלק מהדיונים - - -
דוד אמסלם: למשל, אולי לממן סלים, דרך אגב, זה לא כסף שלך, אני אסביר.
דוד אמסלם: בסופו של ענין בסופר, התוצאה הסופית שאתה מגיע לסופר, אתה רואה את כל העלות של כל המכלול, זה לא מעניין אותך אם שקית כזאת או שקית אחרת או הבמבה.
יעל גרמן: אני מעדיפה שזה יהיה פה, יש ביקורת ציבורית.
דוד אמסלם: אני אמרתי משהו, אף אחד פה לא גונב והכול בסדר עם הביקורת ועם הכול.
דוד אמסלם: כתהליך, אני חושב שאם גבית סכום מסוים מאזור מסוים, אתה יכול לחשוב אם לבנות ביקורת, ולבנות איזשהו נושא, שאתה מחזיר אותו לאותו מקור בנושאים של איכות סביבה.
<טל שוחט: אני חושבת שהשארתי את השקיות הנוספות שהן מוחרגות זה השקיות לתרופות, כל השאר הצגנו את המנגנון.
<טל שוחט: מבחינתנו אפשר להמשיך.
<תומר רוזנר: שאר המנגנונים שנמצאים בחוק, המנגנונים האכפתיים האחרים, דיווחים – מה אתם מציעים?
<טל שוחט: הצעת החוק מדברת על דיווח רבעוני של רשתות השיווק הגדולות למשרד להגנת הסביבה, שבה הם מפרטים כמה שקיות הם מכרו לפי החומרים ומספר השקיות.
<טל שוחט: כמה גבו עבורן, וצריכים להעביר את ההיטל 30 יום אחרי תום כל רבעון.
<טל שוחט: בסוף השנה יש דיווח שנתי שהוא מבקר על ידי רואה חשבון, וזה יאפשר לנו לדעת את הנתונים כל הזמן בזמן אמת.
<תומר רוזנר: המנגנונים האכפתיים שאתם מציעים, נושא שעלה כבר שאתם צריכים להציג אותו.
אבי (אברהם) גבאי: לפני שג'וש עונה, אני רוצה לומר משהו.
אבי (אברהם) גבאי: מאחר והחרגנו את זה מהסופרים הגדולים, כל נושא האכיפה הוא כבר פחות דרמה.
אבי (אברהם) גבאי: זאת אומרת, אנחנו לא מתעסקים עכשיו עם בעל מכולת באיזשהו מקום, עכשיו לך תדע אם הוא נתן, ונשלח לו פקח שיבדוק אותו.
אבי (אברהם) גבאי: שופרסל, המנכ"ל או מגה או כל האחרים, לא יתנו הנחיה לקופאית תתנו בחינם.
אבי (אברהם) גבאי: אנשים לא מחפשים להתעמת.
אבי (אברהם) גבאי: יש לנו הצעה, ואני אומר בסוף זה פרקטי, לא באמת יש בזה שימוש.
אבי (אברהם) גבאי: גם מנגנון דיווח הוא פשוט, מה הם צריכים להגיד?
אבי (אברהם) גבאי: פעם בשלושה חודשים לומר כמה הם מכרו וכמה הם שילמו.
אבי (אברהם) גבאי: אין פה שום דבר מסובך, פשוט.
אבי (אברהם) גבאי: אגב, במקור, רק שתדע, אחד הגורמים שגרם לנו לשינוי בחוק זה היצרנים.
אבי (אברהם) גבאי: יושבים פה יצרנים בהמשך, שישבו – הם היו אמורים בעצם לגבות את הכסף עבור המדינה במקור שזה מטורף.
דוד אמסלם: לא עשינו בזה כלום.
אבי (אברהם) גבאי: לוקחים אנשים שמוכרים שקית ב-7 אג', ואומרים להם תגבו מסים עבור המדינה ב-30 אג' – בעל החשבון בנק, כאילו רק טכנית הסיפור הזה הסתבך להם.
דוד אמסלם: לא, אבל בזה לא עשינו גם כלום, בגלל שאתה לא נותן אופציה לאותו אחד לא לקחת את השקיות.
אבי (אברהם) גבאי: בקיצור, אנחנו פישטנו.
אבי (אברהם) גבאי: הבאנו את זה לבסיס של הדברים, בסוף זה מה שחשוב.
