GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דיאא אסדי: אני אכפת לי ועובדה שהצגנו תכנית לעידוד פרישה.
<אברהם אנקורי: יאללה, בוא תציג עכשיו.
נאוה בוקר: מתי התכנית הזאת יוצאת לפועל?
<דיאא אסדי: אבל למה אתה פוסל את זה שזה צריך להיות כרוך בעניין של בדיקות כושר?
<אברהם אנקורי: אין לי בעיה, אבל עוד פעם - - -
<דיאא אסדי: מבחינתי, כבאי שיעמוד במבחנים האלה שימשיך לעבוד, עד גיל 90, לא עד גיל 67.
<אברהם אנקורי: עוד פעם, ועכשיו כבאי שלא עמד במבחנים, מה דינו?
<דיאא אסדי: בסדר, דינו שהוא צריך ללכת הביתה ואנחנו נדבר על תנאי סיום ההעסקה שלו.
<קריאה: דרגה וחצי, 200,000 שקל ועידוד.
<אברהם אנקורי: דיאא, זה לא רציני.
<אברהם אנקורי: אנחנו מדברים על פה על חיי אדם.
<דיאא אסדי: למה זה?
<דיאא אסדי: באים בטענה שלא מאפשרים להם ללכת הביתה עם תנאים, רק כשבאים לדרוש תנאים באים לדרוש תנאים שלא היה להם שום תקדים.
<דיאא אסדי: צריך לזכור, אנחנו שירות המדינה, בסוף אתם עובדי שירות המדינה כי זה מה שאתם החלטתם, החלטתם שאתם צריכים להיות עובדי מדינה, עובדי מדינה עד גיל 67, אתם שירות המדינה, עובדי מדינה, אנחנו נמשיך להתייחס לדבר הזה.
<דיאא אסדי: עדיין האופציה של לעבור למערך ביטחון קיימת על השולחן, צריך לקבל את ההחלטה.
נאוה בוקר: הבעיה שאתם מציבים להם את זה כאו לעבור למערך הביטחון ולבטל את זכות ההתאגדות, או - - -
<דיאא אסדי: לא, אני לא מציע - - -
נאוה בוקר: יש תמיד את שביל הביניים, אתה יודע.
<דיאא אסדי: יש את השביל הזה, שההצעה שהייתה ברפורמה עדיין על השולחן.
<דיאא אסדי: אם רוצים להיות כמו שוטרים, אז גם כן כמו השוטרים, כמו שלשוטרים עד היום, לפני הצעת החוק, המצב החוקי לא השתנה, יש את המצב הארגוני - - -
נאוה בוקר: אני לא חושבת שהתנאים של השוטרים כל כך מעולים שאתה מציע להם להצטרף לשם.
נאוה בוקר: אני שומעת את הטענות.
<דיאא אסדי: אופציה שנייה, להתחיל לבנות את המנגנון עם נקודות בדיקה.
נאוה בוקר: שיקו דיבר על תהליך של פרישה מוקדמת מבלי לפגוע בזכויות שלהם.
נאוה בוקר: אז למה אתם לא הולכים לכיוון הזה?
<דיאא אסדי: לפני שנתיים הייתה תכנית של עידוד פרישה, יש עניין של עלויות, יש עניין גם של ניהול התהליך הזה.
נאוה בוקר: זה תמיד מסתכם בעניין של עלויות.
עבדאללה אבו מערוף: תכנית חד פעמית?
<דיאא אסדי: הייתה תכנית חד פעמית לפני שנתיים.
<אברהם אנקורי: תעשה אותה עכשיו, גם עוד חד פעמית.
<דיאא אסדי: אי אפשר ליצור תכנית כל שנה.
<אברהם אנקורי: אבל אנחנו אוטוטו כבר בינואר 2016.
<דיאא אסדי: הדבר הנכון יותר, לעשות מנגנון שלם, מצד אחד ייקח את הכשירות המבצעית של הכבאי, כשר מבצעית ממשיך הלאה, לא כשר מבצעית מדבר על תנאי סיום העסקה.
<דיאא אסדי: העניין של ה - - -
נאוה בוקר: השאלה באיזה דרך הוא מסיים את ההעסקה.
<דיאא אסדי: האופציה השלישית, דיברת על כמות של עובדים מעל גיל 55, כמה מתוכם היום מעל גיל 57 או 58?
<אברהם אנקורי: כל הכמות הכללית היא 50 איש בערך.
<דיאא אסדי: בסדר, כמה מתוכם מעל 57-58?
<אברהם אנקורי: אני מעריך, אל תתפוס אותי - - -
<קריאה: הרוב הם בסביבות שנות ה-50 שלהם.
<קריאה: זה הרוב.
<דיאא אסדי: אז אני מחזיר אתכם, לפני שנתיים החבורה הזו הייתה מעל גיל 55 ולא פרשה, למה?
<אברהם אנקורי: לא יודע למה.
<דיאא אסדי: אני לא חייב כל הזמן לפי הדרישה של העובד להציג לו תכנית עידוד פרישה.
<דיאא אסדי: יש לנו מדיניות רוחבית - - -
<קריאה: לא, אנחנו גם לא רוצים תכנית פרישה - - -
נאוה בוקר: סליחה, אנשים שנתנו עשרות שנים מחייהם, קיבלו מחלות, עבדו בתנאים קשים, אני לא מדברת כבר על הנזק הנפשי שנגרם להם מהעבודה הנוראית הזאת שהם עושים, אני חושבת שאתם צריכים לבוא לקראתם ולא כל דבר בחיים זה כסף.
