GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיה יעקבס: - - שתפחית, וגם תעזור במימון.
דוד אמסלם: כרמל.
דוד אמסלם: דקה, ואני מסכם.
<כרמל סלע: חוף כרמל חושבת שכל נושא החופים הוא משאב לאומי שמגיע לטובת כל תושבי מדינת ישראל.
<כרמל סלע: יש רק בעיה קטנה אחת – תקציב.
<כרמל סלע: בשמחה אמרת שאתה מכיר בזה.
<כרמל סלע: אי אפשר לנקות 25,000 חופים מוכרזים בתקציב של 90,000 שקל, בלתי אפשרי, ואני גם עומד היום לשימוע כי בעורף החוף יש מלא לכלוך שלא בדיוק מספיקים לנקות אותו.
דוד אמסלם: כרמל, תודה רבה.
<כרמל סלע: אז אם אין תקציב, אתה נגעת בנקודה.
<כרמל סלע: אתה יודע אותה.
דוד אמסלם: יש לי שלוש דקות, ברשותכם.
דוד אמסלם: אורנה, את רוצה להגיד משהו לפני שאני מסיים?
<ערן ניצן: אני רק אציין שנושא הפיקוח הועלה פה, היושב-ראש.
דוד אמסלם: כן, תמיד אתה בא לפיקוח כאילו זה הבעיה עכשיו.
<ערן ניצן: זאת סוגיה לדעתי מאוד מורכבת, אני לא יודע איך פותרים אותה.
<ערן ניצן: זה נאמר כבדרך אגב.
<ערן ניצן: אני אומר שאנחנו בחופים הפתוחים ובחופים המוסדרים, הסגורים, נשב עם משרד הפנים ועם המשרד להגנת הסביבה, נראה מה אפשר לעשות.
דוד אמסלם: רבותי, אני רוצה לסכם את העניין.
דוד אמסלם: היות וכמו שאמרתי קודם, משרד הפנים בעצם הוא אחראי על הנושא, הוא אבן הראשה של הסיפור, לכן הוא צריך לחולל את האירוע הזה מתחת אחריותו, כולל המשרדים האחרים.
דוד אמסלם: אני מרגיש שהדיון – כמו שאמרתי, פתחתי – הוא לא "מבושל".
דוד אמסלם: לא באנו לדיון אחרי חצי שנה "מבושלים".
דוד אמסלם: קשקשנו פה, עשינו עוד דיון, מה שעשינו פחות או יותר בדיון הקודם, ואני מקווה שלא נעשה את זה עוד פעם.
דוד אמסלם: ומבחינתי זה עובד ככה.
דוד אמסלם: אם בפעם הבאה אני ארגיש שאין תוצאה, אז אני אשב עם עצמי – כמו שאמרתי, אני כבר סיכמתי עם הכנסת שיש לי תקציב לשכירת מומחים.
דוד אמסלם: כל משרד שלא עושה את העבודה שלו, אני שוכר את המומחים, אני עושה את זה, מובילים את זה כהצעת חוק פרטית, דבר שלדעתי לא צריך לקרות.
דוד אמסלם: אז לכן אני מבקש לבוא ולשבת עם האוצר ועם המשרד להגנת הסביבה, ולדעתי כדאי שתשבו גם עם השלטון המקומי וגם עם הרשויות שיושבות על ציר החוף עצמו.
<אורנה הוזמן בכור: איתם אנחנו יושבים, אבל אנחנו באנו עם בעיה עם משרד התמ"ת, אדוני היושב-ראש.
דוד אמסלם: אני הבנתי, ואני מבקש – תיקחו גם את משרד המשפטים ותעשו פה דיון שהוא הוליסטי כדי לסגור את הנקודה הזאת.
דוד אמסלם: בסופו של עניין, אנחנו חייבים להתקדם על בסיס הנחת העבודה שאל"ף, החוף צריך להיות חוף שהוא פתוח לכלל הציבור.
דוד אמסלם: זה באמת הבילוי היחידי שיש לאנשים באופן טבעי, אמור להיות, כולל הסיפור של ההובלה והחנייה.
דוד אמסלם: לא מגיעים לחוף רק במסוקים, אף אחד לא בא עם סנפלינג מהבית.
דוד אמסלם: דבר שני, יש חבילת שירותים שהחוף אמור לתת לבן אדם במחירים סבירים, גם בחינם וגם בעלויות – אני נכנס למים, אני מניח שהמים זה בחינם, אבל אם יש קיוסק - - -
<מאיה יעקבס: המים בחינם אבל המציל צריך לשמור, זה עולה כסף.
דוד אמסלם: בינתיים.
דוד אמסלם: נקווה.
דוד אמסלם: כמובן שהסיפור הזה צריך לכלול את הכול – גם את הנושא של הפיקוח, גם את הנושא של האחזקה – אבל בסופו של דבר, שורה אחרונה, וזה לדעתי צריך להיות ברור כי זו נקודת המוצא הבסיסית.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שהרשויות אמורות לשאת בנטל, זאת אומרת אנחנו נותנים להם הנחיות וכאילו – חבר'ה, עלויות עליכם.
דוד אמסלם: לכן, אני שמח על מה שאמרת, ערן.
דוד אמסלם: אני מבקש באמת, אני אעשה דיון בעוד שלושה חודשים שוב.
<אורנה הוזמן בכור: תעשה בעוד חודש, אני אגיד לך למה.