<טל שוחט: רק לעניין של הדיווח.
<טל שוחט: קודם כל מבחינת הקרן לשמירת הניקיון, יש חובת דיווח שנתית של המשרד לקרן על ההכנסות שלה.
<תומר רוזנר: רק שלא מקוימת כראוי.
<טל שוחט: טוב, זה תעשו אכיפה למשרד.
<טל שוחט: שנית, אפשר להוסיף כמובן גם פה חובת דיווח שנתית לוועדה על כל הנתונים שקשורים בכמות של השקיות והתשלומים שהתקבלו ומה נעשה איתן.
אורי מקלב: מה הצפי שלכם?
אורי מקלב: בכמה תהיה הגבייה?
<טל שוחט: אנחנו רוצים כמה שפחות כדי שלא יהיה שימוש.
דוד אמסלם: תודה רבה טלי.
דוד אמסלם: ברשותכם, נשמע את נציגי הסופרים.
<נמרוד הגלילי: דבר ראשון, אני חושב שרשתות המזון תומכות בחקיקה לצמצום השימוש בשקיות הפלסטיק.
<נמרוד הגלילי: עד היום כמו שנאמר פה, הן מוציאות הרבה מאוד כספים על השקיות, שהרבה מהאזרחים לוקחים כמות מעבר למה שהם צריכים.
<נמרוד הגלילי: וכמו שנאמר פה גם בדיון לפני, כל דבר, וכל עלות של שקית כמו כל עלות, מתגלגלת במחירים.
<נמרוד הגלילי: ככל שתהיה הפחתה, אז הציבור יסכים מזה גם מבחינה סביבתית וגם מבחינת עלויות המחירים.
<נמרוד הגלילי: כמה הערות קטנות לעניין החוק עצמו.
<נמרוד הגלילי: בחוק עצמו יש הגדרה לשקית חד-פעמית קלה.
<נמרוד הגלילי: אנחנו חושבים וסבורים שאפשר שקית חד-פעמית שהיא קטנה מ-20 מקרון.
<נמרוד הגלילי: יש שם תוספים שמכניסים לשקיות שיוצרות את החוזק של השקיות - אפשר להגיע לאותה רמה של חוזק.
דוד אמסלם: אתה אומר שהחוזק זה לא רק פונקציה של העובי.
<נמרוד הגלילי: לגבי הנוסח האחרון של החוק, התגלה לנו רק אתמול, אז גילינו שפתאום יש היטל, ושונה משהו מהחוק.
<נמרוד הגלילי: אני לא אתייחס לזה, אבל צריך לראות - אני לא יודע מה זה אומר החוק, אם יש מע"מ, אין מע"מ.
<נמרוד הגלילי: המחיר כולל מע"מ, שלא יהיה פה איזשהו כפל מס.
<נמרוד הגלילי: וצריך לוודא, כמו שיש פיקדון, זה עלות ההיטל שמועבר ולא מעבר לזה.
<נמרוד הגלילי: וגם לראות שאין הבדל בין שקית שנמכרת – אם אין מע"מ, אז אין פה בעיה, באילת או בשאר חלקי הארץ.
<נמרוד הגלילי: לעניין העונשים והעיצום הכספי - אני חושב, כמו שנאמר פה, שהעונשים הם מספיק מרתיעים.
<נמרוד הגלילי: אין צורך להוסיף גם סעיף של עונשין.
<נמרוד הגלילי: מדובר פה ברשתות - - -
דוד אמסלם: אנחנו נגיע לסעיף, נדבר על זה.
<נמרוד הגלילי: הערה אחרונה, ברשותך, כבוד היושב ראש, לגבי מועד כניסה לתוקף, חשוב שיהיה פה זמן היערכות מספיק.
דוד אמסלם: מה זה מספיק?
<נמרוד הגלילי: אני חושב שחצי שנה.
<נמרוד הגלילי: יש פה היערכות טכנולוגית – אם אתה מחבר את המתקן לקופות, וגם לגמור את המלאי שקיים.
דוד אמסלם: בוודאי, הממשלה ביקשה בטפסים שלה שלא נכניס את זה לתוקף, שלא יזרקו את מעטפות המכתבים.
<ערן מאירי: אני היועץ המשפטי של שופרסל.