<דיאא אסדי: באנו לקראתם.
<דיאא אסדי: הצגנו תכנית לפני שנתיים.
נאוה בוקר: אני בסך הכול מבקשת ממך להכין איזה שהיא תכנית עידוד פרישה שלא תפגע בזכויות שלהם, כי באמת יש כאן אנשים שעושים עבודת קודש.
נאוה בוקר: אנחנו לא מדברים על אנשים שיושבים במשרדים כל היום.
<דיאא אסדי: למה שלא יהיה מנגנון שלם, עם הבדיקות ותנאי סיום ההעסקה?
נאוה בוקר: מה הסיפור עם הבדיקות?
<אברהם אנקורי: אני רוצה להבין, קודם כל בוא תגיד לי, אם אני עכשיו לא כשיר מה, איך אני יוצא?
<אברהם אנקורי: אתה מוכן להתחיל מהסוף להתחלה, לפני שאתה רץ לבדיקות?
<דיאא אסדי: אנחנו נשב ונבנה את המנגנון.
<דיאא אסדי: נבנה את סט הבדיקות ונבנה את סט סיום ההעסקה.
<ישעיהו בר דב: רגע, חברים, אנחנו לא בהסכם קיבוצי.
<ישעיהו בר דב: הוא אומר, חוץ מהתהליך הזה שבו אנחנו מדברים על איך פורש, יש גם איך הבן אדם חי ועובד.
<ישעיהו בר דב: אני רק רוצה לחדד פה נקודה.
<ישעיהו בר דב: בכבאות יש שלושה דורות, דור א', דור ב', דור ג'.
<ישעיהו בר דב: דור א', מבחינת העובדים שעוברים מלוחם מבצעי להיות עובד יום, ברוב המקומות יש להם תנאי העסקה שהם יודעים לעבור והפגיעה שלהם יחסית נמוכה.
<ישעיהו בר דב: אבל כל דור ב', דור ג', שאנחנו עכשיו מגיעים לגילאים של האנשים האלה שהם הולכים ומתחילים לחשוב על תפקידי יום, הפגיעה שלהם היא מאוד מאוד גדולה בשכר.
<ישעיהו בר דב: לכן לעובדים כאלה קשה לצאת לתפקידי קצונה, שהופכים להיות תפקידי יום ולא תפקידים של עבודה במשמרות, ובהסכם הקיבוצי הקרוב, שאני מקווה שזה אחד הנושאים שיהיו על הפרק, שיכלול בחובו גם מסלולי קידום וגם תנאי העסקה לאנשים האלה שלא ייתכן שעובד שהוא היה איש מבצעי כל חייו, עבד 15 שנה, עכשיו ייגש לעבור לתפקיד, להיות קצין, להיות קצין חומ"ס או קצין מבצעים, או תפקידים שהם so called מבצעיים, צריך לרדת בשכר שלו ב-5,000 ו-6,000 שקל, כי זה מה שקורה היום בהסכמי השכר הקיימים.
<ישעיהו בר דב: לכן אנחנו נצטרך לתת את הדעת ולבנות איזה שהוא מנגנון כולל, שגם ייתן את המענה לאנשים שעובדים בתהליך וגם ייתן את המענה לאנשים שבסוף גם מגיעים לגיל פרישה שהוא גיל סביר ובריא ופורש מהתהליך הזה, לא להסתכל על פרוסה אחת אלא לראות תהליך שלם של כל מסלול החיים של לוחם האש, שהוא באמת עושה תפקיד רציני - - -
נאוה בוקר: אבל מה אתה אומר בעצם?
נאוה בוקר: שעד להסכם הקיבוצי המצב - - - מתי זה צריך להיות?
<קריאה: בפברואר 2017.
<ישעיהו בר דב: אנחנו צריכים בשנה הנוכחית להיכנס לתהליכים של הסדרה.
<ישעיהו בר דב: בכל התהליכים האלה התחילו להיות כבר עבודות מטה, התחילו להיות תהליכי עבודה וזה טוב שאנחנו מדברים על זה כאן, זה בסדר שהכנסת גם תעקוב ותבקר אחרי התהליכים האלה ותיתן את הדחיפות גם לנו וגם לגורמים האחרים כדי שנתיישר וניכנס למסלול הזה בצורה סדורה ומסודרת, כדי שהמהלך יהיה מסודר.
<ישעיהו בר דב: זאת אומרת שלוחם אש שעבר הליך של שינוי מאוד רציני, מעבר מהשלטון המקומי לרשויות המדינה, לבנות הליך סדור ומסודר שהוא יידע מה האופק שלו, מה מסלולי הקידום שלו, איך הוא יוצא לפנסיה, איך הוא מתקדם לעבודות יום.
<ישעיהו בר דב: כל התהליך הזה צריך להיות תהליך מובנה.
<ישעיהו בר דב: יחד עם זאת גם קליטה מאוד גדולה ומסיבית של לוחמי אש.
<ישעיהו בר דב: אני מזכיר שבשלוש השנים האחרונות קלטנו למעלה מ-540, למעלה מ-50% הוספנו לכוח האדם הקיים של לוחמי האש, שזה גם כוח צעיר וחזק, אבל אנחנו רחוקים - - -
נאוה בוקר: 540 זה לא 50%.
<ישעיהו בר דב: כן, היינו 1,100 בסך הכול באסון הכרמל.
