GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: קודם כל אנחנו מקדמים בברכה את חבר הכנסת יצחק וקנין, אחי ורעי.
<פלג אוריון: כמובן.
<פלג אוריון: ואנחנו מצויים במשא ומתן כרגע עם - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא מאד עוזר לחקלאים.
<פלג אוריון: מאד, מאד.
דוד אמסלם: זה אמיתי, למי שלא יודע.
<פלג אוריון: מאד.
<אברהם דניאל: יודעים, יודעים.
<פלג אוריון: ואנחנו מצויים במשא ומתן כרגע וכמו שהצלחנו לבטל את מס המעסיקים, שיצא מכתב של שר האוצר שהודיע על ביטולו, אנחנו ככה מקווים גם להצליח בשאר הנושאים ואנחנו חושבים שביטול האגרות והפחתת כל העלויות רק יתנו תרומה לנושא של יוקר המחייה במדינה.
<אברהם דניאל: דניאל אברהם, יושב ראש התאחדות החקלאים החדשה.
דוד אמסלם: מה ההבדל בין החדשה לישנה?
<אברהם דניאל: כי יש לנו חילוקי דעות עם הישנה.
דוד אמסלם: אז כל פעם שיש חילוקי דעות פותחים חדשה?
<אברהם דניאל: כן, אנחנו מקווים שעוד ירבו, אבל זאת לא הבעיה.
<אברהם דניאל: הבעיה, כולם סובלים מאותה בעיה.
<אברהם דניאל: תראה, בעניין האגרות, יש לי את הרעיון המאד פשוט.
<אברהם דניאל: הרי ממשלת ישראל עשתה את החשבון מה העלות.
<אברהם דניאל: איך היא עשתה את זה?
<אברהם דניאל: הדוגמא הכי מתאימה זה בסיעוד.
<אברהם דניאל: מה שלוקחים בסיעוד, שייקחו מאיתנו.
<אברהם דניאל: זאת העלות האמיתית של האגרות, חד וחלק.
<אברהם דניאל: לדעתי, מהמספרים הקודמים שאני זוכר אותם, אני לא יודע, אולי חל שינוי כרגע, אבל לדוגמא האגרה היא 350 שקלים.
דוד אמסלם: לפני שאתה אומר את המשפט הזה, לפחות תבדוק את המספרים.
דוד אמסלם: אולי השתנה לרעה, אז מה תעשה?
<אברהם דניאל: לא, לא, לא השתנה.
<אברהם דניאל: אני מקבל את זה אוטומטית.
<אברהם דניאל: תאמין לי מקבל את זה.
<אברהם דניאל: 350 שקלים היה.
<אברהם דניאל: מי שמצבו קשה, אז הוא שילם 175 שקלים.
<אברהם דניאל: אז אני רוצה את ה-350 שקלים שזאת העלות האמיתית.
<אברהם דניאל: אין צורך מעבר לכך לשלם.
<אברהם דניאל: שנית, כפי שהסבירו לך, אמרו לך ההקצאה היא פעם בשנתיים.
<אברהם דניאל: אז אם ההקצאה היא פעם בשנתיים, למה אתה לוקח את האגרה.
<אברהם דניאל: בוא נניח אתה עובד, אז פעם בשנתיים עבדת, בשביל מה פעמיים לקחת?
<אברהם דניאל: תגיד עוד שנתיים, עוד שלוש, תיקח לפי השנים שנתת את ההקצאה.
<אברהם דניאל: דבר שני, בנושא של ההקצאה של העובדים הזרים, ממשלת ישראל לא מתערבת בכמה טרקטורים אני עובד במשק.
<אברהם דניאל: דרך אגב, אני מגדל 400 דונם פרחים.
<אברהם דניאל: היא לא מתערבת בכמה טרקטורים אני קונה, כמה עובדים אני מעסיק.
דוד אמסלם: איזה פרחים אתה מגדל?
<אברהם דניאל: שושן צחור, לימאניום, ליזיאנטוס.
<אברהם דניאל: נוריות.
דוד אמסלם: יש לך חממות?
<אברהם דניאל: הכל כמעט בחממות.
דוד אמסלם: 400 דונם?
יצחק וקנין: חבר הכנסת אמסלם, אתה יודע למה הוא מגדל 400 דונם?
יצחק וקנין: כי פעם היו 70,000 חקלאים, היום יש 6,000.
יצחק וקנין: הוא לקח כנראה את כל הדונמים של החברים שלו, כי כולם נפלו, אחד אחרי השני.
<אברהם דניאל: אנחנו שלושה משקים.
<אברהם דניאל: גם הבנים שלי בעסק, אז כולנו.
יצחק וקנין: זו המציאות דרך אגב, בכל המושבים.
יצחק וקנין: אצלי במושב אחד מגדל את כל הדונם של המושב.
יצחק וקנין: או עקרנו, או לא - - -
<אברהם דניאל: אז עושים לנו הקצאה.
<אברהם דניאל: מה עושים אותנו בהקצאה?
<אברהם דניאל: עושים אותנו רמאים ושקרנים, בואו נדבר בעברית.
<אברהם דניאל: אני אוהב לשים את הדברים על השולחן.
<אברהם דניאל: כל אחד מתחיל לדמיין לו את השטחים ואף אחד לא יכול לשלוט בזה ואף אחד לא יכול לבדוק את זה והם לא יכולים לעשות שום דבר בעניין הזה.
