GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: בוא נדבר, בוא נעשה חלוקת עבודה, התקציב בינינו.
דוד אמסלם: זה סיפור אחר, כבד, לא כאן.
דוד אמסלם: בא רועי, באמת לקח יוזמה חבל על הזמן.
דוד אמסלם: דרך אגב, בגלל שהוא בא מהשלטון המקומי.
דוד אמסלם: לדעתי אם הוא לא היה עובד בעירייה, הוא לא היה שם לב לזה.
דוד אמסלם: אז הוא גם קידם את זה בתוך עיריית ירושלים.
דוד אמסלם: הוא אמר: שמע, בוא נקל על האזרחים, הגיש אחלה יוזמה.
דוד אמסלם: גם לא עולה כסף, מה שנקרא חינם, ואיך לא חשבתם על הרעיון.
דוד אמסלם: אני בכלל חשבתי שבכל העיריות זה ככה.
דוד אמסלם: מה, עכשיו חיכו לרועי פולקמן?
דוד אמסלם: וואלה, כשהוא העלה את ההצעה, חשבתי שבכל עירייה יש היום מחשב, יש הכול, יש אינטרנט, יש אתר עירוני.
דוד אמסלם: הייתי בטוח שבכל עירייה יש אחד בשם רועי פולקמן שקם בבוקר, אומר: חבר'ה, בוא נעשה אצלנו.
דוד אמסלם: לא צריך חוק.
דוד אמסלם: אז כנראה שהוא בדק, הסתבר לו שזה לא ככה.
רועי פולקמן: להערכתנו 50% מהעיריות לפחות לא שם.
דוד אמסלם: אז למה – קודם כול, לא נכריח אותם, ניתן להם קצת זמן אפילו להתארגן.
דוד אמסלם: אבל בוא ניתן להם.
<איתי חוטר: הכול בסדר.
<איתי חוטר: דרך אגב, לידיעתך, יש חוק שמחייב את הרשויות המקומיות להקים אתר אינטרנט.
רועי פולקמן: כן, אבל אתר ריק, אתר בלי כלום.
<איתי חוטר: יש דוח מבקר המדינה על כך שיש רשויות מקומיות – לא שיש להן אתר, אין להן אתר.
<איתי חוטר: לא שיש להן אתר והן לא מפרסמות – אין להן אתר אינטרנט.
<איתי חוטר: תבינו את המצוקה.
<איתי חוטר: ויש חקיקה, חקיקה מחייבת, הכול טוב ויפה.
<תומר רוזנר: אז שמישהו יתבע, ואז נראה - - -
רועי פולקמן: אז יתבעו אותם.
<איתי חוטר: שיתבעו.
<איתי חוטר: זה מה שאנחנו רוצים?
<איתי חוטר: בשביל זה עשו את החוק, כדי שיתבעו רשויות מקומיות?
<איתי חוטר: לא, נכון?
<איתי חוטר: אבל הרעיון הוא לחוקק חוק כדי שיקיימו אותו.
רועי פולקמן: אבל ל-90% מהרשויות אין סיבה - - -
<איתי חוטר: שיקיימו אותו.
רועי פולקמן: אתה צודק, איתי - - -
<איתי חוטר: ולכן אנחנו מבקשים שתהיה התייחסות גם לעניינים הללו.
<גלעד קרן: יש לזה התייחסות בהצעת החוק.
רועי פולקמן: בגלל זה - - - על ההצעה.
<איתי חוטר: לגופא של הצעת החוק - - -
דוד אמסלם: עד עכשיו זה היה רק הקדימון.
<איתי חוטר: זה היה רק הקדימון.
<איתי חוטר: לעניין הצעת החוק, יש כמה דברים שאנחנו מבקשים להסדיר אותם, וזה הגדרה של המקרים - - -
דוד אמסלם: לא, תעירו בהקראה.
<איתי חוטר: בהקראה?
<איתי חוטר: אין בעיה.
דוד אמסלם: סליחה, מה השם?
<דוד פורשר: דוד.
דוד אמסלם: דוד מה?
<דוד פורשר: דוד פורשר.
<דוד פורשר: ממשל זמין.
<דוד פורשר: נאמר פה ממשל זמין כמה פעמים.
דוד אמסלם: כבר דיברתם?
<דוד פורשר: אני רוצה רגע רק - - -
דוד אמסלם: אל תחדד.
<דוד פורשר: אני לא מחדד.
דוד אמסלם: לא מחדד, אוקיי.
<דוד פורשר: לא מחדד שום דבר.
<קריאה: פשוט משרדים שונים.
<דוד פורשר: פיתחנו עם השנים כ-1,300 טפסים מקוונים למשרדי הממשלה על פלטפורמה שקיימת היום.
<דוד פורשר: וגם פיתחנו טפסים ספציפיים לרשויות – אליכם, אל מול הרשויות.
<איתי חוטר: פספסתי.
<איתי חוטר: מאיפה אתה, סליחה?
<דוד פורשר: דרך אגב, הייתה החלטת ממשלה 2097 לפני שנה שמגדירה שאנחנו צריכים לפתח עוד 150 טפסים למשרדי הממשלה.
<דוד פורשר: כל מה שאני מנסה להגיד זה שהפלטפורמות קיימות והיכולות קיימות.
<דוד פורשר: וגם אתם, וגם אם הרשויות - - -
<איתי חוטר: אגף תקציבים דרש מממשל זמין לגבות תשלום בגין פיתוח טפסים מקוונים, מה שלא היה בעבר.