<ישעיהו בר דב: היינו 1,100 לוחמים, 1,170 ליתר דיוק.
<ישעיהו בר דב: אני אומר עוד פעם, אנחנו עוד רחוקים במדדים של העולם המערבי במספרים, אבל זה איזה שהוא תהליך.
<ישעיהו בר דב: גם לנו, כארגון, זה בסדר שהמדינה לא באה ואמרה, 'קח 1,000 כבאים', כמו שנתנו 1,000 שוטרים, 'תקלטו בשנה אחת' והם לא מצליחים לקלוט.
<ישעיהו בר דב: גם אנחנו לא יודעים להכיל את כל הכמויות האלה, אבי אוהב את המילה הזאת, להכיל את הנתונים האלה, אבל אנחנו עושים את זה צעד אחר צעד כדי לעשות את כל התהליכים בצורה סדורה ומסודרת, עם גיוסים ארציים, עם גיוסים מסודרים כדי להגיע לתהליכים האלה בצורה מאוד מסודרת.
<ישעיהו בר דב: וגם כל המסלול הזה ייכנס לתהליך הזה.
נאוה בוקר: כן, רק יש פה איזה שהיא גישה שלילית שאני לא מבינה מאיפה היא נובעת.
נאוה בוקר: אתה לא רואה את האדם, אתה רואה את הכסף וזה מאוד מפריע לי, הגישה הזאת, כי אני חושבת שבראש ובראשונה אתה צריך לחשוב שנמצאים מולך אנשים שבאמת נתנו את הכול.
<דיאא אסדי: צר לי שזה הרושם שנוצר, אבל אנחנו גם רואים את האדם ורואים את העשייה של האנשים.
<דיאא אסדי: אי אפשר להתכחש למצב הזה.
<דיאא אסדי: דיברו על עידוד פרישה, היה עידוד פרישה לפני שנתיים, שהמדינה עשתה אותו - - -
נאוה בוקר: כן, השאלה באיזה תנאים.
<דיאא אסדי: שיקו דיבר על המשאבים שהמדינה משקיעה.
<דיאא אסדי: אז אי אפשר להתעלם מהדברים האלה ולהגיד 'גישה שלילית'.
<דיאא אסדי: בסדר, יש דברים שמתנהלים, הדברים האלה, כמו שאמר שיקו, צריכים להתנהל בשולחן המשא ומתן.
<דיאא אסדי: יש הסכם רפורמה שנחתם לפני שנתיים, הסוגיות האלה לא התעוררו בשנה-שנתיים אחרונות אחרי הרפורמה, הסוגיות האלה ידועות, הייתה התייחסות אליהם בהסכמים קיבוציים קודמים.
<דיאא אסדי: יהיה הסכם קיבוצי, יתייחסו לדברים האלה גם כן בהמשך.
<דיאא אסדי: ניקח את הדברים בפרופורציה.
נאוה בוקר: כן, רק כשההסכם הקיבוצי צריך להיחתם עוד שנה - - -
<דיאא אסדי: גיל הפרישה של הכבאים לא השתנה עם המעבר שלהם למדינה, זה היה לפני כן.
<דיאא אסדי: יכול להיות שבתקופה מסוימת זה היה 65 ועלה ל-67 כי זה מה שקרה בכל המשק, אבל זה היה.
<אברהם אנקורי: באיזה גיל פורשים במשטרה?
<דיאא אסדי: הסיכוי של מעבר ליום ושינוי השכר בגין המעבר ליום, זה היה גם כן, היה בהסכמים.
נאוה בוקר: שנייה אחת, באיזה גיל פורשים במשטרה?
<דיאא אסדי: גיל פרישת חובה גם גיל 67, אבל יש מכסות - - -
נאוה בוקר: אני יודעת שהם יוצאים צעירים יותר.
<דיאא אסדי: לא, רק יש תהליכים של המשטרה, שעל סמך התהליכים האלה - - -
<אברהם אנקורי: דיאא, אתה טועה ומטעה.
<עפרה בר טוב: אני אסביר על המשטרה.
<דיאא אסדי: אני לא טועה ואני לא מטעה, חשוב לקחת את הדברים בפרופורציה.
<דיאא אסדי: הציעו לכם להיות משטרה, אתם אמרתם לא.
<דיאא אסדי: אז בואו נמשיך הלאה.
<אברהם אנקורי: השאלה אם פורשים בגיל 60.
<עפרה בר טוב: אבל הוא צודק, אתם לא שוטרים.
<עפרה בר טוב: בואו נעשה סדר.
נאוה בוקר: מי הגברת?
נאוה בוקר: תציגי את עצמך.
<עפרה בר טוב: עפרה בר טוב מנציבות הכבאות, אני אחראית על השכר והסכמי העבודה.
<עפרה בר טוב: אין מה להשוות כבאים לשוטרים, הם מעמד משפטי אחר, חוקים אחרים חלים עליהם, הסכמי שכר ועבודה אחרים לגמרי חלים עליהם ולכן ההשוואה היא לא נכונה.
<עפרה בר טוב: תמיד נכון להסתכל ועדיף להגיד, אוקיי, היינו רוצים לפרוש כמו במשטרה בגיל 57, אבל אני רוצה להגיד, וגם אבי יודע את זה, זה לא מדויק, הרבה מאוד כבאים לא רוצים לפרוש ב-57.