<אורנה הוזמן בכור: כי עונת הרחצה נפתחת, כל מה שצריך לעשות זה עכשיו.
דוד אמסלם: אין בעיה, מקבל.
דוד אמסלם: אני אגיד כזה דבר.
דוד אמסלם: אני אעשה דיון מסכם בעוד שלושה חודשים.
דוד אמסלם: דיון ביניים אני אעשה בעוד חודש וחצי כדי לוודא לאן הגעתם, אבל אורנה, זה חונה אצלכם בחנייה.
דוד אמסלם: אני רק מבקש דבר אחד.
דוד אמסלם: תראו, מול האוצר יש לי עוד דברים.
דוד אמסלם: אני מוביל פה חקיקות בכל מיני משרדים.
דוד אמסלם: אני גם יודע איך לתפוס אותם.
דוד אמסלם: אז אם יש בעיה באוצר בכסף, תגידו לי.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני אגיד להם, רבותי, עד שלא מתקדמים פה, בואו נעצור פה.
<ערן ניצן: דודי, זה נשמע מלחיץ.
דוד אמסלם: אז תילחצו.
<תומר רוזנר: אכן.
דוד אמסלם: אבל בגדול, אל תבואו אלי בישיבה בעוד שלושה חודשים ותגידו לי – תשמע, הייתה בעיה, כמו שקורה עכשיו שישה חודשים.
דוד אמסלם: אשר, אתה מכיר את החדר שלי.
דוד אמסלם: עזוב את אורנה.
דוד אמסלם: תבוא תגיד לי יש בעיה – אני מבטיח לך, אני אכנס לעניינים וננסה לחלץ.
דוד אמסלם: רבותי, בוקר טוב או צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים ואיכות הסביבה בנושא: "מפגע סביבתי חמור כתוצאה מפעילות מפחמות בשטחי הרשות הפלסטינית A ו-B".
דוד אמסלם: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לראשי הרשויות שגרים במקום, שיתארו לנו את המצב, אני רוצה להביא לידיעת החברים כאן שהתקיים דיון ב-5 בנובמבר 2015, לפני כשנה וחודש, ואני אקרא את הסיכום של הדיון: "בדיקות שנערכו במקום קבעו כי המפחמות חורגות בהרבה מרמת הריח המותרת וכי המשך החשיפה אליהן עלול להביא לקיצור תוחלת החיים ורמת התחלואה.
דוד אמסלם: מכאן, שהמעבר מהפחמימות לא הביא לפתרון הבעיה שממנה סבלו תושבי האזור" וכו' וכו'.
דוד אמסלם: "הגזם החקלאי מכל רחבי הארץ, הנעקר ממטעים ומפרדסים בהם מגדלים פירות שונים, בעיקר הדרים ואבוקדו, מועבר לשטחי ישראל בניגוד לצו המנהל האזרחי בדבר העברת טובין".
דוד אמסלם: אני קורא בריפים קצרים כדי שניכנס לתמונה.
דוד אמסלם: "הוועדה קוראת לשר החקלאות ולשר להגנת הסביבה להתקין תקנות ולפיהן, כל משאית שתיתפס על הגבול של שטחי איו"ש כשהיא פועלת בניגוד לחוק, תוחרם וגם תיענש בקנס כספי.
דוד אמסלם: יש להטיל אחריות פלילית על החקלאים ועל קבלנים שמעבירים גזם למפחמות בשטחי A ו-B.
דוד אמסלם: שר החקלאות יתקין תקנות שימנעו את העברת הגזם לפחממות הממוקמים בשטחי A ו-B ויחייבו את העברתו לאתרים מוסדרים בלבד".
דוד אמסלם: אני לא רוצה לפתוח את הדיון מחדש.
דוד אמסלם: אני רוצה לתת לחברים שבאו לתאר את המצב בקצרה.
דוד אמסלם: היות והיה כאן דיון, אני לא רוצה ללעוס אותו שוב.
דוד אמסלם: אחרי זה הייתי רוצה לשמוע את המשרדים, גם את המשרד להגנת הסביבה, גם את משרד החקלאות האם נעשה משהו בנושא.
דוד אמסלם: גם את משרד המשפטים.
דוד אמסלם: בבקשה, נתחיל עם אילן, בבקשה.
דוד אמסלם: תן תיאור של חמש דקות בקצרה.
דוד אמסלם: תציג את השם ואת התואר לפרוטוקול.
<אילן שדה: אני ראש המועצה האזורית מנשה ב-24 השנים האחרונות.
<אילן שדה: אנחנו מברכים על כך שישראל הצטרפה לכל החגיגה שהייתה בצרפת.
<אילן שדה: קיבלנו החלטה מאד יפה להפחית את גזי החממה ואת הזיהום והכול מאד יפה.
<אילן שדה: זה יקרה בעוד כמה שנים טובות ויפה שעשינו כך, אבל אצלנו בבית ממש קרוב, כמעט כל יום אנשים נושמים אוויר שאיננו נקי.
<אילן שדה: מזוהם.
<אילן שדה: על-פי הבדיקות של אותו זיהום הוא גורם למחלות מאד מאד קשות.
<אילן שדה: אמנם קיבלו החלטות לפני שנה, לא קרה בפועל שום דבר.
<אילן שדה: הדבר היה גם בבג"ץ.