<ערן מאירי: אנחנו בהחלט מברכים על החוק.
<ערן מאירי: אני חושב שגם היינו שותפים פעילים בכל השלבים של החוק וההצעה הקודמת, וגם מה שהיה קודם.
<ערן מאירי: אני חושב שסך הכול צריך להבין שההפחתה של השימוש בשקיות ניילון, היא מטרה של כולנו, גם של רשתות השיווק, גם של כל מי שנמצא במדינה, כי בסופו של דבר זו השאלה איך המדינה שלנו נראית, וזה בהחלט מבורך.
<ערן מאירי: יש לנו מספר הערות, ואני אומר את זה יותר בפירוט ברגע שניכנס לסעיפי החוק.
<ערן מאירי: באופן כללי הייתי אומר, שאני חושב שלא צריך לעשות את אותה טעות שנעשתה כבר בחוק המזון שבאה והחילה חוק מסוים על רשתות השיווק הגדולות, ואני כרגע לא מדבר על רשתות השיווק הגדולות מול בעלי מכולות ובעלי דוכנים בשוק כזה או אחר.
<ערן מאירי: יש עוד לא מעט עסקים, כולל רשתות הפארם, כולל חנויות מאוד גדולות עם מחזורי מכירות של עשרות ומאות מיליוני שקלים בשנה שאין סיבה שהחוק לא יחול עליהם מבחינת תשלום ההיטל.
<ערן מאירי: כמו שהיום העסקים האלה משלמים מע"מ כמו כל רשת מזון גדולה, אני חושב שגם בעניין הזה צריך לבוא ולהגדיל את מספר הגורמים שמעבירים את ההיטל.
<ערן מאירי: אני חושב שקודם כל זה משרת את תכלית החוק.
דוד אמסלם: הרעיון כאן לדעתי זה לא מחזורי מכירות, וזה לא להטיל על כולם.
דוד אמסלם: הרעיון פה, בגדול, זה למנוע את השימוש, לצמצם את השימוש.
<ערן מאירי: ברור לי שחנות מכולת זה סיפור אחד.
<ערן מאירי: אני אומר לאדוני, רשתות פארם של מחזורים של מיליארדי שקלים שמוכרות מוצרים, לא רק את התרופות ושם באמת יש שקית קטנה לצורך התרופות, הן מוכרות טיטולים, הן מוכרות חומרי ניקוי, הן מוכרות מזון, מוכרות הכול.
<ערן מאירי: אין סיבה שגם שם הנושא של השקיות האלה לא יחול עליו כמו רשתות המזון.
<ערן מאירי: נכון שנורא קל להגיע לרשתות הגדולות שנמנות על חוק המזון, כי עוד פעם, זה למצוא את - - - מתחת לפנס.
דוד אמסלם: אגיד לך, בסדר, אנחנו ניכנס לחוק, אנחנו נדבר על זה שוב.
דוד אמסלם: בגדול, מהסופר בדרך כלל אנשים יוצאים עם 30 שקיות ביד, בסופר פארם מקסימום שניים.
דוד אמסלם: פה חוק המספרים מדבר.
אורי מקלב: אם החוק ראוי, מה אכפת לך שהם לא?
אורי מקלב: אגיד לך, אני יודע את הסיבה.
אורי מקלב: מה אכפת לך, עיניך כל כך צרה שאתה רוצה שלא רק עליי גם על אחרים?
<מאיה יעקבס: אם המטרה זה להפחית שקיות, אז להפחית שקיות.
אבי (אברהם) גבאי: הוא מתחרה שלו.
אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת מקלב, זה לגיטימי, זו דרישה לגיטימית.
אורי מקלב: מה מתחרה?
אורי מקלב: הפירוש הוא שהוא הצטרך להעלות מחירים בגלל - - -
<אבי גבאי: אבל זה מתחרה שלו, הוא לא רוצה לשחק.
דוד אמסלם: נניח שיש עכשיו סופר-פארם ליד שופרסל, אז אני כקונה, אני הרי משלם על השקית, אני.
דוד אמסלם: אם פה לא גובים ממני עבור השקית, נניח בהנחת עבודה שזה אותו מחיר, אז אני אכנס איפה שלא גובים ממני עבור השקית.
דוד אמסלם: יש פה שאלה חכמה, לגיטימית.