<עפרה בר טוב: שוטר שמגיע לגיל 57 חייב לפרוש ועכשיו, בעקבות פסיקה שקיבלנו לא מזמן, הוא יכול להאריך פרישה עד גיל 60 ולא יום מעבר לזה.
<עפרה בר טוב: המון שוטרים, בטח בעידן של הפנסיה הצוברת, ירצו לעבוד עד גיל 67 ו-70.
<עפרה בר טוב: אז בואו נבין את הדבר הזה.
<עפרה בר טוב: להוציא עובד בגיל 57, זה לא פשוט.
<עפרה בר טוב: לא פשוט בכלל, פוגע מאוד בעובדים והיו לנו המון בקשות במשטרה להארכת שירות והרוב לא מקבלים הארכת שירות.
<עפרה בר טוב: אז בואו נשים את זה קודם כל ונזכור את זה, זה הכי חשוב.
<עפרה בר טוב: כשאני מפרישה היום שוטר בגיל 57 או בגיל 55, הוא מקבל את הזכויות שלו נכון לגיל 55.
<עפרה בר טוב: בגיל 55, אם יש לו 25 שנות פנסיה יש לו 50%, אין לו שקל מעל זה.
<עפרה בר טוב: והכבאי, וזה לזכותם, יכול לעבוד עד גיל 67, ואולי יום אחד אפילו זה יהיה יותר.
<עפרה בר טוב: אני לא נכנסת לשאלה אם זה נכון שהוא יעבוד בתפקיד מבצעי עד גיל 67, אבל הוא יכול לעבוד עד גיל 67, אף אחד לא יכול להוציא אותו.
<עפרה בר טוב: זה דבר נורא חשוב, זה חשוב מאוד לכבאים.
<עפרה בר טוב: זאת אומרת זה לכאן ולכאן הדברים, זה בכלל לא על רגל אחת.
<עפרה בר טוב: זה דבר אחד מבחינת הפרישה.
<עפרה בר טוב: אני כן חושבת שתכניות פרישה, נכון לעכשיו, כל עוד אין לנו גיל פרישה סטטוטורי שונה מגיל 67, הכבאים מוגדרים עובדי מדינה, עובדי מדינה פורשים בגיל 67, כל עוד אין גיל פרישה סטטוטורי אחר ואין חיקוק אחר לכבאים שלנו אנחנו נרצה לקבל מדי פעם משירות המדינה, מהנציבות, תכניות פרישה שמיטיבות עם הכבאים שנותנים להם את האינסנטיב.
<עפרה בר טוב: מה זה תכניות פרישה?
<עפרה בר טוב: אנחנו לא נרצה שכל שנה תהיה תכנית פרישה כי אז אין לה ערך.
<עפרה בר טוב: אין לזה ערך, גם אבי יודע.
<עפרה בר טוב: אנחנו צריכים פעם ב- ליצור תכנית פרישה, שזה ייצור אינסנטיב לעובדים לקום וללכת.
<עפרה בר טוב: אגב, לא לכולם.
<עפרה בר טוב: אני רוצה להזכיר לכולם, בתכניות פרישה גם פורשים לנו אנשים טובים ולאו דווקא אנחנו רוצים שכולם יפרשו, בואו נזכור גם את זה.
<עפרה בר טוב: זאת אומרת הדברים פה הם מאוד מאוד לא שחור לבן, הם דורשים ליבון.
<עפרה בר טוב: כשאנחנו מדברים על הסכם שיגיע לנו בפברואר 17', אי אפשר להתחיל את הדיונים בפברואר 17', אנחנו צריכים להתחיל את הדיונים היום ולדבר בהם גם על תכניות פרישה ולדבר שם גם על נושא של אובדן המשמרת ולדבר גם על ההיבטים של פנסיה תקציבית ופנסיה צוברת.
<עפרה בר טוב: זה בדיוק הזמן לדבר, אנחנו, הארגון, מול משרד האוצר ביחד ולהגיע להבנות לקראת חתימה על הסכם חדש בפברואר 17', שלא נתחיל את הדיונים רק בפברואר 17', ואני חושבת שעל זה גם יש הבנה.
נאוה בוקר: אגב, מה הגיל המקסימלי שאפשר להתקבל לכבאות?
<עפרה בר טוב: יגידו את זה היועצים המשפטיים יותר טוב ממני, אבל אסור על פי חוק לקבוע גיל כניסה מקסימלי, אסור לקבוע את זה, לכן כל מי שמגיע יכול ללכת ולהיבחן, אסור לאף מעסיק היום לקבוע תקרת גיל כניסה.
<עפרה בר טוב: זה פשוט אסור על פי החוק.
נאוה בוקר: אני חושבת שמהדיון הזה צריך לצאת לדיון נוסף שבו יהיה פורום מצומצם של אנשי משרד האוצר, הנציבות, הארגון, צריך להתחיל להכין את ההסכם ולדאוג גם לנושאים האלה, כמו לדאוג לכבאים שנפגעים במהלך עבודתם, שיוכרו על ידי המדינה, כמו מחלות שהם חוטפים כתוצאה מהעבודה שלהם ולא מוכרות.
נאוה בוקר: בעיניי זה חמור מאוד.
נאוה בוקר: אם יש נכונות אני חושבת שצריך להתחיל וכמה שיותר מהר בדיונים האלה, כדי ליצור איזה שהוא הליך שבאמת יגשר על כל ה - - -
<דיאא אסדי: גם ככה הם יכולים להיכנס לדיונים.