<אילן שדה: בג"ץ קיבל את העמדה של המומחים הטובים ביותר הקיימים, שהדבר הזה מסוכן לאנשים.
<אילן שדה: הקימו ועדת מנכ"לים, אבל בפועל לא קורה כלום.
<אילן שדה: למזלנו ולמזלנו הטוב יש מה לעשות.
<אילן שדה: אם זה היה דבר שלא תלוי בנו ואי אפשר לפתור את הבעיה – יש בעיות שהן לא בידיים שלנו.
<אילן שדה: כל הגזם שנשרף בשטחי A ו-B מגיע ממדינת ישראל.
<אילן שדה: אפשר וצריך מידית להפסיק את הזרמת הגזם לשם.
<אילן שדה: מה עושים החקלאים?
<אילן שדה: בא החקלאי ואומר לאיש כזה או אחר: תעקור לי את המטע, אני צריך לנטוע מטע חדש.
<אילן שדה: קח את העצים בחינם ותן לי שטח נקי.
<אילן שדה: העץ הולך לשם ואין מה לעשות מעבר לכך.
<אילן שדה: יש מה לעשות – צריך לעצור.
<אילן שדה: צריך להתקין תקנות שלא יאפשרו לחקלאי.
<אילן שדה: צריך גם לעזור לחקלאי, כי אנחנו יודעים מה מצב החקלאות, לטפל באותו גזם, לגרוס אותו.
<אילן שדה: אז יש גם מה לעשות אתו לאחר מכן.
<אילן שדה: צריך לעצור מידית את הדבר הזה.
<אילן שדה: אצלנו מוקמים יישובים חדשים במועצה.
<אילן שדה: חלק מהתושבים במועצה – לצערי יש שם גם צעירים שחולים במחלות קשות של דרכי נשימה.
<אילן שדה: יש יישוב חדש.
<אילן שדה: יושב על-ידי ראש העיר של היישוב חריש.
<אילן שדה: מיליארדים מושקעים.
<אילן שדה: אני אומר לכם, אף אחד לא יגור שנים באותו יישוב.
<אילן שדה: המדינה שמה שם מיליארדים היום.
<אילן שדה: אי אפשר לגור שם.
<אילן שדה: אי אפשר לחיות שם.
<אילן שדה: זאת אשליה.
<אילן שדה: אנחנו רואים היום בטלוויזיה מבצעי שיווק שהכול נקי.
<אילן שדה: חברים, זה לא נקי.
<אילן שדה: זה לא צולם בחריש ובטח לא בשעות שיש בהן עשן.
<אילן שדה: זה לא ככה.
<אילן שדה: כשיש עשן באזור אי אפשר לחיות במקום.
<אילן שדה: כביסה לא יכולים לתלות כי הכביסה מסריחה.
<אילן שדה: שמים משהו טוב לי הדלת כדי שלא ייכנס עשן לתוך החדרים.
<אילן שדה: זאת צורת החיים.
<אילן שדה: לכן צריך להתקין תקנות.
<אילן שדה: לחייב מידית להפסיק את כל הנושא הזה.
<אילן שדה: זה אפשרי.
<אילן שדה: אנחנו לא נוכל לחיות באזור הזה.
דוד אמסלם: סדר הדיון יהיה זה: קודם כל ניתן לשלושת ראשי הרשויות בקצרה, כל אחד שלוש-ארבע דקות.
דוד אמסלם: אחרי זה ידברו חברי הכנסת ונעבור לאנשי המקצוע.
דוד אמסלם: יצחק, בבקשה וברוך הבא.
דוד אמסלם: ראש מועצת חריש.
דוד אמסלם: העיר חריש, בעזרת השם.
<יצחק קשת: אני ראש מועצת חריש.
<יצחק קשת: בעזרת השם, העיר בקרוב.
<יצחק קשת: אני מודה ליושב-ראש ועדת הפנים של הכנסת, חבר הכנסת דודי אמסלם ידידי, שמוביל את העסק הזה ובאמת בא לכאן ממקום אמיתי לפתור את הבעיה ולקדם את הנושא בוועדת הפנים של הכנסת.
<יצחק קשת: הנושא הזה לא נושא חדש, כמו שכבר דובר, והוא נדון בוועדה הקודמת בשביל לפתור את הבעיה הזאת.
<יצחק קשת: בפועל נעשו מספר פעולות ועדיין הבעיה לא נפתרה.
<יצחק קשת: אני אומר לכם את הסיטואציה כדי להכניס את מי שיושב בדיון איפה אנחנו נמצאים.
<יצחק קשת: מדי יום אני מקבל פניות של תושבים, עשרות פניות של תושבים קיימים ותושבים עתידיים, שמתלוננים, שנרגשים ומפחדים.
<יצחק קשת: בסך הכל אנחנו רוצים להביא לאזור כ-100,000 תושבים.
<יצחק קשת: אנחנו מבטיחים לתושבים האלה איכות חיים.
<יצחק קשת: אנחנו משקיעים את כל המאמצים ובעזרת השם הולכת לעבור החלטת ממשלה לטובת הקמת העיר חריש.
<יצחק קשת: כמו שאמר ידידי, מושקעים מיליארדים בדבר הזה כדי שהעסק הזה יקום ויצמח כמו שצריך.
<יצחק קשת: אבל כדי שזה יצמח כמו שצריך, לא פחות חשוב גם לדאוג לדברים האלה.