אורי מקלב: יש פה עוד מס - - -
דוד אמסלם: זה אתה משלם, הצרכן משלם.
<מאיה יעקבס: זה 10 אגורות, אף אחד לא אכפת לו מעשר אגורות.
אורי מקלב: הוא אחד שיודע מה זה - - - צרכנים, יודע מה המשמעות של עשר אגורות.
אבי (אברהם) גבאי: חבר הכנסת מקלב, אתה מצפה ממנו שהוא התנהג כאילו הוא המועצה לצרכנות.
אבי (אברהם) גבאי: הוא לא המועצה לצרכנות.
אבי (אברהם) גבאי: לגיטימי, יש לו מתחרים.
אורי מקלב: יש משמעות לשקיות האלה.
אורי מקלב: אני מדבר על כל אלה שמדברים שזה רק שקל, יש משמעות.
אורי מקלב: אחד שמבין מה זה קליינטים, יודע שיש משמעות ל-10 אגורות, אני מחזק את מה שאתה אומר, ש-10 אגורות זה משמעותי.
אורי מקלב: לכן הוא מרגיש שזה בר תחרות ה-10 אגורות, זה לא משהו שככה מזלזלים, כמו שנאמר פה, גם שקל זה לא יחשב.
אבי (אברהם) גבאי: אני מסכים.
<ערן מאירי: עוד נקודה נוספת, ואני אומר, נרחיב כשניכנס לחוק.
<ערן מאירי: אני חושב שגם באזור הירקות והפרות, והרי למעשה החוק לא כולל כרגע את השקיות באזור הפרות וירקות בסופרים, אני יודע את זה, כי אני מכיר את זה גם אצלנו.
<ערן מאירי: אני חושב שגם שם אסור שיהיו שקיות גופיה כדי למנוע את אותם דברים שנאמרו כאן.
<ערן מאירי: זאת אומרת, אתה רוצה לקנות מלפפונים ועגבניות, תיקח את זה בשקית באמת שהיא באה במגע, והיא לא שקית גופיה, ואז ממילא היא לא תוכל לשמש גם לדברים אחרים.
<ערן מאירי: אנחנו יודעים שיש מקרים, ואני אומר את זה כאן.
<גידי פרישטיק: אני מייצג את פורום יצרני ומשווקי שקיות בישראל, ונמצאים חברים משם.
דוד אמסלם: אתה מזווית של השקיות.
<גידי פרישטיק: אני מהזווית של השקיות, יותר נכון, מהזווית של הנפגעים, אדוני.
<גידי פרישטיק: אני אפתח, ואתן לאבישי זהבי יותר להרחיב.
<גידי פרישטיק: אדוני, למעשה אנחנו הצד שנפגע.
<גידי פרישטיק: אדוני, יש פה שמחה גדולה כנראה עם קידום החוק.
<גידי פרישטיק: יש פה צד של נפגעים – תעשייה לגיטימית שייצרה שנים ארוכות שקיות, חלק מתעשיית הפלסטיקה, והיא נפגעת קשה.
<גידי פרישטיק: אין לי ספק, וגם עם הגורמים המקצועיים אנחנו נכנסים לאותם מספרים, אנחנו ניזונים מאותם עבודות.
<גידי פרישטיק: עצם הטלת סכום תשלום על הצרכן שרגיל במשך שנים לא לשלם על זה, יביא להפחתה דרמטית, מעל 50% בייצור השקיות, וממילא יש לנו פה - - -
דוד אמסלם: איך הגעת ל-50%?
<גידי פרישטיק: הרי השר קודם אמר 70%, אני קצת יותר - - -
דוד אמסלם: השר אמר שהוא מקווה שזה יצמצם, אנחנו לא יודעים כמה.
<גידי פרישטיק: השר נקב ב-60%, אנחנו מכירים מספרים דומים.
אבי (אברהם) גבאי: אני ציינתי מה נאמר בסקר.
אבי (אברהם) גבאי: בין סקר למציאות יש פער לשני הכיוונים.
<גידי פרישטיק: נכון, אני נותן לזה תג של חצי, זה יכול להיות קצת יותר, יכול להיות קצת פחות, סך הכול אנחנו נסמכים כולנו על אותם עבודות באותם מספרים.