<איתי חוטר: חבל שמיכאל לוריא לא פה.
דוד אמסלם: אתם רוצים, יש לי בחדר צלחת עוגיות קטנה ושתייה, תשבו, תגמרו מה שאתם רוצים ביניכם.
<איתי חוטר: נשמח.
דוד אמסלם: יאללה, בוא נתחיל את ההקראה.
<גלעד קרן: רק אסביר בשתי מילים את ההצעה, במילים פחות משפטיות, ואז אקריא את ההצעה.
<גלעד קרן: כמו שאמר חבר הכנסת היוזם, חבר הכנסת פולקמן, ההצעה היא דו-שלבית.
<גלעד קרן: בשלב הראשון אנחנו אומרים: כל עירייה תסרוק את הטפסים או שהחוק דורש או שהיא דורשת על מנת לקבל שירות מסוים מאותה עירייה.
<גלעד קרן: היא תסרוק את אותם טפסים, תעלה אותם לאתר האינטרנט, כך שלפחות בשלב הראשון אדם יוכל להדפיס לעצמו בבית את הטופס, למלא, ואפילו אם צריך בשלב הראשון לבוא עם הטופס מלא לעירייה, לחסוך זמן של לעמוד שם בתור.
<גלעד קרן: זה השלב הראשון שהצענו ארבעה חודשים, אפשר לדבר על הזמנים.
<גלעד קרן: השלב השני זה באמת שהעירייה תאפשר הגשת כל פנייה אליה או הגשת טופס כזה באמצעות דואר אלקטרוני, כשהכוונה היא כמובן שהטופס יצורף כצרופה, שיצורף לדואר אלקטרוני, לא מדברים פה על טפסים מקוונים או משהו שדורש היערכות מיוחדת, ימלא את הטופס, יחתום בכתב ידו, יסרוק את זה כמו שהעירייה סרקה וישלח את זה כצרופה.
<גלעד קרן: בנוסף אנחנו אומרים שהעירייה תפרסם באתר שלה ובכל פרסום אחר שבו היא מפרסמת פרטים על דרכי פנייה.
<גלעד קרן: זאת אומרת, אם העירייה עכשיו מוציאה איזה חוברת שכתוב בה: מי שרוצה לפנות למחלקת הגבייה, הטלפון הוא 02 משהו, והפקס שלנו הוא 02 משהו, אז יהיה כתוב גם: המייל הוא כך וכך נקודה Jerusalem.
<גלעד קרן: זה נראה לנו משהו בסיסי.
רועי פולקמן: כמעט לא יאומן שזה לא קיים.
דוד אמסלם: זה הזוי.
דוד אמסלם: זה החוק הכי הזוי שנתקלתי בו.
דוד אמסלם: הייתי בטוח שכל זה קיים.
<גלעד קרן: דובר פה על חריגים.
<גלעד קרן: אנחנו מציעים שהוראות הסעיף לא יחולו על פנייה או שירות שבו נדרשת נוכחותו האישית של הפונה או מבקש השירות לפי כל דין.
דוד אמסלם: אם הוא צריך לתת טביעת אצבעות – שיבוא, זה בסדר.
<גלעד קרן: בוודאי.
<גלעד קרן: מעבר לזה, אנחנו גם מציעים שבעצם שר הפנים יוכל לקבוע סוגי פניות או שירותים או סוגים של שירותים שהוא יגיד: פה אני לא רוצה שיגישו את זה במייל, יש פה איזה בעיה.
<גלעד קרן: שר הפנים יוכל לקבוע את זה.
דוד אמסלם: יש חריגים.
<גלעד קרן: זהו, אז אני מציע שאקריא את הסעיפים.
<גלעד קרן: הצעת חוק לתיקון פקודת העיריות – את הכותרת נצטרך לשנות, זה כבר לא יהיה טפסים מקוונים.
<איתי חוטר: אפשר לעצור תוך כדי הקראה?
דוד אמסלם: לא, כשהוא מקריא את הסעיף – יש לך הערה לסעיף הספציפי?
<איתי חוטר: כן.
<איתי חוטר: נעה, את אתי?
<נעה בן-אריה: פה אנחנו מבקשים להבהיר, והבהרנו את זה גם בפתיח לדיון, שהכוונה היא לא להמצאה של טפסים חדשים בגלל שיש חובה לפרסם טפסים באתר האינטרנט, אלא מדובר בטפסים הקיימים.
<גלעד קרן: כל מה שהעירייה דורשת, יכול להיות היום, יכול להיות מחר, שהעירייה עצמה דורשת.
<נעה בן-אריה: ולכן זה לא הנדרשים, זה הקיימים.
<גלעד קרן: נדרשים על-ידי העירייה.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת הקיימים?
דוד אמסלם: ואם מחר יהיה טופס חדש, מה נעשה?
<נעה בן-אריה: שוב - - -
דוד אמסלם: את אומרת שכל בוקר נקרא את הסעיף ונגיד: הקיימים להיום?
<נעה בן-אריה: הם קיימים להיום.
<איתי חוטר: אז זה יתווסף לקיימים.
<איתי חוטר: לא הבנתי מה הבעיה.
דולב: - - -
דוד אמסלם: היות שאין ויכוח על המהות - -
<נעה בן-אריה: נכון.
דוד אמסלם: - - אז תשאירו את זה לניסוח, אין בעיה.
<גלעד קרן: אנחנו רוצים רק להבהיר שהמהות היא שכל טופס שהעירייה עצמה דורשת, היא תסרוק אותו ותעלה אותו לאתר – או שהיא דורשת או שהחוק דורש כמובן.
