GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שונית לוי שחר: ככל שלא נביא הסדר חקיקתי בפרק הזמן הזה, שיחלוף כבר בשבוע הבא, תפקע הסמכות של הממונה על ביקורת הגבולות, להוציא הוראת שהייה למסתננים, ומשמעות הדבר תהיה סגירת מרכז השהייה חולות.
<שונית לוי שחר: התיקון המוצע בא לתקן את הסעיפים שקובעים את התקופה המרבית במרכז השהייה חולות.
<שונית לוי שחר: אתחיל להקריא.
<תומר רוזנר: לא, להסביר.
<תומר רוזנר: אנחנו לא מקריאים כרגע.
<שונית לוי שחר: טוב, אז התיקון המוצע בעצם מתקן את סעיפים 32ד(א) ואת סעיף 32כא, שקובע את התקופה של 12 חודשים, מ-20 ל-12 חודשים.
<תומר רוזנר: תסבירי את הוראות המעבר, תסבירי את הוראת התוקף.
<תומר רוזנר: תסבירי את החוק.
<שונית לוי שחר: טוב.
<שונית לוי שחר: כפי שאמרתי, מחליפים את סעיף קטן (א).
<תומר רוזנר: את זה הבנו.
<תומר רוזנר: יש הוראות בחוק נוספות.
<שונית לוי שחר: סעיף 3 קובע שסעיפים 1 ו-2 לחוק זה יעמדו בתוקפם, בהתאם לתוקף שנקבע בפרק ד' בתיקון מס' 5 לחוק למניעת הסתננות.
יואב בן צור: עד מתי?
<שונית לוי שחר: עד סוף 2017.
<שונית לוי שחר: הוראת המעבר – מטרתה בעצם לקבוע שכל הוראות השהייה שניתנו בהתאם להסדר הקודם, יעמדו בתוקפם, לאחר שיעבור התיקון הזה.
<שונית לוי שחר: יראו את הוראות השהייה שנקבעו בתקופת השהייה שמעל 12 חודשים כתקופת שהייה שנקבעה ל-12 חודשים, אלא אם כן קבע הממונה על ביקורת הגבולות תקופת שהייה קצרה יותר.
יואב בן צור: זוהיר, אתה רוצה לומר משהו?
זוהיר בהלול: בינתיים לא.
יואב בן צור: נמשיך הלאה.
יואב בן צור: משרד המשפטים, בבקשה.
<אביטל שטרנברג: אין לנו מה להוסיף.
יואב בן צור: יונתן יעקובוביץ, המרכז למדיניות הגירה ישראלית, בבקשה.
<יונתן יעקובוביץ: צהריים טובים.
<יונתן יעקובוביץ: באמת אין יותר מדי מה להרחיב, כי החוק הזה באמת מינימליסטי ביותר.
<יונתן יעקובוביץ: כמובן, אנו חושבים שהוא לא מספיק יעיל.
<יונתן יעקובוביץ: לצערנו, לא יעשה את העבודה.
<יונתן יעקובוביץ: אני מקווה שהממשלה תביא את השיפורים בהמשך, אחרי שלוח הזמנים של בג"ץ יעבור - הבנתי שזו המגבלה.
<יונתן יעקובוביץ: הדבר היחיד שאנחנו רוצים להעלות - בגלל שהחוק הוא כל כך חלקי, אנחנו היינו חושבים שכן כדאי לקדם את כל הנושא של קרן פיקדונות של מסתננים דרך חוק עובדים זרים.
<יונתן יעקובוביץ: הואיל וזה לא עלה, תיקון אחד ספציפי - אנחנו חושבים שצריך לשנות את סעיף החוק שמדבר על סנקציות נגד הפרת תנאי השהייה, סעיף כד.
<יונתן יעקובוביץ: חושבים שצריך להפוך את זה לתנאי כללי יותר.
<יונתן יעקובוביץ: כרגע הסנקציות חלות רק על מי שמפר את התנאים הגיאוגרפיים לשהייה.
<יונתן יעקובוביץ: אנחנו חושבים שטוב יהיה אם לממשלה, ולשר הפנים יהיה הכלי, להחיל כל תנאי שהוא רוצה באשרת השהייה, ולכן עדיף לשנות את נוסח הסעיף כך שהסנקציות יחולו על כל הפרה של תנאי השהייה, כפי שנקבעו בחוק הכניסה לישראל.
<יונתן יעקובוביץ: למרות שהעלינו את ההסתייגויות הללו, זה לא התקבל, אבל אני כן חושב שכדאי שהוועדה וחברי הכנסת ייתנו על כך את הדעת, ולא יהיו חותמת גומי אוטומטית להצעה של הממשלה.
<יונתן יעקובוביץ: אני חושב שזה יהיה כלי נוסף – גם חלקי בלבד, אבל כלי חשוב מאוד שכדאי להוסיף כבר עכשיו.
יואב בן צור: כן, אבל התיקונים האלה ייערכו בשלב יותר מאוחר – לא בשלב הזה.
יואב בן צור: בשלב הזה אני לא חושב שאפשר יהיה להכניס תיקון.
<יונתן יעקובוביץ: זה שינוי של ארבע מילים בסעיף פה.
<יונתן יעקובוביץ: הכי פשוט שיש.
יואב בן צור: שינוי מאוד מהותי.
<יונתן יעקובוביץ: לא.
<יונתן יעקובוביץ: זה אפילו לא שינוי פוזיטיבי.