<גידי פרישטיק: לכן, אדוני, גם בהצעת החוק הקודמת, וגם שמענו את הדברים האלה מהשר הנכנס, שיהיה מנגנון של פיצוי לתעשייה הזו.
<גידי פרישטיק: דיברנו על ההיטל, אנחנו חושבים שחלק אינטגרלי מההיטל צריך להיות מיועד גם לפיצוי ליצרנים, גם להסבת מיכון שנדרשת מזה.
<גידי פרישטיק: סך הכול, כולנו רוצים להיות באותה אג'נדה ירוקה.
<גידי פרישטיק: אנחנו נפנה בהמשך לאותם מנגנוני פיצויים שיש.
דוד אמסלם: כמה יצרנים יש?
<גידי פרישטיק: מיד אבישי ירחיב, אנחנו מדברים על לא יותר מעשרה כגדולים.
<גידי פרישטיק: מה שאני רק מסב את תשומת הלב, זה לא פעם ראשונה כשיש שינוי רגולטורי דרמטי, אנחנו ראינו את זה בנושא של פיטום אווזים, ראינו את זה בחוק ההתנתקות, ראינו את זה ברפורמת החלב – בכל אחד מהפרשות האלה, היה מנגנון של פיצוי למי שנפגע בגלל שינוי רגולטורי.
דוד אמסלם: אני יכול לתת רשימה של 200 נושאים, גם כשהוסר האסבסט, אז לא פיצו את המפעל וכו', עזוב, אל תיכנס לזה.
דוד אמסלם: בוא תגיד, אנחנו רוצים פיצוי.
דוד אמסלם: אנחנו חושבים שמגיע לנו פיצוי, בגלל שאנחנו נפגעים, זה בסדר.
<גידי פרישטיק: מצוין.
<גידי פרישטיק: אנחנו רוצים פיצוי, כי אנחנו חושבים שמגיע לנו פיצוי, אדוני.
אורי מקלב: הוא מדבר על צמצום של 50%.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, הוא מדבר על גופיות שהם חלק מהשוק, זה באמת ביטול כל ה-20 מתחת ל-20 מיקרון.
אורי מקלב: אתה מדבר על צמצום של 50% מהייצור, במקום 2.2 מיליארד, ייצרו עכשיו רק מיליארד ומאה?
<גידי פרישטיק: כן, אדוני.
<גידי פרישטיק: כולם, למעשה, עומדים על אותו - - -
דוד אמסלם: אני רוצה לומר גם לפי הנתונים של השר זה מתחלק 60%, 40%, אז ממילא ה-40% ממשיך, 60%, אז גם ב-60%, נניח, אם ירד לדעתי 30% אפילו, אז בסך הכול במצטבר, אנחנו מדברים שצמצום זה 10%, 15%, אבל זה גם דבר גדול, אבל בוא נתקדם.
אורי מקלב: אפשר לדעת בשקלים, אדוני היושב ראש?
אורי מקלב: הוא מדבר על 50%, מה המחירים?
אורי מקלב: אתה מדבר על 50 מיליון?
אורי מקלב: בכמה צמצום השוק יהיה.
אורי מקלב: כמה היום וכמה הוא יצמצם?
דוד אמסלם: כל השוק אומר השר בערך 60 מיליון.
<תומר רוזנר: 80 מיליון.
אורי מקלב: זה 40 מיליון שהוא מדבר.
דוד אמסלם: הוא מדבר על משהו כמו 10%, 15%.
<גידי פרישטיק: הצמצום, גם לפי הנתונים שהמשרד נותן, למעשה כולנו נסמכים על שתי עבודות – העיקרית שבהן היא של מוסד שמואל נאמן, שריכזו גם מה שקורה בעולם, וגם סקרים שהם עשו.
<גידי פרישטיק: אנחנו מדברים על הפחתה של מחצית ו-10 אג'.
<גידי פרישטיק: אני חושב שאנחנו תמימי דעים אם המשרד מעוניין.
דוד אמסלם: היות ואנחנו הולכים רק על הסופרים שהם מהווים 60%, אז קודם כל 40% נשאר.
דוד אמסלם: מה-60% גם אם ניקח 50% יש 30% מההיקף הכללי.