<חן דנוך: חברת הכנסת בוקר, זה קורה כל שנה עם כל הארגונים, אנחנו כל הזמן בדיונים מול כל ארגוני המדינה, עם כל המשרדים, לכל אחד יש את הסיבה שלו, אם זה קלדניות שכבר לא יכולות להקליד וזו מחלת מקצוע, אז מוציאים אותן, זה לא משהו שהוא חדש לנו, אנחנו כל הזמן בדיונים עם דיאא ועם הממונה על השכר איך עושים שיהיה אחרת ואיך עושים שיהיה יותר טוב.
<חן דנוך: זה לא חדש שניכנס פה לדיון, כמו שציינת, גם על פרישה וגם על מחלת מקצוע וגם על כשירות.
נאוה בוקר: אני קיימתי את הדיון הזה רק משום ש - - -
מיכל בירן: אם עשיתם דיונים והגעתם לכאן כשהתשובות לא מספקות אותנו, אז הדיונים לא - - -
נאוה בוקר: כן, יש תלונות של ארגון הכבאים, יש תלונות של - - -
<חן דנוך: זה לא נגמר ביום אחד, זה דיונים שמתמשכים, זה הסכמים קיבוציים שצריך לפתוח אותם ולראות מה היה ומה אני צריך לשנות ומה הבנפיט שלנו כארגון לשנות את מה שהארגונים רוצים.
<חן דנוך: כל אחד רוצה בסוף להגיד 'אוקיי, תן לי פרישה מוקדמת ועכשיו אני הולך'.
<אברהם אנקורי: אבל, חן, מחזיקים אותי כבן ערובה.
<אברהם אנקורי: זה הזוי שאני עכשיו בן ערובה והאוצר אומר לי 'תשמע, אם תוותר על זכות ההתארגנות אני אציל את החיים שלך, אם לא תוותר - - -', זה הזוי.
<חן דנוך: לא, זה לא מה שדיאא אמר - - -
<אברהם אנקורי: לא, זה מה שדיאא אמר בנוסח שונה.
<דיאא אסדי: אנקורי, אני עדיין פה והצגתי לך כמה אופציות.
<אברהם אנקורי: לא, דיאא, לבוא להגיד שתהיה שוטר ואז תצא כמו משטרה, זה לבוא להגיד לו 'תוותר על זכות ההתארגנות' ואתה אומר לי, 'כשלא יהיה לכם ועד כמו במשטרה', ואז אני אעשה בכלל מה שאתה רוצה, זה לא יקרה הרי.
נאוה בוקר: הוא אומר לך או זה או זה.
נאוה בוקר: זה לא נכון.
נאוה בוקר: חברת הכנסת מיכל בירן, בבקשה.
מיכל בירן: דבר ראשון, כל הכבוד על הדיון החשוב הזה, אני מתנצלת שלא הייתי בתחילתו, הייתי גם בדיון חשוב על ימי חופשה בעבודה ורווחה, אבל התעדכנתי מה קורה.
מיכל בירן: את השיטה אנחנו מכירים וזכות ההתארגנות, אני רואה כמעט בכל אינטראקציה של המדינה עם עובדיה יש ניסיון לפגוע בזכות ההתארגנות, אם זה בעובדי משרד החוץ, ההתעקשות לחייב אותם על כל ימי השביתה למען יראו וייראו בעתיד.
מיכל בירן: אני מכירה את השטיקים האלה לא מהיום.
מיכל בירן: הכבאים, זו אחת - - -
<דיאא אסדי: זה לא שטיקים, זו החלטת ממשלה שאנחנו מיישמים אותה.
<דיאא אסדי: אני לא מצליח להבין את המשפט.
מיכל בירן: לפגוע בזכות ההתארגנות?
מיכל בירן: אין סיכוי שזו החלטת ממשלה - - -
<דיאא אסדי: לא לפגוע בזכות ההתארגנות, יש החלטת ממשלה שקובעת שעובד ששובת צריך לשלם לו שכר חלקי, אם הוא שובת צריך לא לשלם לו שכר בכלל.
מיכל בירן: בסדר, תקשיב, לא אני ולא אתה כאן מהיום, בכל שביתה אחד הדברים הנהוגים שבסוף לא המעסיק סופג את הכול, כדי שזה לא יהיה זה, בסוף אחרי שהשביתה מסתיימת מגיעים לאיזה שהיא פשרה ושוב - - - סליחה, אני מדברת, אל תפריע לי.
מיכל בירן: נאוה, בבקשה, תגני על זכותי.
נאוה בוקר: תן לה לסיים את דבריה, בבקשה.
מיכל בירן: אחר כך אני אשמח להקשיב לדבריך בחפץ לב.
מיכל בירן: בקיצור, אני מכירה את השיטה הזאת, המדינה עוברת לחוזים אישיים.
מיכל בירן: בכל מקום שבו היא יכולה להתנער מאחריותה על אנשים זה מה שהיא עושה.
מיכל בירן: אמנם אתם המדינה, אבל גם אנחנו המדינה, באופן אחר, ואני חושבת שהמדינה אחראית לאזרחיה בהרבה תחומים, בפנסיה, בבריאות, ברווחה.
מיכל בירן: עכשיו בעניין הזה פה של הכבאים.
מיכל בירן: מה לעשות שעובדים הם בני אדם.
מיכל בירן: זה ממש דומה לדיון שממנו אני מגיעה, שהנכים, שבאמת יש להם קושי, אומרים כמה זה קשה שכשצריך להוציא ליום חופש הוא צריך להביא מחליף.