<יונתן יעקובוביץ: זה נותן אפשרות לשר הפנים בהמשך, להחיל תנאים באשרה.
<יונתן יעקובוביץ: במקום רק אזור מגורים הוא יכול לכתוב דברים.
יואב בן צור: אתה מבין שבג"ץ לא יעביר את זה.
<יונתן יעקובוביץ: בג"ץ ודאי יעביר את זה, כי כל עוד שר הפנים לא יקבע זה - אין מה להתלונן נגד בג"ץ.
<יונתן יעקובוביץ: אני לא יודע מה בג"ץ יעביר או לא יעביר.
<יונתן יעקובוביץ: אני רק רוצה להזכיר שמי שבסופו של דבר אחראי להעביר זה אנחנו.
<יונתן יעקובוביץ: אחר כך נראה מה בג"ץ.
<יונתן יעקובוביץ: בסוף זה הכנסת.
<יונתן יעקובוביץ: לא אנחנו - אתם.
<יונתן יעקובוביץ: סליחה.
יואב בן צור: אתם זה אנחנו.
יואב בן צור: שפי פז, יושב-ראש עמותת עוטף תחנה מרכזית, בבקשה.
<שפי פז: קודם כל, אני מסתכלת פה מסביב.
<שפי פז: אני הייתי פה בכמה ישיבות ועדה, ונראה לי שאפילו כבר חברי הכנסת מודעים לעובדה שהחוק הזה שווה כלום, כי הם אפילו לא טורחים להגיע.
<שפי פז: בעבר היו פה הרבה ח"כים.
יואב בן צור: היום יום שלישי.
<שפי פז: אולי.
<שפי פז: בכל מקרה, הטקס הזה חוזר על עצמו כל שנה.
זוהיר בהלול: חוץ מזה גברתי, האיכות קובעת – לא הכמות.
זוהיר בהלול: ..
<שפי פז: אני לא אדבר כל כך על החוק.
<שפי פז: אני באה לפה כרגיל לדבר בשם קורבנות ההגירה.
<שפי פז: אנחנו מדברים פה כל הזמן על החוק ומה עושים ומה עושים עם המסתננים ומה עושים עם המהגרים.
<שפי פז: אני באה פה כל פעם לצעוק ולהגיד: חבר'ה, לפני הכול אנחנו פה, אני פה ושלמה פה, ואלישבע פה מאחורה, וכל האנשים שלא יכלו להגיע כי הם צריכים לעבוד.
<שפי פז: והטקס הזה חוזר על עצמו כל שנה.
<שפי פז: אנחנו באים, הממשלה מחוקקת, יש עתירות, יש בג"ץ.
<שפי פז: אנחנו מפגינים, וכל פעם החוק פחות טוב ופחות טוב.
<שפי פז: האמת היא שאני רוצה לומר כמה מילים עלינו.
<שפי פז: הגל הזה של ההסתננות ב-2007.
<שפי פז: הגדר הושלמה ב-2013.
<שפי פז: שש שנים, במהלכן הקהילה של דרום תל-אביב רוסקה לחלוטין.
<שפי פז: במשך שש השנים האלה הזכויות של כל אחד מאתנו נרמסו לגמרי, כי מישהו – ואני לא יודעת מי, ואולי יום אחד אדע מי – מישהו החליט שהחיים שלי לא שווים כלום והחיים של השכנים שלי לא שווים כלום, ושלח את האוטובוסים אלינו הביתה עם עשרות-אלפי גברים צעירים לשכונות שלנו.
<שפי פז: ובינתיים כולם מדברים ויש עוד חוק ועוד חוק, ויש ויכוחים ומריבות, ואנחנו נפגשים בפאנלים ובבג"ץ, אבל שום דבר לא משתנה.
<שפי פז: גם אם יצאו 12,000 לא 22, כמו שאמרו – על כל מי שיצא, נולדו שני ילדים.
<שפי פז: המספרים לא ישתנו.
<שפי פז: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו שאני יכולה לדבר פה, ולפנות הפעם לא אליכם אלא לראש הממשלה.
<שפי פז: אתמול ראש הממשלה אמר בכנסת: אנחנו מתכוונים להוציא את מי שלא נמצא כאן כחוק, ואני רוצה לשאול אותו, מה עומד מאחורי המילים האלה?
<שפי פז: איפה הלהט?
<שפי פז: איפה ההתגייסות?
<שפי פז: אני רוצה לשאול את ראש הממשלה, האם הוא יודע שבשכונות כבר לא מאמינים – לא לו ולא לממשלה שלו?
<שפי פז: האם אתה יודע שביום שבו אישרת עשרות-מיליוני שקלים להקמת מעונות יום לילדי המסתננים קברת את השכונות סופית?
<שפי פז: האם אתה יודע שממשלת ישראל ויתרה מרצונה החופשי על ריבונותה בלב המדינה, בלב העיר העברית הראשונה?
<שפי פז: ומה הטעם, אדוני ראש הממשלה, בשמירה על הגבולות החיצוניים, אם מוסרים את הלב של המדינה?
<שפי פז: אני מדברת פה, אני מקווה, בשם רוב תושבי דרום תל-אביב.
<שפי פז: אנחנו מצפים ממך לקחת אחריות.
<שפי פז: אנחנו רוצים לראות מאמץ אמתי, משולב, אמיץ וחד-משמעי, לשים קץ לאסון הזה.