דוד אמסלם: אז אנחנו מדברים על 30% בהנחת עבודה אופטימית מאוד שזה יצומצם ב-50%, ושהכול אתה מייצר.
דוד אמסלם: כבר אמרתי, ב-15% בכללי אני אשמח מאוד.
אורי מקלב: יש חלק מייבא, ויש חלק ליבוא גם.
<גידי פרישטיק: אני לא רוצה לעכב את ההתקדמות אדוני, אני אתווכח אתך בהמשך.
<גידי פרישטיק: הנושא של המגבלה של ה-20 מיקרון היא גם משפיעה על שאר השוק, אבל בוא נשאיר את זה באמת להמשך.
<גידי פרישטיק: אין ספק שאנחנו חוטפים מכה קשה.
<אבישי זהבי: אין לי הרבה מה להוסיף על דברי חברי, אבל באמת אני שמח שהשר היה קשוב, וקודם כל הוציא מאתנו את האופרציה של הגבייה, זה דבר שהוא באמת בלתי ישים עסקית עבור עסקים יצרנים.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא רק לא ישים, זה בכלל לא משמש את מטרת החוק.
דוד אמסלם: זה לא עוד מס - - - תגבה למדינה, אלא יש רעיון שאותו אחד שבא לסופר, ואומרים לו זה עולה 10 אג', אז הוא יכול לא לשלם, להשאיר את זה וללכת.
<אבישי זהבי: מדברים על זה בהינף יד, אבל חשוב להבין שהתעשייה הזאת קיימת עשרות שנים.
<אבישי זהבי: אנחנו בתוך הפורום כ-6 יצרים, אנחנו רואים גם הקטנים יותר שהם עוד כמה וכמה עסקים.
<אבישי זהבי: חשוב להבין, שאנחנו כבר בשנה וחצי האחרונות, והשר מודע לזה, נפגענו מאוד מתלאות הרגולציה.
<אבישי זהבי: יש חוק, אין חוק, יש ממשלה, אין ממשלה, צריך להבין שכיצרנים שמשווקים לרשתות השיווק המקומיות, אני לא מדבר אתכם על מקומות אחרים שמשווקים לשוק החופשי שעליהם לא מדברים בכלל, שזה תעשייה ברשות הפלסטינית שמחלקת שקיות חופשי, וכולם יודעים את זה, רק לא מדברים על זה.
<אבישי זהבי: אנחנו העסקים הלגיטימיים שמשלמים מיסוי, מע"מ.
<אבישי זהבי: יש לנו תיק ניכויים, מעסיקים מאות עובדים.
<אבישי זהבי: בסופו של יום החוק הזה ופגיעה שיפגע בנו בצורה כזו או אחרת, חלקנו לא ישרדו גם בירידה של 20%, 30%, תלוי בגודל העסקים, וזה אומר פיטורי עובדים ושליחתם הביתה.
<אבישי זהבי: אותם עובדים שבסופו של דבר צריכים להגיע לסופר-מרקט, ולקנות שקיות במחיר כזה או אחר.
<אבישי זהבי: צריך לקחת את זה בחשבון.
דוד אמסלם: תגיד לי, כמה שקיות אתה מייצר?
דוד אמסלם: מה נפח הייצור לשקיות האמורות האלה לסופר?
דוד אמסלם: מתוך סך היקף הייצור שלך.
<אבישי זהבי: אני אענה לך.
<אבישי זהבי: קודם כל אנחנו מוגבלים מטעם חוק ההגבלים העסקיים, את כל הנתונים העברנו למשרד בצורה מסודרת דרך משרד עורכי הדין.
<אבישי זהבי: אנחנו מדברים פה על הרבה טונות, פחות או יותר במספרים שמדברים עליהם כאן.
<אבישי זהבי: ולכן חשוב להבין שבמספרים כאלה מדברים על סגירת עסקים, או הקטנת עסקים וברצון להסבתם לדברים אחרים שהעסקים האלה שהם עסקים לגיטימיים שהם גם ייעודיים מבחינת המיכון שלהם.
דוד אמסלם: אף אחד לא אומר שהם לא לגיטימיים, אבל בסופו של דבר מדינת ישראל רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: תראה, הרבה מוצרים יצאו מהליין לאורך השנים בגלל שרצינו להשתפר.
דוד אמסלם: אז ברור שאנחנו לא בגלל זה לא מוציאים אותם.