<יצחק קשת: איכות חיים גם נמדדת בדבר הזה של איכות האוויר שנמצא באזור.
<יצחק קשת: מי סובל פחות ומי סובל יותר?
<יצחק קשת: כל היישובים בסביבה סובלים מזה.
<יצחק קשת: צריך לנצל את הבמה כדי לראות מה נעשה קודם, מה לא נעשה ולחתור לפתרון מידי.
<יצחק קשת: לא פתרון ארוך טווח.
<יצחק קשת: אנחנו מכירים את הבירוקרטיה ואנחנו יודעים איך הדברים עובדים.
<יצחק קשת: בראש ובראשונה אנחנו צריכים לחתור לפתרון מידי ולאחר מכן לראות איך אנחנו מובילים לדבר הזה, שיהיה בשלבים שלאחר מכן.
<יצחק קשת: האתגרים ממילא גדולים.
<יצחק קשת: יש לנו המון המון אתגרים באזור ונדרשת פה התגייסות.
<יצחק קשת: צריך להבין שיש אוכלוסייה גדולה מאד שהולכת להגיע לאזור וחייבים לתת לה מענה.
<יצחק קשת: שוב, אני מודה ליושב-ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, חבר הכנסת דודי אמסלם, ומקווה באמת שנגיע פה לפתרון מידי.
דוד אמסלם: תודה, יצחק.
דוד אמסלם: רק אנקדוטה – היינו בעיר חריש עם ראש הממשלה לפני כחודש-חודש וחצי.
דוד אמסלם: האמת שכאשר הגענו לשם, התושבים בסביבה קיבלו אותנו באיזושהי הפגנה עם מסיכות בדיוק על אותו נושא שאנחנו מדברים עליו עכשיו.
דוד אמסלם: אייל שני פה?
דוד אמסלם: שלוש דקות לרשותך.
דוד אמסלם: אחרי זה חגי ונעבור לחברי הכנסת.
<אייל שני: אני אחראי על איכות הסביבה.
<אייל שני: אני מייצג פה את מועצת פרדס חנה-כרכור.
<אייל שני: קודם כל, אני מצטרף לכל מה שנאמר פה.
<אייל שני: אנחנו במעגל השני, כלומר גם חריש וגם מנשה נמצאות לפנינו מבחינת המפגע.
<אייל שני: אנחנו רואים איך מיום ליום המפגע הזה מתרחב.
<אייל שני: אם בשנה שעברה היו שכונות, שהן השכונות היותר דרום-מזרחיות שלנו, עכשיו גם בשכונות המערביות יש תלונות מדי לילה על עשן.
<אייל שני: יש תלונות על ריח.
<אייל שני: יש תושבים שאני מכיר אישית ואומרים: אי אפשר לפתוח חלון בלילה.
<אייל שני: יש תושבים שמודים שהם עוזבים על רקע הנושא הזה.
<אייל שני: פרדס חנה-כרכור היא עיר בצמיחה עם הגירה חיובית ואנחנו ממש סובלים מהסיפור הזה.
<אייל שני: יש לי הצעה נוספת שגם דיברנו עליה בשעתו עם המשרד להגנת הסביבה – צריך לקום גוף רשמי שרוכש בעצמו את הגזם מהחקלאים.
<אייל שני: לא ללכת על רגולציה.
<אייל שני: לא ללכת על לתפוס את הגזם במעברים.
<אייל שני: צריך לקום פה גוף שיקנה.
<אייל שני: שימושים לגזם יש.
<אייל שני: אילן, ידידי, אמר רק אתמול בישיבת מועצת האיגוד שהוא זקוק לגזם בשביל לייצב בוצות אצלו במפעל.
<אייל שני: זה אספקט אחד.
<אייל שני: יש מפעלים ששורפים גזם.
<אייל שני: יש אפשרויות אחרות לעשות עם גזם.
<אייל שני: אבל צריך גוף שקודם כל יתפוס את הגזם הזה מהחקלאים.
<אייל שני: תודה.
דוד אמסלם: חגי פה?
דוד אמסלם: מצפה אילן, בבקשה.
<חגי פלמר: בוקר טוב, אני תושב היישוב וזכיתי להיות ממקימי היישוב מצפה אילן.
<חגי פלמר: מצפה אילן היה היאחזות הנח"ל האחרונה המאוזרחת במדינת ישראל וזכינו שהוא יהיה על-שם אילן רמון.
<חגי פלמר: ביישוב היום גרות 48 משפחות עם 240 ילדים.
<חגי פלמר: אחרי עשר שנים של בירוקרטיה וייבוש ביצות מהסוג של הדור החדש, סוף סוף הגענו למגרשים ואנחנו רואים כבר את הדרך לקראת בתי הקבע שלנו.
<חגי פלמר: אנחנו לא נבנה היום במצפה אילן.
<חגי פלמר: אני אבא לחמישה ילדים.
<חגי פלמר: מצטער, אני מתרגש קצת.
דוד אמסלם: כולנו מתרגשים.
<חגי פלמר: אני לא אוכל לבנות.
דוד אמסלם: אפשר למזוג לו קצת מים?
<אייל שני: מים לא יעזרו.
<אייל שני: אוויר כן.
<חגי פלמר: אבל כדאי שיהיה אוויר נקי.
<חגי פלמר: הבריאות של הילדים שלי הרבה יותר חשובה לי מהאהבה שלי לעם ישראל ולארץ ישראל.