<שפי פז: אם צריך לבדוק בקשות מקלט, תתחילו לבדוק ברצינות, ואם צריך לחוקק חוקים, תדאגו שהם יעמדו במבחן בג"ץ ולא ייפסלו כל פעם.
<שפי פז: אם צריך לאכוף את החוקים, תאכפו אותם בלי פשרות.
<שפי פז: פה אני פונה למשטרה ולרשות ההגירה.
<שפי פז: אם צריך להקצות כוחות ומשאבים, תקצו, כי גם ככה זה עולה מספיק כסף.
<שפי פז: תראו מה קורה היום באירופה, תראו למה מובילה השלמה עם הגירה לא מבוקרת, ותראו את חלון ההזדמנויות שנפתח.
<שפי פז: תקשיבו למה שקורה שם, תקשיבו לנו.
<שפי פז: אנחנו יודעים מה קורה, וזה לא רק דרום תל-אביב; זה דרום תל-אביב ואילת וערד ואשקלון וכל השכונות המוחלשות, כי כל פיזור שקיים היום – מדברים פה הרבה על פיזור – כל פיזור שקיים יוצא מדרום תל-אביב לשכונה מוחלשת אחרת, ונופל על תושבים חפים מפשע אחרים.
<שפי פז: אז תקשיבו לנו, ובואו נפתור כבר את הבעיה הזאת סוף-סוף.
יואב בן צור: מאיר דובדבני, נציג פורום קהלת, בבקשה.
<מאיר דובדבני: מאיר דובדבני, פורום קהלת.
<מאיר דובדבני: לא אחזור על דברי קודמיי; רק אחדד נקודה אחת - על האנורקסיות של החוק כפי שהוא עובר עכשיו דיברו ולא נחזור, אבל כן אפשר לראות שהנושא פה הרבה יותר מורכב, וכולנו רוצים לפתור משהו מהיסוד.
<מאיר דובדבני: אנחנו מצפים מהכנסת שתקרא למשרד הפנים שיעשה עבודה, אותה הוא הפיץ בציבור לפני כמה שבועות.
<מאיר דובדבני: כבר בעבודה הזאת אפשר היה לראות משהו יותר מורכב, כמה כיוונים של היבטים – גם כלכליים, גם פליליים, גם הבנה שיש פה באמת בעיה שכדי לטפל בה צריך לא רק לעשות פינג-פונגים עם בג"ץ, אלא לטפל בה באופן מסודר.
<מאיר דובדבני: לכן אנחנו קוראים שגם במסגרת לוחות הזמנים, השבועיים הקרובים יסגרו את התיקון הזה, שהעבודה תימשך גם בכנסת וגם בממשלה.
<מאיר דובדבני: תודה רבה.
יואב בן צור: שלמה מסלאווי, חבר מועצת העיר תל-אביב.
<שלמה מסלאווי: שפי הזכירה חלק ממה שרציתי לומר.
<שלמה מסלאווי: אני רוצה לדבר יותר על החשש הגדול שלנו של כל נושא המסתננים, בעיקר בדרום תל-אביב – דבר שהוא הפך לשגרה.
<שלמה מסלאווי: כל זה נובע מתוך העובדות הבאות, שכל שנה-שנה וחצי יש תחלופה של שרים.
<שלמה מסלאווי: עד שנכנס שר כזה או אחר, עד שלומד את העניין, והדברים נתקעים.
<שלמה מסלאווי: יש כל מיני הבטחות, כאלה ואחרות.
יואב בן צור: יש כאלה שלומדים מהר, יש כאלה שלומדים לאט.
<שלמה מסלאווי: נכון.
<שלמה מסלאווי: אבל מלבד זה, יש גם בג"ץ.
<שלמה מסלאווי: גם הוא לא פעם מתערב, ואז הנושא הזה נתקע בצורה כזו או אחרת.
זוהיר בהלול: מסלאווי, הסר דאגה מלבך, כי בסופו של דבר כל התיקים יתנקזו בידיו של ראש הממשלה.
<שלמה מסלאווי: אז אני מודאג עוד יותר.
רויטל סויד: גם אני.
יואב בן צור: חבר הכנסת זוהיר בהלול, זה היה דיון לאתמול.
יואב בן צור: בלתי-הפיך.
<שלמה מסלאווי: אני איש ליכוד, אבל לצערי, הדברים לא זזים.
<שלמה מסלאווי: לא רק זה - הם הולכים אפילו אחורה.
יואב בן צור: שלא נתרגל.
<שלמה מסלאווי: אם אנחנו דברים על מצב – קודם כל, החוק, רוצים לשנות?
<שלמה מסלאווי: כמובן שהייתי משנה אותו לכיוונים אחרים.
<שלמה מסלאווי: הוא לא טוב לנו, כמו שגם הזכירו כאן.
<שלמה מסלאווי: ואם לא יהיה החוק הזה או יפגעו בו, לא יהיו שום סנקציות לגבי המסתננים.
<שלמה מסלאווי: לא תהיה שום מגבלה.
<שלמה מסלאווי: הם סך הכול מבינים שהם צריכים לסיים את השהות שלהם בחולות.
<שלמה מסלאווי: לא פעם אנחנו שואלים, מה קורה הלאה?
<שלמה מסלאווי: היו שנה-שנה וחצי בחולות.
<שלמה מסלאווי: אחר כך הם באים אלינו לשכונות, וזה לכל החיים.
<שפי פז: כלום לא קורה.