דוד אמסלם: אתה מעלה טענה לגיטימית, שאני שמח שהשר נתן לה את הדעת בזה שצריך לשפות אתכם בגין המעבר הזה, זה אני מסכים, גם יש קופה, דרך אגב, יש מאיפה.
<אבישי זהבי: לא פשוט רוצים להסתובב סביב חומות יריחו לחפש את הכסף.
<מאיה יעקבס: אני מנכ"ל עמותת "צלול".
<מאיה יעקבס: אני רוצה קודם כל להתייחס לעניין הזה, יש פה טעות מהותית של כל צורת הדיון.
<מאיה יעקבס: "צלול" היא עמותה ששומרת על הים.
<מאיה יעקבס: אנחנו פועלים להגנה מפני השקיות האלה, כי השקיות זה אחד הגורמים המזהמים ביותר לים שישנם.
<מאיה יעקבס: "צלול" יחד עם המועצה לישראל יפה, פועלת כבר הרבה שנים לקידום חקיקה נגד השקיות.
<מאיה יעקבס: אני מזכירה לכם שהדיון התחיל כשדיברנו על שקל לשקית, שאז זה באמת היה משהו משמעותי.
<מאיה יעקבס: כל הדיון הזה בין 10 אג' לשקל.
<מאיה יעקבס: 2.5 מיליארד שקיות בשנה, וכל אחד בממוצע 20 דקות בלבד, זה אומר שכל חודש אנחנו מאבדים זמן, ומושכים זמן, זה עוד 166.5 מיליון שמחולקות.
<מאיה יעקבס: השקיות האלה גורמות לזיהום חמור מאוד.
<מאיה יעקבס: מאות אלפי בעלי חיים מתים בעולם בכל שנה מפגיעת שקיות.
<מאיה יעקבס: על פי אמנת ברצלונה שישראל חתומה עליה, אנחנו מחויבים להפחית את כמות השקיות מכיוון שיש להם פגיעה ימית חמורה מאוד.
<מאיה יעקבס: אנחנו חוששים שהחוק במתכונתו הנוכחית היא כסות מראית עין, והטעיית הציבור בלבד, והיא לא באמת תממש את מתכונתה.
<מאיה יעקבס: השקיות האלה מתפרקות בים.
<מאיה יעקבס: יש בימים ובאוקיינוסים מה שנקרא פלסטיק supe, הן מתפרקות לחלקיקים קטנים, זה חוזר אלינו במעגל המזון כי דגים ובעלי חיים אוכלים אותם.
<מאיה יעקבס: והחוק הזה כרגע במתכונתו הנוכחית, במקום שיהיה מהפכה שמדברים עליה, הוא בעצם בדיחה, מצג שווא.
<מאיה יעקבס: לצערנו הגדול מאוד, יש פה סיטואציה שבה בעצם ממשלת ישראל מפחדת להעביר את החוק במתכונתו.
<מאיה יעקבס: אני מבינה שצריך לעשות פשרות, אבל 10 אג' כשבקנייה ממוצעת משתמשים - - -
דוד אמסלם: בואי ותראי לנו את המצגת בלי קשר לכסף.
<מאיה יעקבס: זה מה שאנחנו צריכים.
<מאיה יעקבס: הרעיון הוא תמריץ כלכלי, זה המשמעות.
<מאיה יעקבס: הדברים האחרים זה בעיקר הנושאים של החוק, וכשנעבור על החוק, אני אשמח להוסיף אותם.
<מאיה יעקבס: יש פה בעיה של אין מנגנון לבחינת האפקטיביות של החוק.
<מאיה יעקבס: אין הגדרת יעדים להפחתה של הכמויות.
<מאיה יעקבס: אין תמריצים מול הרשתות להפחית את הכמויות שיימכרו.
<מאיה יעקבס: השקיות של המזון, כבר דיברנו עליהם, של המזון בתפזורת שיכולים לשמש אחר כך בקופות.
<מאיה יעקבס: עוד טענה שעולה שבגללה כאילו מתייחסים ליוקר מחיה, ושזה משמש אנשים אחר כך לשימוש חוזר, אם זה הפסולת של בעלי חיים, ושקיות אשפה בבית.