<חגי פלמר: לצערי הרב, במצב הנוכחי, אחרי חמש שנים בהן אנחנו מתעסקים בזה בצורה מאד מסיבית, אנחנו לא רואים אופק.
<חגי פלמר: אנחנו שומעים על ועדות.
<חגי פלמר: אנחנו צריכים ללכת לבג"ץ, שזה גוף שמעולם לא חשבנו כאנשים תמימים במדינת ישראל שנצטרך להגיע אליו.
<חגי פלמר: היום אני יודע בוודאות על משפחות שלא יגיעו לגור במצפה אילן.
<חגי פלמר: אני יודע על משפחות במצפה אילן שמתות לבנות בית, רוצות כבר לצאת מהקרוואן 45 מטר שלהן ולבנות את בית הקבע שלהן, והן לא יבנו את הבית.
<חגי פלמר: הן יחזרו לפתח-תקווה ולתל-אביב ולרמת-גן.
<חגי פלמר: אנשים מוצלחים.
<חגי פלמר: 40% הם יוצאי יחידות קרביות ועובדים היום בשב"כ, במוסד ובצה"ל, והם פשוט יקומו ויילכו.
<חגי פלמר: יש גבול למה שאנחנו מוכנים, רוצים ונכונים לעשות למען המדינה ביחס לבריאות.
<חגי פלמר: אני כבר לא אומר "לבריאותנו".
<חגי פלמר: מדובר על בריאות ילדינו.
דוד אמסלם: תודה, חגי.
דוד אמסלם: עילאי הר-סגור נמצא פה?
דוד אמסלם: זה רק כדי להעביר תחושה.
דוד אמסלם: עוד לא פתחתי את הדיון, רק תחושות.
<עילאי הרסגור הנדין: אם להעביר תחושה, במזרח כפר-סבא יש לנו תלונות חוזרות של תושבים שסובלים מפגעי זיהום אוויר מכיוון קלקיליה, עירנו השכנה.
<עילאי הרסגור הנדין: התלונות הולכות וגוברות והחיים של התושבים מאד מאד נפגעו כתוצאה מהמפגעים האלה.
<עילאי הרסגור הנדין: אני גם רוצה לציין שלאחרונה, מאז האירועים האחרונים, יש לנו תופעה מאד קשה של זיהום כתוצאה מירי גז מדמיע על-ידי כוחות צה"ל.
דוד אמסלם: עילאי, אני מניח שיש לך עוד כמה בעיות ביישוב.
דוד אמסלם: יש לך משהו לומר לגבי הנושא של המפחמות?
חיים ילין: לגבי גז מדמיע, תיקח טיפים מאתנו ואנחנו נעזור לך.
<עילאי הרסגור הנדין: אזור יהודה ושומרון אולי נתפס על-ידינו כמעין מערב פרוע, אבל הוא מאד נוגע לחיים של תושבי מדינת ישראל.
<עילאי הרסגור הנדין: אנחנו מאד מאד סובלים מחוסר הסדר באזור הזה.
דוד אמסלם: ברשותכם, נעבור לחברי הכנסת.
דוד אמסלם: כל חבר כנסת שיתבטא שלוש דקות כי אנחנו צריכים לנעול את הדיון בעוד שעה.
דוד אמסלם: אני בעיקר רוצה לשמוע את אנשי המקצוע.
דוד אמסלם: יש פה שני חברי כנסת שביקשו כי הם ממהרים לוועדה אחרת.
דוד אמסלם: יואל, תתחיל אתה.
דוד אמסלם: אחרי זה בצלאל ונלך לפי סדר הישיבה.
יואל חסון: בצלאל ואני הולכים לנשיאות הכנסת, אבל הנושא הזה באמת באמת חשוב לנו.
יואל חסון: כפי שאמרת, זהו דיון שני ואני מקווה שהפעם נתקדם לכיוונים אחרים.
יואל חסון: אנחנו מכירים את האזור הזה ואנחנו יודעים שהממשלה משקיעה באזור הזה, כמו שאמר ראש המועצה, ודוחפת אזרחים רבים כדי להתקבע במקומות האלה.
יואל חסון: כדי שהמקום הזה יהפוך להיות יותר ויותר מאוכלס והיישובים, גם הקטנים וגם חריש, יהפכו להיות אזורים צומחים, גדולים ועם עשרות אלפי בתי-אב.
יואל חסון: זה אחד המכשולים.
יואל חסון: זה אחד המכשולים ההגיוניים שאנחנו מכירים כבר הרבה מאד זמן, שלא מתמודדים אתו באמת.
יואל חסון: צריך לומר ולדעת שגם מול קלקיליה וגם מול הרשות הפלסטינית – קלקיליה, כמובן, זה חלק ממדינת ישראל.
יואל חסון: סליחה, התבלבלתי.
<שולי מועלם: מעולה.
<שולי מועלם: אנחנו בעד.
חיים ילין: בצלאל לידך.
חיים ילין: הוא יתמוך בך, אל תדאג.
יואל חסון: בצלאל משפיע עליי.
יואל חסון: בצלאל משפיע עליי פה.
יואל חסון: תפסיק להשפיע עליי.
יואל חסון: הניירות של בצלאל נדחפו אליי.
יואל חסון: גם הרשות הפלסטינית, יש לנו עליה מספיק מנופים, גם כלכליים וגם אחרים.