<שלמה מסלאווי: היום יש לפחות באזור שלנו איזה 4,000 ילדים בגיל הרך.
<שלמה מסלאווי: יש ילודה של 1,000 תינוקת בשנה לפחות.
<שלמה מסלאווי: בואו לא נשכח, גם כל אלה של ארגוני זכויות האדם, שתמיד דואגים למסתננים - אני אפילו לא חושב שהם נתנו את הדעת, מה קורה לגבי הגורל של הילדים האלה.
<שלמה מסלאווי: הילדים האלה רובם נמצאים במכלאות.
<שלמה מסלאווי: ממש מכלאות.
<שלמה מסלאווי: אני חושב שאם היו חוזרים למדינות שלהם, המצב שלהם היה יותר טוב.
<שלמה מסלאווי: גם בתקופה שהם היו כאן ועשו מספיק כסף, הם יכולים לחזור לארצות שלהם, ושם לדעתי הם גם יחיו ברווחה.
יואב בן צור: רבותיי, אנחנו מדברים פה על תיקון של חוק שקיים.
יואב בן צור: אנחנו לא עושים פה דברים חדשים.
יואב בן צור: בסך הכול התיקון הוא מ-20 חודשים ל-12 חודש לפי בעצם הכוונת בג"ץ.
יואב בן צור: זה הנושא.
יואב בן צור: אתם כואבים את המציאות, ואנחנו כולנו כואבים, וחושבים שצריך למצוא פתרונות; שצריך לשבת באמת על המדוכה.
יואב בן צור: אני מקווה ששר הפנים החדש, שאין ספק וחולק שהוא מוכשר - שיעשה איזושהי פעולה כדי למזער את הנזק הקיים.
יואב בן צור: אבל אני חוזר ואומר – אנחנו כואבים יחד אתכם את המצב.
<שפי פז: אתם לא.
רויטל סויד: תושבי דרום תל-אביב – זה הסיפור.
רויטל סויד: חצי שנה, שנה, שנה וחצי.
<שפי פז: כולם אומרים שהם כואבים.
<שפי פז: זה משנה לי את החיים?
יואב בן צור: אני יכול להעיד על עצמי שאני כואב?
<שפי פז: יודע מה?
<שפי פז: אני מאמינה לך.
<שפי פז: אבל זה משנה לי את החיים?
רויטל סויד: בוא נדאג שנערות יוכלו ללכת ברחוב.
יואב בן צור: גב' שפי, שמענו אותך בקשב רב זמן ארוך.
יואב בן צור: אני מבקש.
יואב בן צור: מסלאווי, תתכנס לסיום.
<שלמה מסלאווי: אני מבין מה שאתה אומר, אבל זאת ההזדמנות היחידה שיש לנו להשמיע את קולנו.
יואב בן צור: לכן אמרתי שאני כן רוצה לשמוע – רק שנדע שלא נחרוג מכיוון הדיון.
<שלמה מסלאווי: אני חוזר - החשש שלנו, שהשגרה הזאת, כאילו הדברים מובנים מאליהם, הם צריכים להיות אצלנו בשכונות.
<שלמה מסלאווי: צריך לפחות להיות צדק חלוקתי.
<שלמה מסלאווי: לא כולם צריכים להיות בתוך השכונות שלנו.
יואב בן צור: נעביר אותם צפונה קצת.
<שלמה מסלאווי: צפונה.
<שלמה מסלאווי: אפשר גם לרחביה ולקיסריה, אפשר לקיבוצים.
<שלמה מסלאווי: שלפחות שיהיה לנו מרחב נשימה.
יואב בן צור: אדוני, תודה.
יואב בן צור: חבר הכנסת זוהיר בהלול.
זוהיר בהלול: אני חיכיתי שהנציגים האותנטיים והרלוונטיים ידברו.
זוהיר בהלול: אני ממשיך כחוט השני ממסלאווי ומשפי.
זוהיר בהלול: אני חייב רק לציין נקודה מאוד חשובה - המסתננים הם בני אדם.
זוהיר בהלול: הם לא חפצים.
זוהיר בהלול: צריך להתייחס אליהם בכבוד האנושי והערכי הראוי, כי אנחנו מדברים על אנשים שבעל-כורחם נקלעו לסיטואציה הזאת.
<שפי פז: אז למה מגרשים אותם?
יואב בן צור: סליה.
יואב בן צור: אני מבקש – אם מישהו יתפרץ באמצע – זה לא המקום.
יואב בן צור: אני אאלץ לאותו.
יואב בן צור: אני מתנצל.
יואב בן צור: בבקשה.
זוהיר בהלול: אלא מה – אני מודע לעובדה, ואנחנו ביקרנו - חברי הכנסת של המחנה הציוני – בשכונות.
זוהיר בהלול: התלווינו לאנשים.
זוהיר בהלול: הבנו את המכאובים שלכם בצורה ישירה.
זוהיר בהלול: אנחנו לא צריכים מתווכחים בעניין הזה.
זוהיר בהלול: אדוני היושב-ראש, אנחנו מדברים באופן כללי על שכונות דרום תל-אביב, אבל ליתר פירוט, שכונת נווה שאנן, שכונת שפירא, שכונת התקווה או שכונת קריית שלום, שבתחום עיריית תל-אביב-יפו, איני מבין מדוע כל הבעיה צריכה להתנקז לדרום תל-אביב ולשכונות האלה.
יואב בן צור: קצת עכו.