<גלעד קרן: אחרי סעיף 248ב לפקודה יבוא:
<נעה בן-אריה: מה שביקשנו לעשות זה בעצם במקום סעיף קטן (א), ששוב בהנחה שכולנו מסכימים על המהות, שאנחנו לא מייצרים דרישה חדשה ליצירת טפסים להגשה באמצעות האינטרנט.
<נעה בן-אריה: אז ככל שאנחנו מסכימים על המהות, אנחנו רוצים לעשות שינוי נוסח, שבו אנחנו מייצרים חריגים לכלל ההגשה, ואומרים שההוראות לא יחולו בכל אחד מאלה: מקום בו קיים הסדר אחר בדין לעניין המצאה או טיפול בפנייה; מקום בו קיים טופס בהוראות הדין, ששר הפנים קבע כי על פניות או מתן שירותים או סוגים מעין אלה לא יחולו הוראות הסעיף.
דוד אמסלם: אבל הוא כבר דיבר על שר הפנים בהמשך.
<איתי חוטר: אז על אחד מהם.
<איתי חוטר: זו אחת מהעילות, זה אחד מהחריגים.
<נעה בן-אריה: אז הכול הכללתי בפנים, בתוך החריגים.
<נעה בן-אריה: הכוונה היא לייצר רשימת החריגים.
רועי פולקמן: כן, אז יש סעיף מיוחד לזה.
<נעה בן-אריה: אז אני אומרת: אני מעבירה אותו למעלה.
רועי פולקמן: אה, הבנתי.
רועי פולקמן: טוב, זה דיון - - -
דוד אמסלם: יש לי רעיון לגבי החריגים.
דוד אמסלם: תראה, היות ששיקול הדעת, אנחנו מעבירים אותו לשר הפנים בסופו של עניין, בגלל שזה הכלל, ושר הפנים יכול להחריג נושאים כאלה או אחרים לפי שיקול דעתו.
<נעה בן-אריה: לא, זה מקרה אחד שבו השר.
<נעה בן-אריה: אחדד את דברי.
<נעה בן-אריה: יש מקום שבו הכלל נקבע בדין.
<נעה בן-אריה: למשל לצורך הדוגמה השגה בארנונה, גם אם יש לה טופס או פורמט שהעירייה יצרה אותו, גם אם יש לו פורמט הגשה, עדיין ההשגה עצמה מתבצעת באקט פיזי, כי כך הדין קבע.
<גלעד קרן: אז כתבנו - - - זה כתוב.
<נעה בן-אריה: לכן אמרתי.
<נעה בן-אריה: יש לנו חריגים שהשר קובע במקומות שבהם הדין לא קבע את החריג, והשר כן קובע - - -
<גלעד קרן: שני הדברים האלה בינתיים, מה שאמרת, כתובים בהצעת החוק.
<נעה בן-אריה: אז אני אומרת:
<נעה בן-אריה: ביקשתי לשעות rephrasing.
<תומר רוזנר: מה היא מבקשת להוסיף?
רועי פולקמן: היא רוצה להעלות את זה למעלה.
רועי פולקמן: אני לא מבין מה המשמעות של זה, אבל - - -
<גלעד קרן: לא, אבל מה מעבר לזה אתם מציעים?
<איתי חוטר: זה לא להעלות למעלה.
<נעה בן-אריה: אנחנו צריכים לוודא כך: אחת, שטפסים שעל-פי דין אנחנו צריכים להגיש אותם באמצעי אחר, הם יהיו חריג לעניין.
<נעה בן-אריה: וזה רשמתם, ביקשתי לכלול את זה ברשימת החריגים פה, לפי הנוסח המוצע.
<נעה בן-אריה: שתיים, חריגים שהשר קבע לגביהם שהוראות החוק לא יחולו, הם יהיו חריג מספר שתיים.
<נעה בן-אריה: והחריג השלישי זה נהלים פנימיים שהרשות קבעה לעצמה מבחינת הטפסים שלה.
<נעה בן-אריה: שהם לא הדין, לא הדין.
דוד אמסלם: אז יבוא ראש העיר, יקבע נוהל: אני לא מקבל את החוק.
דוד אמסלם: זה סעיף ראשון בנוהל.
<נעה בן-אריה: לא, ממש לא.
<נעה בן-אריה: אני לא מדברת על טפסים שעל-פי הדין חובתנו תהיה לפרסם מעתה.
דוד אמסלם: טוב, בוא נתקדם.
דוד אמסלם: אני מקווה שאת ההערות - - -
רועי פולקמן: אז רק אמירה.
רועי פולקמן: ההנחה היא קצת הפוך: הכול מחויב אלא אם, ולא הפוך.
<נעה בן-אריה: אז אמרתי.
רועי פולקמן: זאת אומרת, הכול מחויב - - -
<איתי חוטר: למעט החריג שנאמר - - -
רועי פולקמן: לא בסמכות ראש העיר.
רועי פולקמן: מאה אחוז, בסמכות שר - - -
<איתי חוטר: תקשיבו מה הצענו בחריג השלישי, בבקשה, זה מאוזן.
<איתי חוטר: מקום בו קבעה העיריה טופס לעצמה, טופס לעצמה – היא קבעה שזה טופס שלה, לא טופס שמחויב על-פי דין, לא כלום, שהיא מעלה אותו – אך ראש העירייה, לאחר שקיבל חוות דעת מאת היועץ המשפטי לעירייה, קבע כי אין מקום להחיל סעיף זה על הטופס, החלטת ראש העירייה ונימוקיה גם יפורסמו באתר האינטרנט של העירייה.