<אברהם דניאל: אני בא ואני אומר תתני לי את העובדים על פי צורך, גברתי.
<אברהם דניאל: אל תחליטי בשבילי כמה עובדים אני אעסיק.
<אברהם דניאל: מה קורה היום במכסה?
<אברהם דניאל: יהודית אמרה לך, המשקים הגדולים נדפקים.
<אברהם דניאל: אנחנו מגנים על הקטנים.
<אברהם דניאל: זאת אומרת אם יש לי ייבול, אני משאיר פרחים בשטח כי אני לא מסוגל לקטוף אותם, או פירות, או ירקות.
דוד אמסלם: יש מצב כזה?
<אברהם דניאל: בהחלט, איזו שאלה?
דוד אמסלם: בפועל?
<אברהם דניאל: איזו שאלה?
<אברהם דניאל: אני אתן לך מסמך של משרד החקלאות, עשינו עבודה על הפרחים.
<אברהם דניאל: 30% מכמות הפרחים אינם משווקים.
דוד אמסלם: דקה, ברשותך פאוזה.
דוד אמסלם: אני יכול לקבל איזה שהוא מסמך רשמי מכם שזה המצב?
<אברהם דניאל: אני אביא לך מסמך.
<אברהם דניאל: העבודה של משרד החקלאות, כלכלנית בשם ברכה חתומה על זה, שכותבת לך – 30% מכמות הפרחים נזרקים לפח.
<אברהם דניאל: ואתה שילמת את הכל - - -
דוד אמסלם: בגלל מחסור בעובדים?
<אברהם דניאל: כן, בגלל העובדים.
<אברהם דניאל: אתה רוצה, תן לי את המייל שלך, אני אעביר לך את זה במייל, מסודר.
<אברהם דניאל: את העבודה שלה.
דוד אמסלם: הייתי מבקש שתעביר את זה למנהלת הוועדה.
דוד אמסלם: זה דבר שלא ידעתי.
דוד אמסלם: חמור.
דוד אמסלם: אני רואה את זה כדבר חמור, בלי קשר לכלום.
דוד אמסלם: תעביר לנו את העסק הזה.
<אברהם דניאל: חד וחלק.
<אברהם דניאל: עכשיו, אני בא ואומר תן לי את זה לפי הצורך.
<אברהם דניאל: לא יהיה יותר עובדים.
<אברהם דניאל: לדוגמא, הרי כל המיסוי שהטילו עלינו, למה?
<אברהם דניאל: באו ואמרו נטיל מיסים ואגרות על מנת שלמעסיק לא יהיה כדאי להעסיק את העובדים הזרים, ובכך ניצור מקומות עבודה למובטלים.
<אברהם דניאל: אף ישראלי לא בא.
<אברהם דניאל: בשנת 2012 נתוני משרד החקלאות והביטוח הלאומי קלטו 12 עובדים.
<אברהם דניאל: בשנים 2013 ו-2014 קלטו סביב 400-500.
<אברהם דניאל: שאלתי אותם – כמה נשארו?
<אברהם דניאל: אמרו, את הנתון הזה עדיין אין לנו.
דוד אמסלם: כמה נקלטו?
<אברהם דניאל: בשנת 2012 – 12 עובדים.
דוד אמסלם: אתה אומר היום אפילו - - -
<אברהם דניאל: לא, אחר כך, בשנת 2013 הם קלטו 300, גם בשנת 2014 וגם בשנת 2015 קלטו את המספר הזה.
<אברהם דניאל: אבל כמה נשארו?
יצחק וקנין: אני אגיד משהו בקשר למה שהוא אומר.
יצחק וקנין: לפני כארבע שנים, חמש שנים אפילו, הייתי בסיור בנושא הזה של העסקת עובדים ישראלים בחקלאות.
יצחק וקנין: לקחתי את צוות הרפרנטים של משרד האוצר, מעיין הייתה מטפלת במשרד החקלאות.
יצחק וקנין: נסענו לדרום עם מנכ"ל משרד החקלאות, עם ארגון חקלאי ישראל.
יצחק וקנין: הלכנו עם סגן שר האוצר, איציק כהן.
יצחק וקנין: גם אז הוא היה סגן שר האוצר.
יצחק וקנין: הלכנו, סיירנו בשטח.
יצחק וקנין: הוא אמר חברה', תביאו עובדים ישראלים, בואו ניתן להם העדפה, ניתן להם עוד תמריצים להעסקה.
יצחק וקנין: אני רוצה להגיד לך, אין דבר כזה שישראלי יבוא לעבוד ב-40 מעלות חום, ב-38 מעלות בתוך חממות.
יצחק וקנין: הבינו את זה.
יצחק וקנין: היינו בתוך החממות.
יצחק וקנין: הראנו את הדברים.
יצחק וקנין: הראינו את הבעיה הקשה.
יצחק וקנין: עכשיו, יש עוד בעיה שהם נגעו בה.
יצחק וקנין: הרי מה קרה?
יצחק וקנין: לקחו את המגזר החקלאי ונתנו לו מכות מכל הכיוונים.
יצחק וקנין: היחידים ששילמו מס זה החקלאים.
יצחק וקנין: למה, על העובד הסיעודי משלמים איזה מס?
יצחק וקנין: קבעו להם עוד 140 מיליון מס שהחקלאים שילמו אותו, מלבד האגרות האלו, שהאגרות האלו משולמות גם בהכפלה יותר מכל עובד זר אחר.