מיכל בירן: בדיוק ראיתי אתמול סדרה כזאת על רובוטים משוכללים שמחליפים, אנחנו לא שם.
מיכל בירן: אולי יום אחד יהיו רובוטים משוכללים שמחליפים בני אדם ולא יהיה צורך בכל הדברים האלה, לא תהיה בעיה של ימי חופשה ולא בעיה של הזדקנות.
מיכל בירן: אנחנו היום לא נמצאים בעולם כזה ומי שממלאים את התפקידים האלה הם בני אדם ולבני אדם יש מעגל חיים וכשאתה מרוויח אותם בשנים הטובות שלהם, כשאתה מפקיר אותם - - - ואגב, לא יודעת אם זה נאמר פה, הכבאים הם אחת הקבוצות היחידות, לא היחידות, גם המורים עשו שביתה כזאת, שהייתה על המצב ועל הציוד ועל היכולת שלהם להציל חיים במנותק מהתנאים שלהם.
מיכל בירן: ולא הקשיבו להם ולא הקשיבו לכל הוועדות בכנסת ועד שלא הייתה שריפה ואנשים שילמו בחיי אדם ואז פתאום מישהו עושה גוגל ומביא סופר טנקר.
מיכל בירן: מערך אנושי אי אפשר להחליף, אין לו תחליף, הטכנולוגיה היא חשובה, היא לא במקום, וכשאתה מקבל אנשים בשנים הכי טובות של החיים שלהם הם לא מצרך והם לא משהו שאתה יכול לנצל ולזרוק אותו וכשלא נוח לך להתנער ממנו.
מיכל בירן: נכון שיש פה מורכבות בשאלה מה עושים, אבל שני פתרונות לא מקובלים עליי.
מיכל בירן: אני רתומה למאבק הזה שנאוה מובילה ואבי או - - - ומה שאתם צריכים, אני לרשותכם, שני פתרונות לא מקובלים עליי, כל פתרון שיתנה את זכות ההתארגנות לא מקובל עליי ותהיה על זה מלחמת חורמה, וכל פתרון שמפחית בזכויות, להגיד לו 'סבבה, אני מוכן להוציא אותך, אבל עכשיו לך תהיה פקידה איפה שהוא בחצי מהשכר שאתה רגיל אליו', לא, זה לא לגיטימי.
מיכל בירן: נכון שצריך פה פתרון מורכב ואני שמחה שאתם בדיאלוג, אבל בסוף כולנו, גם אנחנו וגם אתם, אנחנו מתחלפים הרבה יותר תדיר מכם, נשפטים על פי השורה התחתונה.
מיכל בירן: אני מאוד מקווה שלדיון הבא תהיה פה התקדמות ורעיון - - - אם היית באה עם איזה שהוא, 'אנחנו עובדים על איזה מודל', היית אומרת משהו שנראה כמו התקדמות היינו במקום אחר, הייתי אומרת 'אחלה, סחתין על ההתקדמות', אבל עם כל הכבוד זה נשמע לי כמו מילים ריקות.
נאוה בוקר: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל בירן.
נאוה בוקר: נציג האוצר, אתה רוצה להגיב על הדברים?
<דיאא אסדי: קודם כל אנחנו הולכים להיכנס למשא ומתן כי ההסכם ייגמר בפברואר 2017 וברור שאנחנו לא נחכה עד לנקודת הזמן ההיא.
<דיאא אסדי: יהיו דיונים, יתחילו הדיונים לפני, כל הסוגיות האלה היו על השולחן, לא עכשיו גם, לפני כן, לפני הרפורמה, בזמן האיגודים, והם יחזרו לשולחן, יתנהל משא ומתן.
<דיאא אסדי: כמו שהיה בעבר גם כן.
<דיאא אסדי: נקווה שנצליח להגיע להסכמות בסוגיות האלה ולהתקדם.
מיכל בירן: יש דוגמה אחת לאיפה שהוא בסקטור הציבורי שפתרתם את זה?
מיכל בירן: אני יודעת שיש את הבעיה הזאת גם בגופים נוספים, יש לך איזה שהוא כיוון שבאיזה שהוא מקום זה כן נפתר בצורה הגיונית?
<דיאא אסדי: למה הכוונה?
<דיאא אסדי: מה נפתר?
מיכל בירן: לא יודעת, אם יש קבוצת עובדים אחרת, שגם הגיל מהווה שם זה, אבל שיש פתרון ונפתר.
<קריאה: מורים ועובדי רווחה, יש את זה.
<דיאא אסדי: במורים למשל, יש להם מבחנים שמי שלא כשיר להמשיך הוא - - -
נאוה בוקר: אבל אי אפשר להשוות.
מיכל בירן: אתה מתייחס שוב - - - להעיף אותם כשהם לא נוחים.
מיכל בירן: מה שאני שואלת זה איך אתה לוקח אחריות על מעגל החיים של הבן אדם, על התקופות היותר חזקות שלו והתקופות הפחות חזקות.
מיכל בירן: הוא לא נשמע לי בכיוון, סליחה.
נאוה בוקר: זה נכון, זו התחושה שלנו ועם תחושות אי אפשר להתווכח.
<אברהם אנקורי: אם בשלוש דקות היא שברה אותך, דיאא, המצב שלך לא - - -
נאוה בוקר: קיבלתי חיזוק רציני מחברתי מיכל, כך שבאמת - - -
מיכל בירן: במאבק הזה, מה שאת צריכה - - -
נאוה בוקר: אני מניחה שגם חבר הכנסת אבו מערוף תומך בנו במקרה הזה.