<איתי חוטר: זאת אומרת, אם התקבלה החלטה של העירייה לא לפרסם טופס מטפסיה, זה גם ידרוש הודעה באתר.
<גלעד קרן: האם יכול להיות מקרה שהעירייה מאפשרת להגיש טופס מסוים בפקס, זאת אומרת למלא טופס, לחתום, לשלוח אותו בפקס, מה ההבדל מול לשלוח אותו כצרופה במסמך דואר אלקטרוני?
<גלעד קרן: אם אוכל להבין מה ההבדל מבחינת אימות החתימה או מבחינת לא יודע מה - - -
<נעה בן-אריה: אומר לך מה ההבדל.
<נעה בן-אריה: בוא נניח שיש לי מצב שבו אנחנו עושים הודעה על שינוי מחזיקים.
<תומר רוזנר: כן כן, מצוין, דוגמה מצוינת.
<נעה בן-אריה: הודעה על שינוי מחזיקים לא יכולה להיות הודעה שנשלחת כמייל רק.
<נעה בן-אריה: היא צריכה להיות חתומה פיזית - -
<גלעד קרן: חתומה פיזית.
<נעה בן-אריה: - - סרוקה ואז להישלח.
<נעה בן-אריה: היא לא תהיה - - -
<גלעד קרן: זה בדיוק מה שאמרנו: צרופה.
רועי פולקמן: אז זה מה שנאמר: צרופה חתומה.
<נעה בן-אריה: כצרופה.
<נעה בן-אריה: אבל זה לא כתוב.
<גל פרויקט: תקשיב רגע, זה לא כתוב פה.
<גל פרויקט: אם תקרא מה שכתוב - - -
<נעה בן-אריה: ניתן להניח מפה שהודעה מקוונת כמו הודעת מייל - - -
<תומר רוזנר: איפה כתוב?
<גל פרויקט: תקרא: עירייה תאפשר הגשת כל פנייה בכתב אליה או לאחד מעובדיה.
<תומר רוזנר: נו.
<גל פרויקט: זהו.
<גל פרויקט: כל פנייה בכתב – או לעובדיה.
<גלעד קרן: זה לא פנייה, זו שליחת טופס שנדרש לטובת שירות.
<גלעד קרן: זה משהו אחר.
<גל פרויקט: אתן לך דוגמה.
<גל פרויקט: בחילופי מחזיקים, הדין לא מחייב אותך טופס.
<גל פרויקט: אתה יכול לכתוב מכתב לעירייה: אני מודיע לך שעזבתי.
<גל פרויקט: זה בסדר, זה לגיטימי, לא צריך לשלוח אותו: לך תביא טופס, תוריד טופס, תכתוב.
<גל פרויקט: לא צריך את – אפשר.
<גלעד קרן: אתה מבקש ממנו חתימה בכתב ידו.
<גלעד קרן: אותו דבר תבקש ממנו כאן.
רועי פולקמן: אז תפרסם שצריך לשלוח חתימה.
<גלעד קרן: תבקש - - - שלך שיכתוב בכתב ידו ויסרוק את זה.
<גלעד קרן: אבל עדיין הוא יכול לעשות את זה בדואר אלקטרוני ולא בפקס.
<גל פרויקט: זה בסדר.
<תומר רוזנר: איפה הדין מחייב את חתימת המחזיק?
<תומר רוזנר: מאוד אשמח לראות את הוראת הדין המחייבת.
<גל פרויקט: אתה לא יכול - - -
<תומר רוזנר: איפה הדין מחייב את זה?
<גל פרויקט: כתוב: הודעה בכתב.
<תומר רוזנר: הודעה בכתב, מי אמר שהיא צריכה להיות חתומה?
<גל פרויקט: יפה.
<גל פרויקט: אז אסביר לך.
<גל פרויקט: כי אם אתה אומר עכשיו שאשלח מייל ואגיד: עזבתי, נא לחייב את האדון הנכבד.
<גל פרויקט: אוקיי?
<גל פרויקט: מי כתב את ההודעה?
<תומר רוזנר: מי שכתוב בתחתית ההודעה: בברכה, תומר רוזנר.
<גל פרויקט: סליחה, ומאיזה מייל זה נשלח?
<גל פרויקט: מהמייל שלי?
<גל פרויקט: מאיפה אתה יודע מאיזה מייל זה נשלח?
<קריאה: אותו דבר פקס.
<תומר רוזנר: רגע, ומאיזה תיבת דואר זה נשלח אתה יודע?
<גל פרויקט: תקשיב, כאשר יש חתימה על מסמך של חילופי מחזיקים, יש נפקות למסמך.
רועי פולקמן: אז תחייב חתימה.
רועי פולקמן: אין פה ויכוח.
<גל פרויקט: לא הקשבת למה שאמרתי.
<גל פרויקט: זה בסדר, רק צריך לתקן, כי כתוב פה: כל פנייה בכתב.
<גל פרויקט: צריך לציין: לרבות הגשת פנייה - - -
<תומר רוזנר: לא לא.
<תומר רוזנר: גם בחילופי מחזיקים כתוב: פנייה בכתב.
<תומר רוזנר: לא כתוב שמה חתימה, לא כתוב שמה – אתה מפרש את זה ככה, תפרש אותו דבר.
<גל פרויקט: אני מפרש, אתה לא יכול לשלוח - - -
<תומר רוזנר: תפרש אותו דבר.