זוהיר בהלול: מדוע זרועות האופרציה במדינה- - -
<עובד חורי: כי אנחנו פח זבל.
זוהיר בהלול: אני לשונך, תאמין לי, ואתה לשוני גם.
זוהיר בהלול: למה לא לפזר ולמה לא לתמוך בדרום תל-אביב, בשכונות האלה שסבלו?
זוהיר בהלול: השכונות עדיין נאנקות תחת המכאובים.
זוהיר בהלול: הממשלה נדרשת באותה נשימה וכפיפה גם לטפל בסוגיית המסתננים, אבל גם לטפל בתושבים של שכונות דרום תל-אביב.
זוהיר בהלול: הם בני אדם.
זוהיר בהלול: דיברנו על בני אדם של מסתננים.
זוהיר בהלול: אנחנו מדברם על אזרחי מדינת ישראל, שראויים ליחס של הממשלה.
זוהיר בהלול: חוקים אפשר לחוקק תמיד, ותמיד אפשר למצוא כותרות, ותמיד אפשר לדבר על הורדת 20 חודשים ל-12 חודשים, אבל למה אנחנו מדלגים על פני האנשים האלה, שמשלמים את המחיר?
יואב בן צור: הרצון הוא לא לדלג על כולם.
יואב בן צור: תודה, רבותיי.
יואב בן צור: אנחנו רוצים לעבור להקראת החוק, ואז נשמע את ההסתייגויות ואת דבריכם, חברי הכנסת.
יעל גרמן: אני מבקשת את רשות הדיבור.
יואב בן צור: מי שנמצא פה ורוצה לדבר, אני מבקש שיפנו למנהלת הוועדה, שתרשום אותם.
יואב בן צור: חברת הכנסת יעל גרמן.
יעל גרמן: קודם כל, אני באמת חושבת שאי-אפשר לדון בחוק הזה מבלי שאנחנו דנים בבעיה, והבעיה למעשה יושבת פה סביב השולחן, ואי-אפשר להתעלם ממנה.
יעל גרמן: אני רוצה לומר שהחוק הזה נובע מסיבה אחת – מדינת ישראל וממשלת ישראל פשוט לא קבעה מדיניות ברורה לגבי הפליטים.
יעל גרמן: אם היתה מדיניות, שהיו באים והיו אומרים: אנחנו מוכנים לקלוט X פליטים, ומעבר לזה אנחנו מסלקים אותם מעבר לגבול, אבל את אלה שאנחנו קולטים, אנחנו לא נותנים למצב כזה, כפי שהוא כיום, שהם כולם מתנקזים לשכונה שיש בה כבר ממילא מצוקה, והם מתנקזים כך שאין להם רשיונות עבודה, אז הם עובדים, אבל כיוון שהם עובדים ללא רשיון, מנצלים אותם, ונותנים להם שכר רעב, ומכיוון שנותנים להם שכר רעב, חלקם לא יכולים להרשות לעצמם לשכור דירות, ואז הם חיים בגינת לווינסקי.
יעל גרמן: ומכאן כל הבעיה.
יעל גרמן: לכן לפני שאדבר על החוק, ולכן ביקשתי את רשות הדיבור – אני רוצה לומר שמן הראוי שכל מי שיושב כאן סביב השולחן, ובראש ובראשונה אתם תושבי השכונות, ואתה מסלאווי, נציג ציבור, קודם כל יבואו בדרישה לממשלה, להחליט על מדיניות.
יעל גרמן: המדיניות צריכה להיות מאוד ברורה: בראש ובראשונה קודם כל שיקום השכונות.
יעל גרמן: אני חושבת שצריך לשקם את שכונות דרום תל-אביב.
יעל גרמן: אני מכירה אותן.
יעל גרמן: אתמול בהתנשאות אחד מחברי הכנסת שאל אותי, מתי הייתי.
יעל גרמן: אני נמצאת בשכונות האלה ואני מכירה אותן טוב מאוד, כמו שגם ביקרתי בגינת לווינסקי, כמו שגם עשיתי סיור בלילה, כמו שהייתי במרפאה שאליה הם מגיעים וכמו שהייתי בבתי החולים שאליהם הם מגיעים.
יעל גרמן: אז אני מכירה את הנושא מקרוב.
יעל גרמן: אז דבר ראשון, בואו נכריז על שכונות דרום תל-אביב כאזור עדיפות א'.
יעל גרמן: וכפי שאנחנו עוזרים לאזורי ספר ולפריפריה, נסייע לשקם את השכונות בלי קשר ועם קשר לכך שנמצאים שם המסתננים.
<שפי פז: זה קשקוש.
יואב בן צור: סליחה.
יעל גרמן: ודאי שאפשר.
יעל גרמן: אני 14 שנה הייתי ראש עיר, ואנחנו שיקמנו שכונות, והשכונות אחרי ששיקמנו אותן לא נראו אותו דבר, אז אפשר לשקם.
יואב בן צור: חברת הכנסת גרמן, קודם כל תשתדלי לקצר בדבריך.
יואב בן צור: אני יודע שאתמול שמונה נאומים מול היום - אבל הנוכחים פה, אתם לא מנהלים שיח ושיח עם חברי הכנסת.
יעל גרמן: אסיים.
יעל גרמן: אז השלב הראשון, וזה אולי המסד לפני שאנחנו בונים את הטפחות – המסד הוא לשקם את השכונה.