דוד אמסלם: לא הבנתי, מה זה 140, יצחק?
דוד אמסלם: חוץ ממס ה - - -
יצחק וקנין: אז חוץ מזה היה מס מעסיקים.
יצחק וקנין: עכשיו אנחנו ביטלנו אותו אחרי מלחמת עולם, ביטלנו אותו.
יצחק וקנין: הוא מבוטל.
יצחק וקנין: עד שנת 2015, כל השנה שולם גם מס המעסיקים.
יצחק וקנין: זה עוד 140 מיליון.
יצחק וקנין: רק החקלאים שילמו.
יצחק וקנין: ולמה?
יצחק וקנין: כי באו מתוך אותה מגמה שדיבר עליה דניאל, אולי לא יובאו יותר עובדים זרים.
יצחק וקנין: התחילו במתווה הפחתה.
יצחק וקנין: את מתווה ההפחתה הזה עצרנו.
יצחק וקנין: אם לא היינו עוצרים היינו בקטסטרופה בחקלאות, אני אומר לכם את זה.
יצחק וקנין: אף עובד ישראלי לא מוכן להיכנס.
יצחק וקנין: וגם שלחנו מסמכים על הפלסטינים שנכנסים בפיקים.
יצחק וקנין: כשיש איזה מקרה חירום או אירוע ביטחוני, אנחנו בצרה צרורה.
יצחק וקנין: אז כולם צריכים להבין איפה אנחנו נמצאים.
יצחק וקנין: אני אומר חברה', חקלאים הולכים ומתרסקים אחד אחרי השני.
יצחק וקנין: אני פה זועק את הזעקה יותר מדי זמן.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, המצב הוא לא טוב.
יצחק וקנין: החקלאות נמצאת במצב קשה.
יצחק וקנין: מחיר המים האמיר, ועוד עלינו מתגוללים כולם.
יצחק וקנין: גם במחירים שאנחנו מקבלים עבור כל התוצרת שלנו.
יצחק וקנין: אני אומר לכם, חברה', החקלאות נמצאת במשבר הגדול ביותר שלה, ואם לא נעשה משהו, זה שאנחנו רואים את מה שאנחנו רואים, כל זה יכול להתרסק ברגע אחד.
יצחק וקנין: אנחנו בשעת הש' של החקלאות.
דוד אמסלם: דרך אגב, בגלל זה אנחנו עושים את הדיון.
דוד אמסלם: אברהם דניאל, בוא תתכנס.
<אברהם דניאל: תראה, גברת שושנה נתנה לך דוגמא שיש עובדים זמניים, שהחקלאים יכולים לקחת אותם, אבל היא רק הבהירה בעיה קטנה.
<אברהם דניאל: כשאתה משלם אגרות קשות מראש בשביל לקבל את העובדים.
דוד אמסלם: אותם זמניים?
<אברהם דניאל: כן, אותם זמניים.
<אברהם דניאל: אז אני בא ואומר תשמע, אני פושט את הרגל בין כה, מה אני צריך עוד לשלם מראש?
<אברהם דניאל: על מה?
<אברהם דניאל: תנאים סוציאליים ולא יודע איזה המצאות הם ממצאים גם.
<אברהם דניאל: עכשיו תראה, אני אתן לך עוד דוגמא.
<אברהם דניאל: היא העלתה עוד דבר וזה עבר לך ליד האוזן, לא שמת לב, אבל היא אמרה מה שאמרה.
<אברהם דניאל: היא אמרה לחסל את החקלאות במילה פשוטה.
<אברהם דניאל: היא אמרה אנחנו חושבים על שיטת צדק, איך לחלק את העובדים.
<אברהם דניאל: אנחנו ניקח חברות כוח אדם והן תעשנה את זה, היא מדברת בשיטת הבניין.
<אברהם דניאל: חברת כוח אדם לא עובדת בחינם.
<אברהם דניאל: חברת כוח אדם תגבה תשלום מהחקלאי עבור זה שהיא מספקת לו את העובד.
<אברהם דניאל: אז היא רוצה לחסל את החקלאות?
<אברהם דניאל: ומילה אחרונה, משפט אחרון שאני רוצה להגיד לך.
<אברהם דניאל: אני לא חושב שיש פגיעה בחקלאים - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, דרך אגב, איך אתה מביא היום את העובד?
דוד אמסלם: אתה מביא אותו באופן אישי?
<אברהם דניאל: היום אנחנו מגישים את הבקשה, אנחנו מקבלים אותו - - -
דוד אמסלם: איך אתה מקבל אותו?
דוד אמסלם: מי מביא לך אותו?
<אברהם דניאל: אנחנו פונים לחברות כוח אדם.
<אברהם דניאל: זו מטלה נוספת שהם הטילו עלינו, שאנחנו משלמים לחברות כוח אדם - - -
דוד אמסלם: נניח שהם לא היו אומרים לך, אתה היית נוסע לתאילנד להביא אותם?
<אברהם דניאל: אין לי בעיה להביא תאילנדי.
<אברהם דניאל: אתה יודע מה, בעבר, לפני השיטה הזאת - - -
יצחק וקנין: הייתה חברת כוח אדם - - -
<אברהם דניאל: לא, אבל אני הייתי קובע מי העובדים.
<אברהם דניאל: העובדים שלי היו נותנים לי את השמות מתאילנד והם היו מגיעים והייתי מקבל בדרך כלל עובדים טובים.
<אברהם דניאל: בדרך כלל, 99% זה בול, עובדים טובים שקיבלתי.