<גלעד קרן: אנחנו מסכימים שאם הרשות דורשת חתימה במקום מסוים, היא יכולה לדרוש את זה גם כאן, רק השאלה היא אם לשלוח בפקס או כצרופה בדואר אלקטרוני - - -
<גל פרויקט: לי אין שום בעיה.
<נעה בן-אריה: לא, על זה אין ויכוח.
<גלעד קרן: לא, אתם אומרים שראש העיר יכול להגיד שבכלל אסור לשלוח בדואר אלקטרוני.
<נעה בן-אריה: אנחנו מדברים על מצב שבו העירייה קבעה לעצמה איזשהו נוהל.
<נעה בן-אריה: קבעה לעצמה איזשהו נוהל ויצרה לטובת העניין טופס.
<נעה בן-אריה: אבל מבחינה טכנית כזאת או אחרת היא אומרת: הטופס הזה יוגש באמצעות מי שהכין אותו, מי שמילא אותו, ולא באמצעות המייל.
<נעה בן-אריה: הוא לא טופס שמחויב על-פי דין להכין אותו, הוא לא טופס שתקנה קבעה שיש להכין אותו, הוא טופס יציר נוהל פנימי של הרשות שהיא קבעה לעצמה אותו.
<נעה בן-אריה: האם הכוונה כאן שגם אם הרשות - - -
רועי פולקמן: לא, הנקודה היא, מדי פעם יוצא לי להקשיב לתוכנית "יהיה בסדר".
רועי פולקמן: וחוזר שם על עצמו המקרה הזה שבו מחייבים למשל לתעד ישיבות מועצה.
רועי פולקמן: עכשיו, ברגע שאתה משאיר את זה לעיריות, ולא אגיד שמות של עיריות כי זה עולה כמעט כל שבועיים, על עיריות שלא מצלמים, לא מקליטים.
רועי פולקמן: אז ברגע שתבוא רשות, ואנחנו יודעים איך דברים מתנהלים, אז יגידו: אוקיי, בינתיים, כי לא יודע, אין לנו את הבחור הנחמד שיסרוק, נחליט שכל הטפסים עד רגע זה צריך להגיש אותם.
רועי פולקמן: זה נשמע לי חריגים כל כך נדירים, שאם יש סיבה כזאת, ואני באמת לא יכול לדמיין כזאת סיבה, אז שיפנו לשר.
<נעה בן-אריה: אז אתה אומר שהשר - - -
רועי פולקמן: כן, שיגידו לשר הפנים.
<נעה בן-אריה: אני לא מתווכחת על זה.
דוד אמסלם: שחר.
<שחר פרלמוטר: ארצה להעיר הערה לגבי סעיף קטן (א), אם אפשר.
<שחר פרלמוטר: נבקש למחוק את המילים: או אל עובד מעובדיה, על מנת שלא ישתמע שהרשות מחויבת - - -
<גלעד קרן: לפרסם את הכתובות של כל העובדים?
<שחר פרלמוטר: כן, בדיוק.
רועי פולקמן: הכוונה היא שכל נותן שירות – קודם כול, ככה: רוב העיריות שכבר עובדות בכלים כאלה, יש אלפון וכל האימיילים.
רועי פולקמן: אבל האמירה היא פשוטה: עובד נותן שירות, ולא אכפת לי אם זה האימייל האישי שלו, התשובה היא: כן, אנחנו כן רוצים לחייב, שכל עובד עירייה במדינת ישראל הנותן שירות יהיה לו אימייל.
רועי פולקמן: יש הבדל בין העוזרת של מנהל הלשכה שלא יודע אם זה קשור - - -
<איתי חוטר: אבל כתוב: לכל עובד מעובדיה.
<איתי חוטר: יש מי שעלול לטעות ולחשוב שמחר בבוקר - - -
<איתי חוטר: תקרא את (א): עירייה תאפשר הגשת כל פנייה בכתב אליה או אל כל עובד מעובדיה.
<איתי חוטר: זאת אומרת, שיש מי שעלול לחשוב מחר, שכל רשות צריכה לפרסם את כל המיילים של כל העובדים.
רועי פולקמן: אבל למה לא, דרך אגב?
<איתי חוטר: לא הגיוני.
<איתי חוטר: תסביר לי, אני יכול להגיע לכל פקיד בממשלה שאני חפץ?
רועי פולקמן: התשובה היא כן.
<איתי חוטר: לא, התשובה היא לא.
<איתי חוטר: יש מייל.
<נעה בן-אריה: לכל משרד יש את הגורם שאליו ניתן לפנות.
<איתי חוטר: יש את הגורם של פניות הציבור, יש את הגורם, אם זה בתחום הגבייה, אז הרשות תהיה מחויבת - - -
רועי פולקמן: הבנתי.
<איתי חוטר: זה לא הגיוני.
רועי פולקמן: זו סוגיה, בוא נחשוב.
רועי פולקמן: אם זה בסדר שאפשר יהיה בהמשך, זה כולו קריאה ראשונה.
רועי פולקמן: זו סוגיה שצריך לחשוב עליה.
רועי פולקמן: אני לא בטוח – אני שומע מה שהם אומרים, אני לא מנפנף את זה, אני רק אומר:
רועי פולקמן: אני לא בטוח, כי אני לא יודע אם היום לא צריך שיהיה אימייל של כל עובדי הרשות.
<איתי חוטר: כל תפקיד הוא תפקיד עם הפנים לציבור?