יעל גרמן: אבל לא יעזור שום דבר, אם גם לא נמצא איזשהו פתרון לפליטים שנמצאים כאן.
יעל גרמן: אם היו אומרים לי שמחר אני אעצום עיניים ואפקח אותן מחרתיים והפליטים ייעלמו ויהיה להם טוב – מה טוב.
יעל גרמן: כולנו יודעים שזה לא יקרה.
יעל גרמן: אנחנו צריכים למצוא.
יואב בן צור: צריכים להיות ריאליים.
יעל גרמן: צריכים להיות ריאליים.
יעל גרמן: מדינת ישראל צריכה קודם כל להעביר את מבחן הפליטות – לדעת מי פליט ומי לא פליט.
יעל גרמן: מי שהוא פליט הוא מוגן על-פי אמנות שאנחנו חתמנו עליהן, ועל-פי אותן אמנות הוא יכול גם לקבל רשיון שהייה זמני.
יעל גרמן: לא אזרחות.
יעל גרמן: רשיון שהייה שמאפשר לו לקבל רשיון עבודה, שיאפשר לו לקבל לפחות מחיר מינימום.
יעל גרמן: וכאן אפשר בהחלט כן לפזר אותם, כי ברגע שיהיו להם רשיונות עבודה, ויהיו כאלה שיבינו שהם יכולים להעסיק אותם, הם לא יהיו רק בדרום תל-אביב ששם באמת הכי נוח.
יעל גרמן: יחד עם זה, צריך לתת להם גם ביטוח בריאות.
יעל גרמן: לא יכול להיות שהיום לא יהיה להם ביטוח בריאות ולא ידאגו לבריאות שלהם.
<שפי פז: יש להם יותר בריאות מאשר לנו.
יואב בן צור: שקט.
יעל גרמן: וידאגו לאותם מחסני ילדים שביקרתי בהם.
יעל גרמן: פשוט בושה וחרפה שמדינת ישראל יודעת על כך ולא עושה דבר.
יואב בן צור: תודה, גברתי.
<שפי פז: עושה.
יואב בן צור: אני מבקש, תתרגלו לשלוט בעצמכם.
<עובד חורי: - - -
יואב בן צור: עובד חורי, תהיה לך זכות דיבור.
יואב בן צור: שפי, דיברת ושמענו אותך בקשב רב.
יואב בן צור: בבקשה, סיימי.
יעל גרמן: לסיכום, מדיניות ברורה של המדינה תביא גם פתרון לשכונות וגם לפליטים.
יואב בן צור: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.
רויטל סויד: אני חושבת שאין יותר להמחיש את הבעיה שאנחנו נמצאים בה היום, יותר מזה שכשאנחנו דנים היום, אנחנו דנים על חוק המסתננים, במקום לדון בחוק תושבי שכונת דרום תל-אביב.
רויטל סויד: יושבים פה אנשים, שעם כל מה שאנחנו מה הם חיים, אנחנו לא מבינים מה הם חיים.
רויטל סויד: אף אחד לא יודע מה זה שקשישים פוחדים לצאת מהבית, שישדדו אותם.
רויטל סויד: אף אחד לא מבין מה זה, שנערות ונערים צעירים פוחדים ללכת ברחוב שמא יטרידו אותם מינית, במקרה הטוב, ובמקרה הרע, יאנסו אותם.
רויטל סויד: אף אחד לא מבין מה זה, שמחלון המרפסת שלך אתה רואה את כל תחלואי העולם נמצאים פרושים בגינה שלך.
רויטל סויד: אנחנו עומדים פה היום לדבר על חוק המסתננים – חצי שנה, שנה, שנתיים, 20 חודש, 12 חודש?
רויטל סויד: לא, אדוני יושב-ראש הוועדה.
רויטל סויד: אנחנו צריכים לדון היום, איך אנחנו גורמים שכל אחד מהאנשים האלה שיושבים פה עכשיו, שעומד מאחוריו ציבור שלם, שאינו מסוגל להגיע לפה, איך הוא מחר בבוקר קם, פותח את חלון הבית, ומרגיש מה שכולנו מרגישים בבתים שלנו, וזה חופש.
רויטל סויד: וזו תחושת ביטחון.
רויטל סויד: זה מה שאנחנו צריכים לדבר פה עכשיו בוועדה, ולא לדבר עכשיו אם זה 12 חודשים או 20 חודשים.
רויטל סויד: בעצם העובדה שאנחנו יושבים פה עכשיו, ולא מכניסים את המצוקות האלה, פה מתחילה הבעיה.
רויטל סויד: ואני מצפה מכולנו פה עכשיו, לשבת ולראות מה עושים.
רויטל סויד: לא עם מתקן חולות.
רויטל סויד: הוא לא מעניין.
רויטל סויד: מה עושים עם תושבי השכונה.
רויטל סויד: איך אנחנו גורמים לכך שלא יהיו שם יותר פליטים, או לפחות יהיו פליטים כמו שיש בכל אחת מהשכונות האחרות בארץ בכלל.
רויטל סויד: איך אנחנו גורמים לכך שיהיו שם מספיק שוטרים שיגרמו לכך שעד שזה לא יקרה, אנשים יחיו שם בביטחון.
רויטל סויד: איך אנחנו גורמים לכך שמדינת ישראל תיקח את האחריות על התושבים שלה?
יואב בן צור: גברתי צודקת.
רויטל סויד: איך אנחנו גורמים לכך שמדינת ישראל תוכל להסתכל לתושבי דרום תל-אביב בעיניים?