נאוה בוקר: כי אני שוב חוזרת ואומרת, אתם שוכחים שמעבר לכל הסעיפים התקציביים והמספרים שאתם רואים מול העיניים יש כאן בני אדם ואנחנו לא רוצים לפגוע בהם, זה הדבר הראשון.
<דיאא אסדי: גם אנחנו בני אדם ואנחנו יודעים להתייחס לבני אדם.
<דיאא אסדי: חשוב לי לתקן את הדבר הזה.
נאוה בוקר: אתם בני אדם ואתם - - - טוב, היות שאני יושבת ראש הוועדה אז אני אדבר בנימוס.
<אברהם אנקורי: יש משהו, על בנק ימי חופשה.
<אברהם אנקורי: אני אעלה פה משהו שלא קשור לכסף, משהו שאני בתור יושב ראש הארגון יזמתי ועד עכשיו, שנה וחצי, אני לא יודע אם זה רק האוצר או אוצר ונציבות שירות המדינה, וזה חן, אז, חן, תקשיבי לי.
<אברהם אנקורי: יש לנו מחלות, יש לנו פציעות, יש לנו פגיעות, אני אדבר על משהו שאני עשיתי בחיפה ואני מנסה לעשות את זה ברמה הארצית ואיפה שהוא קיבלנו סטופר ואין פה כסף.
<אברהם אנקורי: זה פרופר אנחנו.
<אברהם אנקורי: בחיפה, בתור יושב ראש של ועד, היינו כ-150 עובדים, לקחתי מכל עובד 3 ימי חופשה, כל עובד תרם בתצהיר וחתם, נתן לנו, בנינו בנק של 150 ימי חופשה.
<אברהם אנקורי: היה את יושב ראש האיגוד דאז, רמי דותן, וחברי ההנהלה, בנינו מנגנון עם היועץ המשפטי וכשקרה שעובד או בקרבה ראשונה של אחד העובדים בחיפה, ילדים או אישה של עובד חלו, וידאנו שהוא מיצה את כל ימי החופשה שלו ואת כל ימי המחלה, כינסנו את הוועדה והחלטנו לתת לאותו עובד איקס ימים.
<אברהם אנקורי: לא עלינו, זו המציאות, אבל זה עבד מיליון דולר.
<אברהם אנקורי: ברמה הארצית באתי ועשיתי את זה.
<אברהם אנקורי: לפני למעלה משנה פניתי לכלל העובדים במערך, יש לנו היום בנק ימי חופשה, סדר גודל של 4,200 ימים וירטואליים, באוויר, אני לא צריך אף אחד, אני צריך ליישם את זה עם מנגנון, עם ההנהלה, עם שיקו בר דב, ואיפה שהוא זה שנה וחצי תקוע.
<אברהם אנקורי: באחת השיחות שישבתי אצל שיקו במשרד לדבר על זה, ויש לי צמרמורת כי זה הזוי, אני מדבר איתו על הבנק, שזה שלי, של העובדים, ואני מקבל הודעת אס.
<אברהם אנקורי: אמ.
<אברהם אנקורי: אס שבן של כבאי נפטר.
<אברהם אנקורי: בן של כבאי, בן 9 או 7, נפטר ממחלת הסרטן, לא עלינו.
<אברהם אנקורי: אותו אבא פנה אליי, 'אנקורי, תן לי את הימים האלה', אמרתי לו 'תקשיב, אין לי את זה עדיין', זה לפני שנה ומשהו.
<אברהם אנקורי: עד הרגע הזה פונים אליי עובדים שקיבלו שבץ או מחלות, מה הם מקבלים מהמדינה?
<אברהם אנקורי: 50% בשכר.
<אברהם אנקורי: אני אומר, במקום שבן אדם יתרסק ב-50% בואו נייצר את הבנק הזה.
<אברהם אנקורי: עד הרגע הזה, דבר שלא קשור לכסף, פרופר העובדים, עדיין המערכת הבירוקרטית של המדינה לא נותנת לי ליישם את זה.
נאוה בוקר: למה זה תקוע ככה?
<אביתר טסלר: אני בלשכה המשפטית של נציבות כבאות והצלה, בעבר הייתי בנציבות שירות המדינה, כך שאני מכיר את התחום.
<אביתר טסלר: קיבלנו אישור עקרוני מנציבות שירות המדינה.
<אביתר טסלר: מכיוון שמדובר במשהו מאוד מאוד חדשני, כי בפועל יש גם במדינה אפשרות שאם מישהו גמר את ימי המחלה שלו יש קרן ימי מחלה.
<אביתר טסלר: נכון שאצל הכבאים העניין הוא קצת אחר ובגלל זה קיבלנו אישור עקרוני מנציבות שירות המדינה, אנחנו עכשיו במגעים איך זה בדיוק יהיה.
<אביתר טסלר: אגב, לגבי המקרה שאנקורי אמר, אני לא בטוח שזה ייכנס, כי מדובר לא בעובד עצמו אלא בבן שלו.
<אברהם אנקורי: לא, סליחה, עם כל הכבוד, אם אני תורם את הימים, אתה תחליט לי למי?
<אביתר טסלר: כן.
<אביתר טסלר: נדבר על זה.
<אברהם אנקורי: לא, אז אתה לא תחליט.