רועי פולקמן: ברוב הערים הגדולות זה ככה.
<איתי חוטר: לא כל תפקיד מוגדר כתפקיד שנותן שירות לציבור בדרך ישירה.
רועי פולקמן: בכל עירייה היום גדולה בארץ אין אלפון?
<איתי חוטר: אני בוחר מי יהיה באלפון.
<איתי חוטר: אני בוחר שנציג הגבייה שייתן טיפול לציבור, תכתוב את המייל שלו.
רועי פולקמן: שנייה.
רועי פולקמן: יש הבדל בין לעמוד - - -
<איתי חוטר: כשזה יוחל על הממשלה, אנחנו נסכים שזה יוחל גם עלינו.
רועי פולקמן: כיוון שהיושב-ראש ואני עברנו את עיריית ירושלים, התשובה היא כזאת: באמת היה עניין במוקד פניות.
רועי פולקמן: אבל אז ההנחיה לכל עובד הייתה, שאימיילים של כולם מפורסמים, טלפונים זה פק"ל.
רועי פולקמן: אבל אתה יכול להגיד: תשמע, אתה אומר, פנית אלי באימייל, פנייה עושים מסודר דרך האיש שאחראי על זה.
רועי פולקמן: זה בסדר.
רועי פולקמן: אבל זה לא אומר שלא צריך לפרסם.
רועי פולקמן: אבל בוא נדון בזה.
רועי פולקמן: אולי נותני שירות.
<שחר פרלמוטר: אני רק רוצה להשלים.
<נעה בן-אריה: - - - הסכמה.
<גלעד קרן: אנחנו מסכימים על המהות.
<גלעד קרן: הכוונה, שלנו לפחות, מה שכתבנו בנוסח שלנו, היא לא שיפרסמו עכשיו את הנהג של ראש העירייה, אלא כל בן-אדם שהעירייה אומרת: זה בן-אדם שפונים אליו בנושא כזה וכזה, בנושא גבייה תפנו - - -
<נעה בן-אריה: יפה.
<נעה בן-אריה: אני אומרת שבאתר האינטרנט של הרשות המקומית - - -
דוד אמסלם: אני מקבל את ההערה של הבחור באופן בסיסי.
דוד אמסלם: צריך לפרסם את האימיילים הרלוונטיים לשירות.
<גלעד קרן: זה עניין של נוסח, אנחנו מסכימים - - -
דוד אמסלם: אם יש איזה מישהו שלא רלוונטי – בבקשה, תתקדמו.
<שחר פרלמוטר: זה לא גורע מהעיקרון.
דוד אמסלם: יש עוד הערה?
דוד אמסלם: יאללה, בוא נמשיך.
<תומר רוזנר: תצביע.
<גלעד קרן: רגע, סעיף 3.
<נעה בן-אריה: ההחלה.
<גלעד קרן: זה בעצם ההחלה על מועצות מקומיות גם.
דוד אמסלם: מה אתם אומרים?
<איתי חוטר: אנחנו מבקשים לגבי סעיף קטן (א) – שנה, לגבי סעיף קטן (ב) – שנתיים, לכולם.
רועי פולקמן: לא הבנתי.
<איתי חוטר: זאת אומרת שברירת המחדל היא שנתיים.
<איתי חוטר: ולכל הרשויות שנתיים.
<גלעד קרן: לסרוק שנה?
<גלעד קרן: אבל אפשר לדון בזה גם אחרי.
דוד אמסלם: מה אתה אומר, רועי?
רועי פולקמן: לסעיף הראשון של פרסום אימיילים, נשמע לי.
<תומר רוזנר: זה אפילו לא אימיילים, זה סריקה של טפסים.
רועי פולקמן: לא, סריקה זה (ב) – אה, נכון, דיברנו על זה - - -
<תומר רוזנר: (א) זה סריקת טפסים, הם רוצים על זה שנה.
רועי פולקמן: בוא נחשוב על זה אם זה שנה או שנתיים.
רועי פולקמן: אני לא מתעקש כאן לתת את משך הזמן, השאלה אם זה – אשמח אם נדון בזה אחר כך בשלב הבא.
<תומר רוזנר: תשאיר את זה ככה.
<שחר פרלמוטר: רגע, אז אני בהקשר הזה מבקש להוסיף.
רועי פולקמן: לא, העלינו את זה מ-30 ל-120.
<שחר פרלמוטר: אתם לא רואים את הצורך לפרסם את זה בצו?
<שחר פרלמוטר: אפשר את המילה בצו למחוק.
<שחר פרלמוטר: פשוט השר יאשר את זה כמו חוק עזר.
<גלעד קרן: מכיוון שזה בעצם דחייה של החקיקה לגבי אותם רשויות, אנחנו חושבים שזה חייב להיות מפורסם ברשומות בדרך כלשהי, כדי שהציבור יידע שאותה רשות לא מחויבת.
<גלעד קרן: אי-אפשר שהשר יחליט ולא יהיה איזשהו פרסום רשמי של זה.
<שחר פרלמוטר: אנחנו מוכנים לפרסום ברשומות, אבל אנחנו חושבים שצו - -
<קריאה: מה זה משנה לך?
<שחר פרלמוטר: - - כחקיקת משנה - -
<תומר רוזנר: גם אותו צריך לחתום, אז מה זה משנה?
<שחר פרלמוטר: - - הוא לא סביר.
<שחר פרלמוטר: אפשר הודעה בילקוט הפרסומים.
דוד אמסלם: למה זה משנה לך?