יואל חסון: אנחנו יודעים להשפיע על הדברים שקורים שם בכל מיני דרכים.
יואל חסון: הממשלה יודעת לעשות את זה.
יואל חסון: צריך פשוט להחליט שעושים את זה.
יואל חסון: וצריך לעשות את זה כי אי אפשר לקבל את זה.
יואל חסון: על אחת כמה וכמה, אם יום אחד האזורים האלה, בצלאל, יהפכו להיות מדינה עצמאית, כדאי שהדברים האלה יסתדרו עוד לפני שהם יהיו מדינה עצמאית כדי שנדע לעבוד בצורה יותר מסודרת מולם כשכנים.
יואל חסון: יש כאן סבל אמיתי של היישובים, סבל אמיתי של האזרחים.
יואל חסון: אני רוצה לומר לך, אדוני יושב-ראש הוועדה, אם הדברים באמת לא יטופלו, כמו שלא טופלו לפני שנה, בישיבה הקודמת, אני מציע שדווקא ביוזמתך – אם לא יטופל.
יואל חסון: אם ניתן לזה עוד זמן ונראה שהדברים לא מטופלים, אולי ראוי שזה יגיע למבקר המדינה ולוועדה לביקורת המדינה.
יואל חסון: לצערי, רק כשמגיעים למבקר המדינה ומתחילים להוסיף דוחות, בודקים ולוחצים, רק אז מתחילים הגורמים להבין שאם יש את איום מבקר המדינה, הפקידים פתאום עובדים.
יואל חסון: פתאום הוועדות מסכמות את החלטותיהן ודברים באמת קורים בפועל.
יואל חסון: אני מצטער מאד שזאת השיטה, אבל אם זה דיון שני, אולי זה האיום שצריך להגיע, שהוועדה תעקוב ובמידה והדברים לא יקרו, לפנות לוועדה לביקורת המדינה על-פי סעיף 21 ושמבקר המדינה יעשה בדיקה לתחום הזה.
דוד אמסלם: תודה, יואל.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה מזכיר לי בדיחה ברשותכם, אפרופו העצה שלך.
דוד אמסלם: פעם ברוסיה הטילו עוצר.
דוד אמסלם: שני זקיפים הלכו ואמרו להם: משעה שבע בערב יש עוצר, אסור ללכת ברחובות.
דוד אמסלם: יום אחד שניהם הולכים ורואים מישהו בשש וחצי.
דוד אמסלם: אחד הזקיפים מרים את הנשק ויורה בו.
דוד אמסלם: אומר לו החבר: השתגעת?
דוד אמסלם: יש לו עוד חצי שעה.
דוד אמסלם: אומר לו השני: אני יודע איפה הוא גר, הוא לא יגיע בזמן הביתה.
דוד אמסלם: בוא תן לנו לנהל כעת את הדיון.
דוד אמסלם: אחרי זה – אלוהים גדול.
יואל חסון: אבל זה דיון שני.
דוד אמסלם: בצלאל, בבקשה.
בצלאל סמוטריץ': אחרי שיואל אמר שקלקיליה זה חלק ממדינת ישראל, אני לא יודע מה יש לי להוסיף.
יואל חסון: שיצביע פה מי שרוצה את קלקיליה על הראש שלנו.
בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אני מכיר את הסוגיה הזאת ומלווה אותה למעלה מחמש שנים, עוד בתפקידי הקודם ברגבים.
בצלאל סמוטריץ': אני באמת לא כל-כך מצליח להבין איך אנחנו הופכים דבר שהוא לא בעיה, לבעיה.
בצלאל סמוטריץ': כלומר, עושים פה דיון ועוד דיון כאילו זה כל-כך מסובך וכל-כך מורכב.
בצלאל סמוטריץ': וצריך פה מנגנונים וועדות.
בצלאל סמוטריץ': ופה אני שומע עכשיו הצעות להקים גוף.
בצלאל סמוטריץ': אתה רוצה שהמדינה תקים עוד גוף שהיא לא יודעת לנהל אחר-כך?
בצלאל סמוטריץ': זה נורא פשוט, אדוני היושב-ראש, וקוראים לזה אכיפה.
בצלאל סמוטריץ': כשמדינת ישראל רוצה לאכוף, היא אוכפת.
בצלאל סמוטריץ': צריך לאכוף פעם אחת את הגזם.
בצלאל סמוטריץ': כן, זה גזם שבא ברובו הגדול, המוחלט מתוך מדינת ישראל.
בצלאל סמוטריץ': ומי שמשנע אותו הוא עבריין ומי שמוכר אותו הוא עבריין.
בצלאל סמוטריץ': וכשאנחנו רוצים לטפל בעבריינים, אנחנו יודעים לטפל.
בצלאל סמוטריץ': זאת פשוט עבריינות שמגלגלת כנראה הרבה מאד כסף.
בצלאל סמוטריץ': לפי הסכמי אוסלו יש לנו סמכויות לאכוף את זה גם בשטחי B וגם בשטחי A.
בצלאל סמוטריץ': נכון, אחרי שניהלנו קרבות – חגי, כמה זמן זה לקח לנו?
בצלאל סמוטריץ': שלוש, ארבע, חמש שנים?
בצלאל סמוטריץ': סוף סוף בשטחי C התחילו לטפל.
בצלאל סמוטריץ': הערבים לא פראיירים – הזיזו.