<אברהם דניאל: עכשיו תראה, מה היא אמרה למעשה?
<אברהם דניאל: חברות כוח אדם זו פגיעה בנו.
<אברהם דניאל: אנחנו לא נוכל לעמוד בעלויות האלה.
<אברהם דניאל: זה דבר שהולך להרוג את החקלאות, מעבר למחירי המים שאיציק דיבר ומעבר לדברים האלה.
דוד אמסלם: לא הבנתי, אתה לא עונה לי.
דוד אמסלם: היום איך אתה מקבל את העובד?
<אברהם דניאל: היום אני מקבל את העובדים הזרים באמצעות חברות כוח אדם.
דוד אמסלם: ואתה לא משלם להן?
<אברהם דניאל: אני משלם להן, בטח משלם להן.
דוד אמסלם: זה אותן חברות?
<אברהם דניאל: לא, לא, אבל חברות כוח אדם שהיא מדברת, שהם מנפיקים את התלוש, זאת אומרת - - -
<אברהם דניאל: כן, אני לא המעסיק בפועל, אתה מבין?
<אברהם דניאל: ברגע שאני לא מעסיק בפועל, אז הוא יתקע לי את המחיר - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת החברה היום מביאה לך את העובד, אתה מעסיק אותו בפועל.
<אברהם דניאל: אני מעסיק אותו בפועל.
דוד אמסלם: זה בחברת השמה היום, הבנתי.
<אברהם דניאל: דרך אגב, הם לא נגעו בעניין הזה שמשרד הכלכלה כבר מחפש אותנו ביום יום.
<אברהם דניאל: אתה יודע, הוא הופך לנו את המשקים.
<אברהם דניאל: תפסת חקלאי, חקלאים מזיעים מדמעה.
<אברהם דניאל: גם אם טעית, תשמע, אני לא משפטן.
<אברהם דניאל: גם אם אני הולך לעורך דין ומישהו תבע אותי, עורך הדין הולך לספר, מסתכל באיזה פסקה איזה זה.
<אברהם דניאל: מה, הוא זוכר בעל פה את החוקים?
<אברהם דניאל: משרד הכלכלה מחפש את החקלאים בתביעות.
<אברהם דניאל: אתה יודע מה, הן אינן מוצדקות.
<אברהם דניאל: גם כשניתן להזהיר את הבן אדם, אין אזהרות.
<אברהם דניאל: הכל פלילי.
דוד אמסלם: טוב, אנחנו לא שם, נשמה.
דוד אמסלם: תגיד לי, כמה עובדים יש לך?
<אברהם דניאל: יש לי בפועל 33 עובדים מאושרים על ידי משרד החקלאות.
דוד אמסלם: וכמה אתה צריך?
<אברהם דניאל: אני צריך לפחות 80 עובדים.
דוד אמסלם: וקיבלת הסבר למה?
<אברהם דניאל: אין לי הסבר.
<אברהם דניאל: ההסבר, אתה גדול, זה מה שיש.
<אברהם דניאל: אז עשיתי שלוש חברות, שכל חברה תקבל 11.
<אברהם דניאל: אתה מבין, זה בשביל בלוף.
<אברהם דניאל: אתה משלם רואה חשבון, אתה משלם מאזנים.
דוד אמסלם: ככל שאתה יותר קטן אתה מקבל, יש לזה מינימום?
<אברהם דניאל: כן, כן.
<אברהם דניאל: אז השנה הקמתי עוד חברה בשביל לקלוט.
<אברהם דניאל: שנה הבאה אני אקבל אולי עוד יותר עובדים והכל זה הוצאות.
דוד אמסלם: זאת אומרת אתה אומר שבאופן בסיסי ה-25,000 עובדים במדינת ישראל לא מספקים את החקלאים - - -
<אברהם דניאל: הם גם לא מחולקים נכון.
דוד אמסלם: אלא אנשים כבר בעצם התייצבו סביב המספר הזה כאילוץ.
<אברהם דניאל: זה אילוץ.
<אברהם דניאל: מילה אחרונה, אני לא חושב שיש לנו פגיעה בחקלאים בסופו של יום.
<אברהם דניאל: אני כחקלאי הייתי מבקש ממשלת ישראל לנתק את האינפוזיה, ושתגמור עם החקלאות, תגמור את הסיפור.
<אברהם דניאל: בסופו של דבר הפגיעה היא באזרחי מדינת ישראל, וזה מה שהפקידות לא מבינה ולצערי הרב הם אלה שמנהלים את המדינה.
<אברהם דניאל: הם לא מבינים ואני אתן לך רק דוגמא.
<אברהם דניאל: נניח נקבל פירות וירקות באירופה בחינם.
<אברהם דניאל: מדינות ערב אתה לא יכול להישען עליהן שהן תספקנה את התוצרת החקלאית.
דוד אמסלם: לא, תעצור.
דוד אמסלם: לא, לא, דניאל, תעזור, אתה מדבר כבר 10 דקות שנתתי לך, מצוין, אבל אתה נכנסת כבר ליחסי החוץ של מדינת ישראל.
<אברהם דניאל: לא, לא.
<אברהם דניאל: זה עניין של כלכלה.
דוד אמסלם: אל תדאג למדינת ישראל.
דוד אמסלם: אל תדאג לכלכלה, תדאג לעצמך.
<אברהם דניאל: תודה.