<מאיה יעקבס: בשקיות האלה אפשר לעשות את השימוש שעושים בשקיות אריזה של הירקות, בשקיות לחם ישנות, בשקיות מזון אחרות.
<מאיה יעקבס: יש מספיק מוצרים אחרים שאפשר להשתמש בהם, כדי לאסוף, תסלחו לי, את הקקי של הכלבים, ולא בגלל זה צריך לטעון לעלייה ביוקר המחיר.
<מאיה יעקבס: כל נקודת המוצא של השיח הזה, אנחנו שוכחים שהרעיון הוא לא כמה כסף יגבו מהציבור, אלא לגרום לציבור לא להשתמש בשקיות האלה.
<מאיה יעקבס: בעולם אוסרים על השימוש בהם לחלוטין.
<מאיה יעקבס: הרבה יותר קל להוריד את המחיר ולהיטיב עם הציבור בדיעבד מאשר להעלות אותו שזה מה שהמשרד טוען שהוא רוצה לעשות עכשיו.
<מאיה יעקבס: וכשהיה משבר המים, והוסיפו איזשהו מס על עודפי מים בייצור, בשימוש האישי, המשפחתי, זה השפיע בצורה משמעותית והוריד בעשרות אחוזים את השימוש.
<מאיה יעקבס: תודה רבה.
<אסף רוזנבלום: אני "מאדם טבע ודין".
<אסף רוזנבלום: קודם כל אני רוצה לברך את השר, ואת המשרד להגנת הסביבה.
<אסף רוזנבלום: בהחלט חוק שראוי לקדם אותו.
<אסף רוזנבלום: אנחנו כבר הרבה שנים מחכים.
<אסף רוזנבלום: באמת, חוק שההצדקה העיקרית לו היא זניחה של דפוסי צריכה חד-פעמיים, ומעבר רב פעמיים.
<אסף רוזנבלום: וגם הערך החינוכי שהציבור רואה את השקיות האלה, ומבין שצריך לצמצם.
<אסף רוזנבלום: אבל בכל זאת, אני חושב שהחוק במתכונת הנוכחית דורש כמה תיקונים בסיסיים כדי שהוא יציג את המטרה שלו.
<אסף רוזנבלום: הדבר העיקרי שחסר בחוק כרגע, הוא החזון.
<אסף רוזנבלום: כלומר, מדברים על מטרה כללית של הפחתת צריכה.
<אסף רוזנבלום: אני שואל את המשרד, כמה שקיות אתם רוצים להפחית?
<אסף רוזנבלום: כמה?
<אסף רוזנבלום: לאן אתם רוצים להגיע עם החוק הזה?
<אסף רוזנבלום: מכאן אמור להיגזר כל המבנה של החוק, אני לא אדבר עכשיו על 10 אג'.
דוד אמסלם: אני אשאל אותך את השאלה הבאה.
דוד אמסלם: אני אענה במקום השר.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים להגדיר איזשהו יעד, אתה צודק.
דוד אמסלם: הגדרנו יעד 50%.
דוד אמסלם: עכשיו בסופו של דבר פונקציית ההשפעה המרכזית היא עלות השקית.
דוד אמסלם: אם קבענו אותה ב-10 שקלים, בזה גזרנו את היעד, רק אנחנו לא יודעים מהו.
דוד אמסלם: אני אומר כרגע השר מה אמר?
דוד אמסלם: אמר, חבר'ה, בואו נקבע 10 אגורות, ובוא נתקדם ונראה.
דוד אמסלם: אם נראה בסופו של דבר באמת שזה לא מפחית שום דבר, אז יכול להיות שצריך להעלות.
מיכל רוזין: אבל מה יעד ההפחתה?
דוד אמסלם: יעד ההפחתה זה להפחית את כל השקיות תמיד שלא יהיה שום שקית.
דוד אמסלם: אבל עכשיו הוא רוצה להתקדם, באופן, מה שנקרא היות ואין לנו ניסיון, אז אנחנו מתקדמים על עיקרון ניסוי ותהיה.
דוד אמסלם: עכשיו הוא לפי זה התאזן.
דוד אמסלם: כך אולי יקרה נס, וה-10 אגורות האלה, בסוף האנשים הסתכלו, יגידו, אתה יודע מה, לא לוקחים שום שקית, לא רוצים שקיות, נבוא עם סלים.