בצלאל סמוטריץ': לקח לנו כמה שנים טובות והצלחנו לטפל בשטחי C.
בצלאל סמוטריץ': חבר'ה, אני רוצה לגלות כאן סוד – הקו הירוק, ובוודאי ובוודאי הקווקווים שבתוכו, בין שטחי A, B ו-C הם וירטואליים.
בצלאל סמוטריץ': העשן לא מכיר אותם והוא לא נעצר בהם.
בצלאל סמוטריץ': אז אנחנו חכמים גדולים, אכפנו בשטחי C והעבירו לנו לשטחי B.
בצלאל סמוטריץ': גם לפי ההסכמים הבינלאומיים שכבר לא קיימים ואף אחד לא מקיים אותם ופג תוקפם כבר מזמן, אבל גם לפי ההסכמים האלה יש לנו סמכויות לאכוף את זה גם בשטחי A וגם בשטחי B.
בצלאל סמוטריץ': אמר יואל נכון שאם זה לא סמכויות, יש לנו מספיק מנופי לחץ על הרשות הפלסטינית כדי לגרום לה לאכוף את זה.
בצלאל סמוטריץ': זאת רק שאלה של רצון.
בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, הרצון והיכולת נפגשים ב-?
בצלאל סמוטריץ': זאת השאלה, אם אנחנו שם.
חיים ילין: חסרה לך רק מילה אחת – רק נחישות.
דוד אמסלם: חיים, חיים.
איתן ברושי: אולי נעביר את הניסיון שלך לכוחות האכיפה, בצלאל.
דוד אמסלם: ברושי, אל תפריעו.
דוד אמסלם: עוד מעט אתה מדבר.
דוד אמסלם: אתה רוצה שנדלג עליך?
בצלאל סמוטריץ': זה משהו שאם רוצים לאכוף אותו, אוכפים אותו.
בצלאל סמוטריץ': כשמדינת ישראל מחליטה שמשהו חשוב לה והיא אוכפת, היא גם יודעת לשים אנשים בשב"כ במשך שלושה שבועות, ולא נפתח את הנושא הזה.
דוד אמסלם: תודה רבה, בצלאל, הבנו את הרעיון.
בצלאל סמוטריץ': אנחנו צריכים לאכוף.
בצלאל סמוטריץ': אל תקימו ועדות ואל תעשו זה.
חיים ילין: אני באמת רוצה לתמוך בראשי המועצות.
חיים ילין: הנושא של שריפת גזם זה נושא שמשרד החקלאות והמשרד להגנת הסביבה מטפלים בו כבר הרבה מאד שנים.
חיים ילין: אלא מה?
חיים ילין: עכשיו מדובר על הרשות הפלסטינית, והרשות הפלסטינית אין לה כמעט פרדסים ואין לה כמעט גזם.
חיים ילין: זאת אומרת, הגזם מגיע מאיזשהו מקום.
חיים ילין: הגזם מגיע מתוך מדינת ישראל.
חיים ילין: הוא מגיע לשם בצורה של כסף.
חיים ילין: יש לזה שני היבטים: או שמוכרים את זה, או שמי שעוקר את הפרדס שלו בגלל שהוא כבר לא יכול להחזיק אותו, תמורת העבודה הזאת הוא בעצם קונה ומוכר את הגזם לרשות הפלסטינית.
חיים ילין: כמו שאמר בצלאל, לעשן אין גבולות.
חיים ילין: הוא לא יודע.
חיים ילין: כמו גם לגז המדמיע.
חיים ילין: כשהרוח מערבית ויורים לכיוון עזה, אני חוטף את זה.
חיים ילין: אני יכול להגיד לך: לך למיטה וזהו.
חיים ילין: אין דרך אחרת וזה יעבור.
חיים ילין: אבל בסופו של דבר יש משהו שכולם מכירים, וזה משרד הביטחון וצה"ל.
חיים ילין: כבר 15 שנים אנחנו חוטפים מחברון – אני אומר לכם את זה עכשיו.
חיים ילין: כל התעשייה של חברון מגיעה דרך נחל באר-שבע, מיתר, באר-שבע, נחל הבשור ובסופו של דבר זה מגיע לעזה.
חיים ילין: אני תמיד אמרתי שחברון מזהמת את עזה והם לא יודעים אפילו למה.
חיים ילין: אין גבולות לזיהום.
חיים ילין: בכלל, אחים בתוך אחים ואין פה דת ושטחים ושום דבר.
חיים ילין: יש פה עניין של תרבות ואכיפה של תקנות.
חיים ילין: והשאלה אם אנחנו רוצים לעשות את זה.
חיים ילין: יש שני משרדים שאמונים על זה – משרד החקלאות והמשרד להגנת הסביבה.
חיים ילין: אבל יש גם גורם שלישי, בגלל שהוא מעבר לקו הירוק, וזה משרד הביטחון וצה"ל.
חיים ילין: הם צריכים לשים שם יד כי אם לא, ימשיכו לשרוף ונחל הבשור ימשיך להיות מזוהם.
חיים ילין: לא יעזור לאף אחד.
חיים ילין: מה עומד מול זה?
חיים ילין: צריך לדעת את זה – יבואו ויגידו שיש פה עשרת אלפים מקומות עבודה, חמשת אלפים מקומות עבודה.
חיים ילין: אם נסגור את הפרנסה, תוך שנתיים אנחנו מקדמים עוד 20% מהם בפוטנציאל למחבלים.