<אברהם אנקורי: אני אומר קרבת דם, זה הכבאי, ילדיו ואשתו.
<אברהם אנקורי: לא הסבתא ולא הדודה.
<אביתר טסלר: אנקורי, נתקדם.
<אביתר טסלר: לא, בסדר, אנחנו נשב איתכם.
<אברהם אנקורי: תשמע, אני נותן ימים מהחיים שלי ואתה תחליט לי עכשיו 'רגע, הבן שלך - - -'.
<אביתר טסלר: אבל באופן עקרוני הדבר הזה מתקדם ואנחנו נשב - - -
נאוה בוקר: שנה וחצי מתקדם?
<אביתר טסלר: לא, האישור ניתן לאחרונה.
<אביתר טסלר: אנחנו כרגע הולכים להעביר - - - עכשיו זה על השולחן של - - -
נאוה בוקר: לישיבה הבאה אתה משחרר?
<אביתר טסלר: אני מאמין שהדבר הזה - - -
נאוה בוקר: עוד שלושה שבועות תתקיים ישיבה נוספת - - -
<אברהם אנקורי: שיקו, שאלה, מי תרם את הימים?
<אברהם אנקורי: אתה יכול להגיד לי, את הימים, 4,000 ומשהו שיש, מי תרם?
<אברהם אנקורי: העובד, נכון?
<חן דנוך: אבל זה לא יורד ממשכורת העובד, בואו נ - - -
<אברהם אנקורי: לא, יורד.
<חן דנוך: זה יורד מהארגון.
<חן דנוך: זה לא יורד מהעובד.
<אברהם אנקורי: לא, זה יורד מהעובד.
<אברהם אנקורי: העובד חתם על תצהיר.
<חן דנוך: זה לא יורד כספית מהעובד.
<אברהם אנקורי: לא כספית, בימי חופש.
<עפרה בר טוב: כרגע עוד לא ירד.
<עפרה בר טוב: היא לא מכירה, רגע, נעשה סדר.
<חן דנוך: לא, אבל זה קרן - - -
<עפרה בר טוב: אני יודעת, בקרן - - - לא מדובר על הקרן של המדינה.
<אברהם אנקורי: אני ויתרתי - - -
נאוה בוקר: סליחה, הוא מדבר על ימי חופש, לא על ימי מחלה.
<עפרה בר טוב: אני אעשה סדר.
<אברהם אנקורי: לא, חופש.
נאוה בוקר: כל אחד ידבר בתורו.
מיכל בירן: הוא מדבר על זה שהם תרמו ימי חופש שלהם כדי להיות לעזר לעובדים אחרים בשעת צרה.
<אברהם אנקורי: נכון.
<אברהם אנקורי: יפה.
<אברהם אנקורי: לצורך העניין לי יש בצבור שלי, סתם לדוגמה, 70 ימי חופשה.
<אברהם אנקורי: פנו אליי מהארגון, תרמתי ימים, חתמתי על תצהיר שבמקום 70 יהיה לי 68.
<אברהם אנקורי: ברור לי שבימי מחלה זה בעיה, ברור לי, אני עובד מדינה, בגלל זה בימי חופשה זה פרופר של אנקורי ושל החברים שיושבים כאן.
<אברהם אנקורי: אז אתה יכול להגיד לי 'הבן שלך כן, ההוא לא'?
<אברהם אנקורי: מה קורה לכם?
<אברהם אנקורי: זה ימי חופשה.
<עפרה בר טוב: אנחנו מתואמים עם הארגון לגבי בקשה להקמת קרן ימי מחלה, היא בנויה מתרומה של העובדים שתורמים ימי חופשה, הם לא תורמים ימי מחלה, זה אי אפשר.
<עפרה בר טוב: אנחנו מחכים כבר כמה חודשים לתגובה של נציבות שירות המדינה כדי שנוכל לתפעל את זה ועוד לא קיבלנו, לצערי.
<עפרה בר טוב: זה חונה אצל אופיר, אני העברתי לו את זה לפני כמה חודשים.
נאוה בוקר: אז בואו נסכם בנוגע לימי החופשה.
<אברהם אנקורי: היוזמה היא מעל שנה וחצי.
<אברהם אנקורי: שנה וחצי הבנק הזה ובינתיים הכבאים וילדים של כבאים ומשפחות של כבאים נפצעים ונהרגים.
נאוה בוקר: שנה וחצי זה די והותר זמן, מספיק עם הבירוקרטיה הזאת.
נאוה בוקר: אני חושבת שאנחנו נעשה פנייה מסודרת מהוועדה, אנחנו ניקח ממך את השם של הגורם המוסמך לחתום על כך ונשחרר את הבנק הזה.
נאוה בוקר: באמת, הגזמתם, די, מספיק, שנה וחצי?
נאוה בוקר: למטרה כל כך טובה?
עבדאללה אבו מערוף: דווקא צריך להגיד להם תודה על הגיבוש, על הסולידריות, על האנושיות שיש להם כעובדים, למשהו טוב.
נאוה בוקר: אתה, החיוכים שלך, זה לא משהו שמוצא חן בעיניי.
<דיאא אסדי: אני מחייך כי זה נושא שלא אצלי, דווקא זה אצל הנציבות.
<דיאא אסדי: אז לא אני אשם.
נאוה בוקר: ואליך, אני רוצה לסכם את הדיון הזה.
נאוה בוקר: אם חבריי רוצים להגיד מילה לסיכום אני אשמח.