<נועם בלום: שמי נועם בלום, אני הבעלים ומקימה של חוות צברי אורלי מרמת הנגב.
<נועם בלום: אני חבר הנהלת התאחדות החקלאים החדשה, יחד עם אברהם דניאל.
<נועם בלום: אני מגדל 1,167 דונם של צברים מזני טיפוח שאני המטפח שלהם.
<נועם בלום: אני עוסק במחקר חקלאי.
<נועם בלום: הבן שלי עובד איתי בניהול החווה, מה שאנחנו קוראים בן ממשיך.
<נועם בלום: אני אומר בפתיח, ואני אומר את הדברים כי יושבים פה אנשים שבאים מהסקטור החקלאי ויושבים פקידים מצד שני.
<נועם בלום: הסקטור החקלאי כולו נתון לחסדי פקידים במדינת ישראל.
<נועם בלום: אנשים נפלאים וטובים חלקם הגדול, אבל מנותקים מאחריות כלכלית למה שקורה אצלנו, התעשיינים החקלאים.
<נועם בלום: ואנחנו תעשיינים, אנחנו לא פלאחים.
<נועם בלום: הפלאח הלך אחרי המחרשה, התחיל בבוקר וסיים בלילה.
<נועם בלום: אנחנו מפעילים טכנולוגיות, אנחנו חוקרים, אנחנו נוסעים לקצווי העולם ללמוד טכנולוגיות חדשות.
<נועם בלום: ובעצם מה שקרה, עם כל היכולות שלנו כאנשי מקצוע, אנחנו בעצם קורסים.
<נועם בלום: אנחנו קורסים, כי המערכות של המדינה לא נותנות לנו את האפשרות לנהל מפעל כלכלי כמו שמנהלים מפעל כלכלי.
<נועם בלום: היה נבון לסגור את משרד החקלאות ולצרף אותו כאגף למשרד המסחר והתעשייה, מה שהיה פעם.
<נועם בלום: מכיוון שאנחנו לא צריכים פקידים שינהלו את חיינו.
<נועם בלום: אנחנו לא רוצים שישלטו לנו באמצעי הייצור.
<נועם בלום: מה זה הנושא שנקרא כוח אדם?
<נועם בלום: בשביל להבין, כשאני זקוק בתקופת הקיץ ל-140 עובדים מחודש אפריל עד סוף חודש אוקטובר, ואני מבקש מגברת יהודית כרמי לקבל עובדים והיא נחמדה והיא תמיד עונה לכל מייל ולכל טלפון, אני אומר את זה ברמה האישית, התוצאה היא שאני מקבל 14 ויזות של פועלים תאילנדים.
דוד אמסלם: תקשיב, תקשיב, נועם.
דוד אמסלם: אני רוצה בעצם להתכנס בדיון.
דוד אמסלם: אתם חוזרים - - -
<נועם בלום: לא, אני רוצה ל - - -
דוד אמסלם: לא, לא, לא, רק שנייה.
דוד אמסלם: תקשיב לי.
דוד אמסלם: אצלנו זה במלפפונים, אצלה זה בזיל ואצלך זה בסברס.
דוד אמסלם: זה לא משנה, זה אותה בעיה.
דוד אמסלם: הבנתי שאין לכם מספיק עובדים כפי שאתם רוצים, הגדולים.
דוד אמסלם: לא צריך לחזור על זה.
<נועם בלום: אני הבנתי את מה שהבנת, אבל אני רוצה - - -
דוד אמסלם: לא, לא, בוא תתכנס.
<נועם בלום: אני אתן לך תשובה לזה.
דוד אמסלם: תן לי משהו חדש.
דוד אמסלם: קח לך דקה וחצי לסכם, בגלל שאני לא מתכוון שתטען פה.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים להתכנס עכשיו בדיון.
<נועם בלום: אז הנקודה היא פשוטה.
<נועם בלום: הנקודה היא כלכלית במובן הזה שאם אני יצואן בין השאר, אני למעשה משלם לפועלים הזרים שאני מעסיק, דרך אגב אני מעסיק גם פליטים סודנים.
<נועם בלום: אני מעסיק גם עשרות עובדים ישראלים, שיהיה ברור, אבל מעבר לזה, אני צריך למעשה לשלם, מכיוון שגם הפליטים הסודנים נדירים, הם לא זמינים כמה שצריך, אני מעסיק אותם שעות נוספות.
<נועם בלום: בשביל להבין, עבודת הקטיף בבית האריזה בתקופת העבודה, נעשית 24 שעות סביב השעון.
<נועם בלום: אנחנו עובדים עם תאורה בלילה.
<נועם בלום: אני מעסיק אנשים ומשלם להם 125 ו-150% שכר, כי זה שכר שעות נוספות.
<נועם בלום: הכל מתייקר.
<נועם בלום: אין מי שיעשה חלק מהעבודה.
<נועם בלום: אני מפסיד יבולים.
<נועם בלום: בסופו של דבר, מה שאני הייתי חפץ זה את האפשרות להביא את הפועלים שלי לתחילת העונה, כמה שאני זקוק.
<נועם בלום: אני אטיס אותם בעצמי ולשלוח אותם הביתה בתום החצי שנה או שלושת רבעי שנה של העבודה, ובעוד שלושה או ארבעה או חמישה חודשים, אני אביא אותם חזרה, אחרי שהם היו עם בני המשפחות שלהם.
<נועם בלום: הם יחזרו לעבוד אצלי אם הם היו מרוצים.