<שחר פרלמוטר: אני חושב שזה מסרבל את ההליך של זה.
דוד אמסלם: למה מסרבל?
דוד אמסלם: הרי על מה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על - - -
<שחר פרלמוטר: יש שוני בין צו לפרסום.
דוד אמסלם: אגיד.
דוד אמסלם: שנייה, אתם רוצים לדבר, יש פה חדר.
דוד אמסלם: בגדול מבחינתנו אני לא חשוב שזה צריך להיות בתקנות, משום שזה ה-mainstream של העניין.
דוד אמסלם: לכן לוחות הזמנים צריכים להיכנס בחוק.
<שחר פרלמוטר: אני מסכים אתך.
דוד אמסלם: גם הנושא של ההארכה, אמרנו: השר בחוק יכול להאריך לפי העניין.
דוד אמסלם: הוא גם יכול להחריג טפסים כאלו או אחרים.
דוד אמסלם: יש לו שיקול דעת מספיק רחב במקומות שאנחנו לא רוצים לצמצם את זה, אין עניין גם.
דוד אמסלם: אנחנו לא יכולים גם לדבר - - -
<שחר פרלמוטר: - - - מבקשים שהאישור לא ייקבע בצו.
<שחר פרלמוטר: להוריד את המילה בצו.
<שחר פרלמוטר: הוא יאשר.
<גלעד קרן: קבענו תאריך שמתחיל לעוד שנה, והשר יכול לקבוע להאריך לרשויות מסוימות בעוד שנה.
<גלעד קרן: ביקשנו שההארכה הזאת, כשהוא אומר - -
דוד אמסלם: תהיה בצו.
<גלעד קרן: - - רשות איקס, אתם יכולים להתחיל את החוק רק עוד שנה, שזה יפורסם בצו, כדי שהתושבים של אותה רשות יידעו שבאמת - - -
דוד אמסלם: בתקנות?
<גלעד קרן: צו זה תקנות.
<גלעד קרן: הוא מציע שזה יפורסם ברשומות בדרך - - -
<תומר רוזנר: שתהיה הודעה ברשומות.
<שחר פרלמוטר: נכון.
<שחר פרלמוטר: אנחנו - - -
רועי פולקמן: בהיטל ולא בצו.
<שחר פרלמוטר: צו זה מסרבל יותר.
דוד אמסלם: לא רואה בזה.
דוד אמסלם: חשבתי שאתה רוצה לדבר על לוחות הזמנים.
<איתי חוטר: זה להוסיף בירוקרטיה על משהו - - -
<שחר פרלמוטר: אפשר פשוט בלי המילה בצו?
רועי פולקמן: אז מפילים את זה.
<תומר רוזנר: בהודעה ברשומות.
רועי פולקמן: בהודעה ברשומות.
רועי פולקמן: הסיבה, אדוני היושב-ראש, שאני חושב שה-24 צריך להישאר רק במקרים – כי בסוף הרוב המכריע של הרשויות – עוד פעם, יכול להיות שיש רשויות מסוימות, אבל הרוב המכריע יכולים לעמוד בזה בשנה.
דוד אמסלם: נשאיר להם 24.
רועי פולקמן: לא, 24 זה בהיתר של השר אם עירייה מסוימת אומרת שהיא מתקשה.
דוד אמסלם: בסך הכול אני לא רואה בעיה פה.
דוד אמסלם: בוא נקבל גם את ההערה לדעתי של השלטון המקומי גם לגבי השנה.
רועי פולקמן: בהתחלה.
דוד אמסלם: העיקר, בוא ניכנס לעניין.
דוד אמסלם: יש רשויות שעד שהן יבינו בכלל מה קרה פה, עברה חצי שנה.
רועי פולקמן: אז כל עוד אנחנו משאירים את השנה גם בסעיף (ב).
דוד אמסלם: בוא, אנחנו מסתכלים על המגמה.
דוד אמסלם: מה שחשוב זה שהמגמה מתחילה לעבוד.
דוד אמסלם: אנחנו מכניסים את העסק לאיזשהו מסלול.
רועי פולקמן: כן, זה נכון, נתיב.
דוד אמסלם: ואני חושב שגם לוחות הזמנים זה בסדר.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מתחילים, ניתן להם כל השנה ככה מה שנקרא להתבשל בעניין, להיערך.
רועי פולקמן: להביא את הסטודנט לסריקה.
דוד אמסלם: ואחרי זה נתחיל.
דוד אמסלם: דיינו, תאמין לי, בזה ששנה הבאה נתחיל עם זה, זה כבר הישג גדול.
<שחר פרלמוטר: אם אפשר, הערה אחרונה.
<שחר פרלמוטר: אני מצטער שאני מחזיר אחורה לסעיף הקודם, לסעיף קטן (ב) של הסעיף הקודם.
<שחר פרלמוטר: ההצעה היא לקבוע שהפרסום יהיה באתר האינטרנט ובכל פרסום אחר שבו נכללים פרטים אודות הפנייה, מיילים וכו'.
<שחר פרלמוטר: אנחנו חושבים שניתן להסתפק שהפרסום יהיה באתר האינטרנט, ושלא בכל עניין או מעטפה עם הלוגו של הרשות יהיה גם את כל המיילים - - -
<גלעד קרן: בסדר, אבהיר.
<גלעד קרן: הכוונה שלנו - - -
רועי פולקמן: הכוונה הייתה פשוטה.