רויטל סויד: אתה, אדוני היושב-ראש, פנית אליהם ואמרת להם: תתאזרו בסבלנות.
רויטל סויד: הם התאזרו בסבלנות כבר שנים.
רויטל סויד: כמה שנים עוד ימשיכו תושבי דרום תל-אביה להתאזר בסבלנות?
רויטל סויד: אני מצפה עכשיו מהדיון שלנו בוועדה עכשיו שלא נדבר על חודשים, על חצי שנה לכאן או לכאן.
רויטל סויד: לא זה התיקון.
יואב בן צור: זה התיקון שיש לחוק.
רויטל סויד: שהוועדה תקבל החלטה עכשיו, שתוכל לגרום לכך שחיי תושבי אנשים במדינת ישראל יהיו זהים לפחות לאנשים – אם לא בעיר אחרת, אז בשכונה אחרת בעיר שבהם הם מתגוררים.
יואב בן צור: אני מציע שבמהלך הדיונים בכנסת אנחנו נבקש שהוועדה הזאת תתכנס כדי לפתור את בעיית דרום תל-אביב, ולא להתעסק רק בסאגה הזו של 12 חודש או 20 חודש.
יואב בן צור: אנחנו נבקש שתיעשה ישיבה מיוחדת פה עם כל הגורמים כדי באמת לראות איך פותרים את הבעיה של דרום תל-אביב.
יואב בן צור: יצטרפו אלי חבריי, ואנחנו ניזום דיון כזה בוועדה.
רויטל סויד: אדוני היושב-ראש, אתה יכול להוציא היום החלטה אופרטיבית שאומרת שאנחנו צריכים להכין תוכנית לאומית, וזו האחרות של כולנו, לטפל בתושבי דרום-תל אביב.
רויטל סויד: צריכה להיות תוכנית לאומית לסיפור הזה.
יואב בן צור: וולפורגה אנגלברכט, בבקשה.
<וולפורגה אנגלברכט: אני מתנצלת שאדבר באנגלית.
<וולפורגה אנגלברכט: (אומרת דברים בשפה האנגלית) תודה רבה.
יואב בן צור: אני אגיד בתקציר את מה שאמרה הגברת – לא שאני יודע אנגלית מצוין, אבל יש פה התרגום.
יואב בן צור: היא אמרה שנציבות האו״ם לפליטים, בהיותה הסוכנות המוסמכת על-ידי הקהילה הבין-לאומית לפקח על יישומן של אמנות בין-לאומיות להגנת פליטים, מכירה במאמציה של ממשלת ישראל לתקן את החוק, אבל היא מודאגת מכך ששהיית חובה בחולות, ללא הבחנה בין המקרים השונים, אינה עולה בקנה אחד עם סעיף 31 לאמנת הפליטים.
יואב בן צור: נציבות האו"ם מקדמת בברכה את ההזדמנות לבחון ביעילות, עם ממשלת ישראל, חלופות לשהייה החובה ולגישת ההרתעה שמגדיר החוק.
יואב בן צור: בימים אלו היא מחפשת הצעות קונקרטיות שיכולות, במאמץ משותף, להביא לירידה במספר הכולל של מבקשי מקלט וכתוצאה, להפחתת הצפיפות בדרום תל-אביב.
יואב בן צור: ההצעות שלהם כוללות מתן הגנה נאותה במדינות אחרות, חזרתו של מי שאינו זקוק להגנה לארצו, ולאלה שיישארו, לתת מעמד הגנתי שיאפשר להם להישאר ולתרום בצורה יעילה למשק הישראלי, עד שיוכלו לשוב לבתיהם בבטחה.
יואב בן צור: עו"ד אסף וייצן.
<אסף וייצן: תודה רבה.
<אסף וייצן: צהריים טובים.
<אסף וייצן: אני מהמוקד לפליטים ולמהגרים – אחד הארגונים שעתרו בפעמים הקודמות נגד תיקוני החקיקה שנפסלו על-ידי בית המשפט העליון.
<אסף וייצן: נקודת המוצא לדיון – ונורא חשוב לחדד את זה – מדובר באנשים שמדינת ישראל, ממשלת ישראל החליטה שלא ניתן להחזיר אותם בעת הזאת לארצותיהם.
<אסף וייצן: עיקר האנשים הם מאריתריאה ומסודן.
<אסף וייצן: הסיטואציה באריתריאה ובסודן ידועה ומוכרת – אין טעם לחזור עליה, לא בדיון זה לפחות.
<אסף וייצן: אבל זה חלק מתופעה רחבה יותר.
<אסף וייצן: אנחנו נמצאים במשבר הפליטות וההגירה הגדול ביותר בעולם כולו מאז מלחמת העולם השנייה.
<אסף וייצן: בישראל צריך להיות חלק במאמץ העולמי הזה.
<אסף וייצן: אי-אפשר להתעלם מזה.
<אסף וייצן: אי-אפשר להכחיש את העובדה שחלק גדול - אני לא אומר שכולם, אבל חלק גדול מהאנשים שבהם אנחנו עוסקים, הם פליטי ומבקשי מקלט שמוגנים על-ידי אמנות בין-לאומיות, ולא ניתן להרחיק אותם.
<אסף וייצן: אני מסכים עם כל מה שנאמר כאן על-ידי כולם – שהתיקון הנוכחי לא פותר את הבעיה - לא בדרום תל-אביב ולא בשום מקום אחר בארץ.