<דב אמיתי: חברה', עד שיושב הראש יסיים, אנחנו באנו לדבר על האגרות, תזכרו.
<דב אמיתי: אני מבקש מכם, הדיון הוא על האגרות.
<דב אמיתי: תתמקדו באגרות.
<דב אמיתי: אין לנו עוד הרבה זמן.
<דב אמיתי: כל הדברים האחרים פחות חשובים.
<דב אמיתי: אגרות.
<דב אמיתי: חמישים מיליון שקלים בשנה.
<אברהם דניאל: שיצמידו לסיעוד, תאמין לי.
<דב אמיתי: אין שום בעיה, אבל בואו נדבר על האגרות.
<דב אמיתי: השאר לא מעניין.
דוד אמסלם: טוב, בבקשה.
<נועם בלום: אני אסיים ואומר דבר כזה.
<נועם בלום: התוצאה של המחסור בעובדים והחיוב בכל העלויות מסביב, האגרות מהסוגים השונים.
<נועם בלום: אם אני משלם שכר של 150%, אם אני משלם 10,000 שקלים לעובד זר או לעבוד סודני בחודש, רבותי 10,000 שקלים נטו בחודש כדי שיהיה מי שיקטוף את הפרי שלי, אני נאלצתי לשלם על זה מס מעסיקים, היטל מעסיקים של עוד 10%.
<נועם בלום: זאת אומרת לא רק שאין לי פועלים כי המדינה מונעת ממני פועלים, אני עוד משלם למדינה אקסטרה של עוד 10%.
<נועם בלום: עכשיו מה שקורה, שכל ההוצאות האדירות האלה, שנופלות עלינו, מונעות מאיתנו אפשרות - - -
דוד אמסלם: שנייה, ברשותכם.
דוד אמסלם: תמשיך.
<נועם בלום: אני אומר, המצב הזה שכל רשימות התשלומים שציינו, שאני לא אחזור עליהן, גורמות לכך שאנחנו לא מסוגלים להתחרות בשווקי העולם.
דוד אמסלם: את זה הבנתי, נועם.
דוד אמסלם: בוא תעצור.
דוד אמסלם: הבנתי את הרעיון כבר מלכתחילה.
דוד אמסלם: סמוך עלי, אני טיפה אינטליגנט כדי להבין שיש לזה משמעות.
<נועם בלום: אתה מאד אינטליגנטי כמו שהתרשמתי.
דוד אמסלם: לא צריך, אני לא מקבל ציונים.
דוד אמסלם: אני רק אומר, אני רוצה להתכנס בדיון, אז אל תחזרו ואל תנאמו.
דוד אמסלם: הבא בתור, דקה וחצי.
דוד אמסלם: לא חייב, רק אם יש משהו חדש שלא נאמר.
<גלעד קרמר: שמי גלעד קרמר, אני מהמושב יבנאל בגליל התחתון.
<גלעד קרמר: אני גם נציג האגודה החקלאית שם, אני גם חקלאי בעצמי.
<גלעד קרמר: הבוקר עוד הייתי ברפת לפני שהגעתי הנה.
דוד אמסלם: לא חשוב, מה אתה אומר.
<גלעד קרמר: יש לי עובד ישראלי ויש לי עובדים תאילנדים.
<גלעד קרמר: העובד הישראלי שלי הולך לחודש מילואים.
<גלעד קרמר: העובד הישראלי שלי לא עובד בשישי-שבת והעובד התאילנדי עולה לי הרבה יותר מהעובד הישראלי, בגלל כל ההיטלים והאגרות והשכר שאני מחויב לשלם לו.
<גלעד קרמר: ובשביל זה אין לנו מספיק עובדים, כי לא שווה להעסיק עובדים היום בחקלאות, בגלל השחיקה.
<גלעד קרמר: תודה.
<נחמה שטילמן: קוראים לי נחמה שטילמן.
<נחמה שטילמן: אני גרה ביסוד המעלה, אני בת כפר אביב.
<נחמה שטילמן: אני רוצה להציג בפניך שני מקרים שבעיני קרתה כאן איזו שהיא טעות ולא הצלחתי להתגבר עליה.
<נחמה שטילמן: בחודש נובמבר 2015 נדרשנו על ידי המת"ש לשלם את האגרות לשנת 2016.
<נחמה שטילמן: שילמנו את כל האגרות שנדרשנו עד סוף נובמבר 2015.
<נחמה שטילמן: ב-21 לדצמבר, שני מעסיקים, אחד שמעון, אחד אבי, לכל אחד מהם היה עובד, שביקשו להתחלף בין המשקים.
<נחמה שטילמן: העובדים רצו, המעסיקים הסכימו וביצענו את ההחלפה.
<נחמה שטילמן: הודענו למת"ש על החלפת העובדים וקיבלנו את האישור על ההחלפה.
<נחמה שטילמן: השמות השתנו וקיבלנו אגרה אפס.
<נחמה שטילמן: בהחלפה בין שני מעסיקים, בהנחה שהתיק הוא מאוזן, התשלום הוא אפס.
<נחמה שטילמן: זה רק לצורך הרישום.
<נחמה שטילמן: ב-6 בינואר, קיבלתי דף ממשרד הפנים, שבו נדרשתי לשלם על אחד המעסיקים שקיבל.
דוד אמסלם: שנייה, מתפתח פה איזה שהוא משהו למעלה, באיזו ועדה שאני חייב להיות.