חיים ילין: חבר'ה, אי אפשר לנהל ככה מדינה.
חיים ילין: אי אפשר לנהל מדינה בגלל שאין פרנסה ובסוף הם יהפכו להיות מחבלים.
חיים ילין: יש פה נזק שהם גורמים גם לעצמם, דרך אגב.
חיים ילין: דעו לכם שהפחם עצמו מיוצר ברובו באפריקה.
חיים ילין: למה באפריקה?
חיים ילין: אין תקנות, השטחים פתוחים, זה לא מעניין את העולם בכלל מה שקורה שם.
חיים ילין: זאת החצר האחורית של כל העולם.
חיים ילין: ולא יכול להיות שאנחנו מושווים בדיוק למקום הזה.
חיים ילין: צר לי על מה שקורה באפריקה, אבל לפחות כאן זה בשליטתנו.
דוד אמסלם: תודה רבה, חיים.
דוד אמסלם: חברת הכנסת שולי מועלם, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה על הדיון המהיר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: במקביל קלעתי לדעת גדולים – הגשתי שאילתה דחופה לשר להגנת הסביבה בנושא הזה.
שולי מועלם-רפאלי: חברי חבר הכנסת ילין, אני לא רוצה לדבר על מה יקרה אילו והזיהום בחברון.
שולי מועלם-רפאלי: יש פה משהו שהוא בהגדרתו טרור כימי, ואת הנשק לטרור הזה נותנים יהודים משטחי מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: אין זה שום הגדרה אחרת.
שולי מועלם-רפאלי: גזם מועבר משטחי מדינת ישראל לשטחי A ו-B וגורם לתחלואה שעולה, לתמותה שעולה, לעזיבת ציבור את היישובים באזור שהוא מופלא ויפה, ואנחנו רוצים שהוא יילך וישגשג.
שולי מועלם-רפאלי: יש פה טרור כימי וסליחה על זה שאני רק נתפסת לכותרת, ואנחנו עסוקים בבחינת צמצום בעיית המפחמות.
שולי מועלם-רפאלי: לא, אנחנו לא רוצים צמצום.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו רוצים הפסקה.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו חושבים שעשר שנים בהן הדיון הזה מתקיים הן עשר שנים יותר מדי.
שולי מועלם-רפאלי: הן תחלואה גדולה מדי שכבר עוברת מלבת הנפגעים הראשונים אל שטחים שהולכים וגדלים.
שולי מועלם-רפאלי: השאלה שאתה שאלת פה היא מה הפתרון שאנחנו הולכים אליו.
שולי מועלם-רפאלי: לא מה התכניות, לא מה המסקנות של הוועדות.
שולי מועלם-רפאלי: לא כל הדברים שהם תהליך נפלא, אבל היו להם עשר שנים.
שולי מועלם-רפאלי: היו להם עשר שנים לתהליך.
שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שזה אחד התהליכים הארוכים ביותר שהתקיימו במדינת ישראל, שפוגע יום אחרי יום בבריאות של ציבור רחב, ילדים, נשים וגברים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שצריך להביא פתרון.
שולי מועלם-רפאלי: הפתרון הזה, אסור לו שיפגע בחקלאים מצד אחד.
שולי מועלם-רפאלי: אסור לו, מצד שני, להסיר את האחריות שלנו ממה שקורה מעבר לאותו קו, וירטואלי או לא וירטואלי.
שולי מועלם-רפאלי: יש לנו אחריות על בריאות הציבור של אזרחי מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: יש לנו אחריות גם על בריאות הציבור של האזרחים הפלסטינים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שבראש ובראשונה, השאלה שעליה צריכים לתת המשרדים תשובה – נכון, המשרדים הראשונים במעלה הם משרד החקלאות והמשרד להגנת הסביבה, אבל גם משרד המשפטים וגם משרד הביטחון – היא מה אנחנו עושים כדי לקיים את האכיפה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מזכירה לכם, כלי הנשק לטרור הכימי האלה ניתנים מתוך שטחי מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: איך אנחנו עוצרים את הדבר הזה בלי לפגוע בחקלאים ומצד שני, בלי לתת את הסוג – סליחה שאני אגיד פה משהו חמור אולי – סוג של התעלמות מהמעבר של הגזם מחקלאים במדינת ישראל לשתיים-שלוש משפחות בשטחי A ו-B, שמחזירות רעל אל תוך היישובים שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: הן גורמות לעלייה בתחלואה, לעלייה בתמותה ועזיבה של אזרחים טובים את היישובים החשובים האלה.
חיים ילין: הערה קטנה, אלה לא רק חקלאים.
חיים ילין: בשלב זה בנגב יש מבצע אדיר של קק"ל, של גזם אדיר של אקליפטוסים שעושים שנטוע.
חיים ילין: צריך לראות מה קורה גם עם הנושא הזה.
דוד אמסלם: ברושי, בבקשה.
איתן ברושי: אולי באמת חשוב שידבר פה נציג מתאם הפעולות בשטחים.
איתן ברושי: אני מכיר את הנושא הזה מתפקידי כעוזר שר הביטחון להתיישבות ומכיר גם את הנפשות הפועלות.
איתן ברושי: אני גם מלווה את ההתרגשות בהקמת היישוב החדש.
איתן ברושי: אילן באמת הרבה שנים מטפל בזה.