<אסף וייצן: הוא יוצר בעיה מאוד קשה מבחינת עקרונות חוקתיים במדינת ישראל, ופוגע בצורה קשה בזכויותיהם של מבקשי המקלט, שיישלחו לחולות.
<אסף וייצן: התנאים בחולות קשים.
<אסף וייצן: התנאים בשכונות דרום תל-אביב קשים, והחוק לא פותר לא את התנאים האלה ולא את אלה.
<אסף וייצן: אז למה בכל זאת?
<אסף וייצן: שאלה טובה.
<אסף וייצן: האמת שאני נשאל אותה לא פעם כשאני מדבר על הנושא הזה, ואין לי תשובות.
<אסף וייצן: אני לא מצליח להבין למה כנסת ישראל, למה ממשלת ישראל בוחרת פעם אחר פעם בפתרון שפוגע בזכויות, שעולה מיליארדי שקלים, ולא תורם בכלום למצב בדרום תל-אביב.
<אסף וייצן: מתוך הדבר הזה אני חושב שאתם חברי הכנסת, צריכים לא לאשר את התיקון הזה, לא לאשר את המשך ההתנהלות המקולקלת, הפגומה, הלא חוקתית גם בעיניי, שחוזרת על עצמה פעם אחר פעם.
<אסף וייצן: נכון שהצעת החוק הנוכחית טובה בהרבה מההצעה הקודמת שהועלתה בתקופת השר הקודם סילבן שלום, והרבה מאוד מהפגיעות הרעות והלא חוקתיות שהיו בה כמו השליחה של הורים לקטינים למתקן המשמורת, הגדלה של תקופות הכליאה בצורה משמעותית, לא קיימות בה, ואני כמובן מברך על זה, אבל זו עדיין לא הצעת החוק הנכונה; זו עדיין לא הצעת החוק שנותנת מענה למי מהצדדים המעורבים תושבי דרום תל-אביב ואזרחי ישראל ומבקשי המקלט כאחד.
<אסף וייצן: בהקשר הזה חשוב להדגיש, ואמרו את זה קודם ואחדד את הנקודה הזאת – מדינת ישראל, ממשלת ישראל, אומת: אתם לא פליטים.
<אסף וייצן: מי שפליט, אנחנו בודקים, והוא מוגדר כפליט.
<אסף וייצן: בוא נדבר על זה.
<אסף וייצן: כמה אזרחי סודן יש בישראל?
<אסף וייצן: אלפים.
<אסף וייצן: כמה מתוכם מחבל דרפור, שכולם יודעים מה קורה שם גם היום, וגם משנת 2003 רצח עם?
<אסף וייצן: כמה מהם הוכרו כפליטים?
<אסף וייצן: אפס.
<אסף וייצן: אפס עגול.
<אסף וייצן: כמה תושבי דרפור שהגישו בקשות נדחו על-ידי משרד הפנים?
<אסף וייצן: ולהמשיך בסיטואציה הזאת ולומר: לא מדובר בפליטים – זה פשוט לזרות חול בעיני הציבור, ולזרות חול בעיני עצמנו.
יואב בן צור: דניאל דותן?
יואב בן צור: מוותר.
יואב בן צור: עובד חורי.
<עובד חורי: תודה רבה על הדיון.
<עובד חורי: באמת, החוק הזה, שמוצע- אני הייתי שותף לכל החוקים.
<עובד חורי: מהיום הראשון, החוק הראשון שבוטל על-ידי בג"ץ.
<עובד חורי: אני בזמנו הגעתי למסקנה שעדיף, עם כל הכבוד לחוקים האלה, שייתן לבג"ץ לעשות את החוק, ואז לא צריך לשבת לדון פה, ולבזבז זמן של נבחרי ציבור ושל אנשים, ושבג"ץ יחליט מה החוק הראוי, ויגמור את הסיפור.
<עובד חורי: אני רוצה לענות משהו לזוהיר בהלול.
<עובד חורי: אני מצטער - אני מלא בנושא הזה שמונה שנים, ושומע שפה אנשים מלומדים מדברים הרבה שטויות.
<עובד חורי: לזוהיר בהלול – למה בדרום תל-אביב – אתן לך סיבה.
<עובד חורי: סגן מפקד מחוז מחלקת המוסר במשטרת תל-אביב בדיון – ויש לי הפרוטוקול – אם תרצה, אראה לך אותו – למה לסגור בית בושת בצפון תל-אביב.
<עובד חורי: הוא שואל, מדוע אתם לא אוכפים את בית הזונות, שיש הרבה בתי זונות – סליחה שאני מדבר – בדרום תל-אביב, ואתם באים ואוכפים את זה בדיזנגוף?
<עובד חורי: אתה יודע מה היתה התשובה של סגן מפקד מחלקת מוסר?
<עובד חורי: אתה רוצה שאדם שקונה בית ב-2 מיליון שקל, אין לו בית זונות?
<עובד חורי: זו התשובה בפרוטוקול של בית משפט, אז תבינו איך אתם מתנהלים.
<עובד חורי: זה לגבי זוהיר בהלול, מה שדיברת.
<עובד חורי: לגבי הגב' גרמן, את בקיאה בחומר, אז עם כל הכבוד למחסנים שאת טוענת, במדינת חלם, שקוראים לה מדינת ישראל, בעיריית תל-אביב הקצו עכשיו מעל 112 מיליון שקל.