דוד אמסלם: בבקשה, סליחה.
<נחמה שטילמן: אני חוזרת.
<נחמה שטילמן: שני מעסיקים שילמו את האגרות לשנת 2016 ושני עובדים, אחד אצל אבי ואחד אצל שמעון, ביקשו להתחלף בחצרות.
<נחמה שטילמן: ביצענו את ההחלפה, שלחנו רישומים למשרד הפנים, העובדים נרשמו אצל מעסיקים חדשים, קיבלתי לשלם מנה אפס.
<נחמה שטילמן: ככה זה מקובל כשמחליפים אחד כנגד השני.
<נחמה שטילמן: ב-6 בינואר אני מקבלת מנה לשלם, לאחד מהמגדלים, אגרה לשנת 2016.
<נחמה שטילמן: אני כותבת להם מייל שהאגרה שולמה, שני המעסיקים שילמו כבר את האגרה, אין סיבה לשלם עוד פעם את האגרה.
<נחמה שטילמן: לא הסכימו לקבל את טענה, ואני המלצתי למעסיק, מאחר שהישיבה הזאת הייתה על הפרק, המלצתי למעסיק לא לשלם, למרות שנדרשים על פי חוק לשלם תוך 48 שעות את האגרה.
<נחמה שטילמן: לא שילמנו אותה ואני חושבת שזה שגוי שנכנסים בקלות בלתי נסבלת לכיסו של החקלאי שלא בצדק.
<נחמה שטילמן: זה מקרה אחד.
<נחמה שטילמן: אתה מצליח לעקוב אחרי?
דוד אמסלם: אני איתך.
<נחמה שטילמן: השורה התחתונה ממה שסיפרתי, נוצר מצב שמעסיק ששילם אגרות והיטלים על כמות העובדים שהייתה לו, נדרש לשלם היטל נוסף, שאני המלצתי לו לא לשלם אותו.
<נחמה שטילמן: אני חושבת שאין פה נציגות של התמ"ת, או שאולי גברת שושנה יכולה לענות.
<שושנה שטראוס: אני אשמח לשבת איתך אחר כך ונבדוק את המקרה.
<נחמה שטילמן: אני אשמח מאד לשמוע.
<נחמה שטילמן: זה סיפור אחד.
דוד אמסלם: המקרה הפרטי הוא לא מעניין כרגע.
<נחמה שטילמן: אבל זה לא פרטי, זה שיטתי.
<נחמה שטילמן: זה לא פרטי.
דוד אמסלם: כן, אבל אני אומר, בעיקרון מקרה שקרה לך.
דוד אמסלם: תראי, יש בכל הכללים שאנחנו קובעים אותם, בסופו של דבר יש מקרים חריגים שמגיעים לכלל אבסורד.
דוד אמסלם: מסכים איתך.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני שומע את זה בסיור.
דוד אמסלם: לא רק בעובדים הזרים.
דוד אמסלם: אני אומר, עם המקרה הספציפי הזה, באמת תפני ליועצת המשפטית של משרד הפנים.
דוד אמסלם: במידה ולא תקבלי תשובה הגיונית, אז תפני אלי ואז אני אזמן אותה לדיון בנושא הספציפי, בסדר?
<נחמה שטילמן: אוקיי.
<נחמה שטילמן: אני רוצה להעלות כאן עוד מקרה אחד.
<נחמה שטילמן: מגדל קיבל ב-28 בדצמבר הודעה לגשת ולשלם מיידית אגרה עבור עובד שצריך לנחות ב-14 בינואר.
<נחמה שטילמן: תוך חצי שעה לשלם את האגרה.
<נחמה שטילמן: התוקף של הדף שמקבלים לשלם הוא 48 שעות.
<נחמה שטילמן: אני חושבת שזה פשוט בלתי נסבל להבין שגברת רינה קונפורטי שולחת הודעה למגדל, לשלם תוך חצי שעה אגרה, כשעל פי חוק צריכים לשלם אותה תוך 48 שעות, על עובד שמגיע 3 שבועות אחרי.
<נחמה שטילמן: משהו ברמת התנהלות, פשוט נראה לי דורש איזו שהיא התייחסות.
דוד אמסלם: אנחנו נסכם גם את העניין הזה, ברשותך, בסוף.
<רות צלליכין: השם שלי הוא רות צלליכין, אני ממטולה ואני אבקש להעלות שני נושאים בקצרה.
<רות צלליכין: אחד, לאור התיאור של קריסת החקלאים האמיתית בגלל הנטל של התשלומים והאגרות, האם אפשר שהוועדה הנכבדה הזאת תקבע גם לוחות זמנים לסיום הבדיקות, לקבלת התוצאות, כי הדברים האם באמת קריטיים להמשכיות.
דוד אמסלם: כל החלטה שלי בדרך כלל זה עם לוחות זמנים, אחרת לא החלטתי.
<רות צלליכין: זו פעם ראשונה שלי, אז אני מכבדת.
<רות צלליכין: הדבר הנוסף, דובר כאן על ביטול מס המעסיקים ובין החקלאים פה לא כולם יודעים את זה, לא כולם קיבלו את ההנחיות.
<רות צלליכין: האם ניתן לקבל איזה שהוא מידע, שיישלח, שתינתן הנחיה מפורשת אכן על הביטול.
דוד אמסלם: מס מעסיקים, אוקיי.
דוד אמסלם: הנחיה בעצם ממוסדת, אוקיי.
<רות צלליכין: זהו, תודה.