<שחר פרלמוטר: אפשר להפנות לאתר האינטרנט, שבו יהיה פירוט של - - -
רועי פולקמן: אפרופו שירות לאזרח, הטענה כאן הייתה נורא פשוטה: בכל מסמך של העירייה, כמו שיש מספר טלפון ולאורך שנים היה מספר פקס, בסיסי – בסיסי – שבכל עירייה במדינת ישראל תהיה כתובת אימייל.
דוד אמסלם: החשש - - -
<גל פרויקט: סליחה שאני מפריע, לציין על - - -
רועי פולקמן: כן, התשובה היא כן.
דוד אמסלם: לא, דקה.
דוד אמסלם: רק שנייה, אני רוצה - - -
רועי פולקמן: איפה שאתה כותב טלפון - - -
דוד אמסלם: שנייה, פולקמן.
רועי פולקמן: סליחה, אדוני.
רחל עזריה: בכל מקום שכתוב טלפון תכתוב גם מייל.
<נעה בן-אריה: - - - למה לא?
<נעה בן-אריה: אף אחד לא אומר לא.
<נעה בן-אריה: כתוב פה הפניה לאתר האינטרנט - - -
דוד אמסלם: שחר, החשש שלו, שמחר כל סטיקר שהעירייה תוציא - - -
<נעה בן-אריה: נכון מאוד.
<תומר רוזנר: אם היא שמה עליו טלפון.
רועי פולקמן: איפה שהיא שמה טלפון.
<גלעד קרן: כתבנו: רק איפה - - -
רועי פולקמן: לא כל פרסום.
רועי פולקמן: איפה שהעירייה שמה מספר טלפון, אתה אומר, שכמו שיש אתר אינטרנט, אז יהיה אימייל.
דוד אמסלם: רק שהוא מסייג את זה לזה שאיפה שהעירייה מפרסמת טלפון.
דוד אמסלם: אז למה - - -
<שחר פרלמוטר: לכאורה משתמע שזה בכל נייר - - -
דוד אמסלם: תראה, לא בכל מעטפה יש טלפון.
רועי פולקמן: הנה, כתוב:
רועי פולקמן: בכל פרסום שבו נכללים פרטים אודות דרכי הפנייה או שירות.
רועי פולקמן: לא בכל פרסום.
<גלעד קרן: נבהיר לפרוטוקול - - -
רועי פולקמן: הרי למה להעיק על האזרח.
רועי פולקמן: נגיד שזה פרסום על ארנונה, אז למה להעיק עליו: תיכנס לאתר האינטרנט?
רועי פולקמן: אתה יודע, עיריית ירושלים, ייקח לך 20 דקות לחפש את הלשונית המתאימה לאן - - -
רועי פולקמן: אז למה?
רועי פולקמן: יהיה לי כתוב: תשלח לכאן.
<שחר פרלמוטר: אני חושב שאפשר יהיה להסכים על נוסח.
דוד אמסלם: שחר, אין לי בעיה, הדברים הטכניים.
דוד אמסלם: הבנתי את החשש שלך, אבל אני חושב שחבר הכנסת פולקמן גם ענה על העניין.
דוד אמסלם: אני חושב שאיפה שהעירייה רוצה באמת להבליט את זה שהיא מפרסמת מספר טלפון – זה מפריע לי.
דוד אמסלם: חברת הכנסת עזריה, את עוד בדיון הקודם.
רועי פולקמן: לא, היא תומכת פה בעצות חשובות.
רחל עזריה: לא, אמרתי שאתר האינטרנט של עיריית ירושלים הוא אתר יחסית טוב, ועדיין לוקח הרבה זמן למצוא את זה.
רחל עזריה: אתה רואה, אני לא בדיון הקודם.
<קריאה: מרוב שהוא טוב.
<שחר פרלמוטר: רגע, אם אפשר שנייה להשלים, אז אנחנו סבורים שאפשר להסתפק בזה.
<שחר פרלמוטר: אקח לתשומת לבי מה שאמרתם, אפשר יהיה לדבר על זה.
<נעה בן-אריה: אני רוצה רק הבהרה.
<גל פרויקט: גל פרויקט מעיריית תל-אביב.
<גל פרויקט: אני לא שותף, עם כל הכבוד, להחלטה האחרונה.
<גל פרויקט: תראו, אנחנו ברשות לא יכולים על כל מעטפה לפרסם מייל נפרד של גורם אחר בעירייה.
<גל פרויקט: בשביל זה יש את הפרסום של האתר העירוני.
<גל פרויקט: באתר העירוני יש לשוניות לפי נושאים, לפי פניות.
<גל פרויקט: אנחנו גם לא מדפיסים לכל אחד מעטפה נפרדת.
<גלעד קרן: אמרנו רק איפה שיש דרכי פנייה.
<קריאה: מה אתה עושה עם טלפון?
<גל פרויקט: אבל תן לי.
<גל פרויקט: אתה מפריע לי פעם שנייה, לא הפרעתי לך.
<גל פרויקט: לא קשור, דרכי פנייה יש לכל המחלקות, לכל האגפים.
<גל פרויקט: יש מעטפה שהיא לא ראש עירייה, היא של העירייה.
<גל פרויקט: יש אתר העירייה.
<גל פרויקט: לא יכול להיות שלאגף אחד יש מעטפה עם הדפס אחד, למטה כתוב ככה - - -
דוד אמסלם: אשאל את השאלה – רק שנייה, לא לא, אני מבקש לא לעזור לי.
<גל פרויקט: זה גם לא פרקטי.
דוד אמסלם: שכחתי את השם.
<גל פרויקט: גל מעיריית תל-אביב.