דוד אמסלם: כבודו.
<אורן אבלה: אחרון נראה לי.
דוד אמסלם: לא, יש לנו עוד את דובי לפני הסיכום שלי.
<אורן אבלה: קוראים לי אורן אבלה, עורך דין מטעם לשכת עורכי הדין.
<אורן אבלה: אני יושב ראש ועדת ההתיישבות ברשות מקרקעי ישראל של הלשכה הארצית.
<אורן אבלה: למען הגילוי הנאות, דור חמישי לחקלאים, חקלאי בעצמי, בהיקפים אמנם קטנים, אבל מכיר את הנושא בצורה מאד מאד טובה מבית.
<אורן אבלה: אין מחלוקת שהצליחו לחסל את הענף שלנו.
<אורן אבלה: אני בן גאליה במקור, מ-100 משקים פעילים בענף הלול, נשאר צדיק אחד, בסך הכל אחד.
<אורן אבלה: עמדתנו אומרת שיש לשמור על החקלאים, יש לשמור על החקלאות כמשאב ארצי, כאינטרס כללי, כדי להשאיר גם את היריעה הירוקה מעובדת וגם להשאיר את כל הרגולציה של הפרנסה של המושבניקים והרגולציה הארצית.
<אורן אבלה: אשר על כן, אנחנו חושבים שיש אפילו, עד כדי כך, לבטל את כל נושא האגרות האלה, במיוחד כשאחת מתווספת לשנייה ובעצם לא יוצרת איזה שהוא אופק חדש.
<אורן אבלה: אנחנו חושבים שאגרה בסיסית, שנתית, אחת, של כמה מאות שקלים הייתה מספיקה כדי באמת לממן את אותו פקיד, כמו שאדוני אמר, ולא צריכים להשית גם אגרת בקשה וגם שנתית וגם רישיון.
<אורן אבלה: לאחד את כל זה באגרה אחת, במחיר סביר, כדי שכולנו נוכל להנות מהענף הזה, כולנו נוכל לקנות תוצרת חקלאית שמיוצרת בארץ וכולנו נהנה מהשטחים המעובדים האלה, ומפרנסה גם שלנו וגם של חברינו.
<אורן אבלה: תודה.
<דב אמיתי: אדוני יושב הראש, באנו במטרה מאד ברורה, להוריד את הנטל הלא חיוני מעל הכתפיים של החקלאיים.
<דב אמיתי: אנחנו לא עובדים היום ב-Full Capacity, אנחנו לא מעבדים את כל השטחים ואנחנו מאד מוטרדים מהעניין הזה.
<דב אמיתי: אני חושב שהבנת, לאור הניהול של הדיון, שיש מקום גם לרשות האוכלוסין במשרד הפנים, גם למשרד החקלאות, לבחון ולהוריד את הנטל הזה של 50 מיליון שקלים כל שנה מאיתנו.
<דב אמיתי: הדבר השני לגבי המכסה.
<דב אמיתי: אם שמעתי נכון את רשות האוכלוסין, שאנחנו לא לוקחים את כל המכסה, אז בואו נפתח את המכסה ונראה, לאחר שנוריד את כל הנטל, בין אם זה האגרות השונות ובין אם זה היטל המעסיקים, אנחנו נראה בוודאות שאנחנו משתמשים בלמעלה מ-40,000 עובדים ואנחנו נחזור למעגל העשייה ולא נזדקק לייבוא.
<דב אמיתי: ולכן אני סומך ואני רוצה להודות לך בשמי ובשם החקלאים, על זה שמצאת לנכון לנהל את הדיון הזה, ואני מקווה שנמצא את הדרך.
דוד אמסלם: הייתי מבקש רק שתרשמו את הסיכום.
רוברט אילטוב: לחברי הכנסת אתה לא נותן לדבר?
דוד אמסלם: אה, בבקשה.
דוד אמסלם: לא סיימנו.
עבדאללה אבו מערוף: אדוני יושב הראש, הדיון הזה הוא דיון חשוב מאד.
עבדאללה אבו מערוף: מעניין של אגרה של 2,000 שקל הגענו לדיון הזה, החשוב הזה.
עבדאללה אבו מערוף: אם נעזוב את הכסף בצד, למרות שזה חשוב לחקלאים ואני בעד, בכלל מהדיון הזה מה הגשתם, משרד הפנים, משרד החקלאות?
עבדאללה אבו מערוף: יש כאן הרבה דברים, היבטים חשובים מאד.
עבדאללה אבו מערוף: בכל האגרה הזאת, יש לעשות רגולציה ובקרה לגבי העובדים הזרים, 42,000, 22,000, 50,000 – מה משתמע מזה?
עבדאללה אבו מערוף: מהכסף הזה?
עבדאללה אבו מערוף: ואם זה סתם ככה אגרה שמישהו קבע?
עבדאללה אבו מערוף: העניין אינו כזה.
עבדאללה אבו מערוף: אפשר להגיד אגרה, לשלם 600 שקלים, 1,200 שקלים, אפשר בסוף להסכים, אבל כאן לא קיבלנו נתונים למה האגרה הזאת והרישום כל שנה, וכמו שנאמר לא כל חצי שעה, כל שלושה חודשים, כל שלוש שנים.
עבדאללה אבו מערוף: יש את משרד ביטחון הפנים, משרד הפנים, רשות ההגירה, האם יש על זה בקרה על מה שהולך כאן, על העובדים הזרים?