GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: דרך אגב, דמי הכניסה, הם באו דרך משרד הפנים או שזה הוועדה?
<תומר רוזנר: זה חקיקה פרטית.
דוד אמסלם: אורנה, מה את מציעה לעשות?
דוד אמסלם: אתם רוצים שזה יבוא בחקיקה פרטית או שאתם תעשו את זה?
<אורנה הוזמן בכור: את מה?
<אורנה הוזמן בכור: את העניין של המחירים?
<אורנה הוזמן בכור: אני לא יודעת לעשות את זה.
דוד אמסלם: את לא יודעת לעשות את זה?
דוד אמסלם: טוב, אנחנו בוועדה.
דוד אמסלם: אוקיי, אני אעשה את זה בוועדה.
דוד אמסלם: אנחנו נשכור מומחה.
<אורנה הוזמן בכור: אני רוצה רק להגיד, אתה נתת דוגמה של האצטדיונים.
<אורנה הוזמן בכור: חוף הים, הוא לא דומה לאצטדיון.
<אורנה הוזמן בכור: כשאתה בא לאצטדיון, אתה משלם דמי כניסה.
<אורנה הוזמן בכור: אתה יודע ששילמת דמי כניסה, אתה קונה בקיוסק.
<אורנה הוזמן בכור: חוף הים, אני עומדת על כך שלא יהיו דמי כניסה וזה יהיה פתוח לכולם.
<אורנה הוזמן בכור: לא צריכים לעשוק את האזרחים בעניין של המחירים בקיוסק, אז מה פתאום זה צריך לבוא מהרשויות?
<אורנה הוזמן בכור: אני לא מבינה איך משרד התמ"ת אומר, תכפי על הרשויות להוריד את המחירים.
דוד אמסלם: משרד התמ"ת בא ואומר: רבותי, אני לא יכול לעשות הגבלת מחירים רק לקיוסקים בחופים.
<אורנה הוזמן בכור: אבל זה גזל.
דוד אמסלם: גם באילת בקיוסק בדרך הוא מוכר במבה ב-100 שקל.
דוד אמסלם: לכן הוא אומר, אני עושה הגבלה במדינה.
דוד אמסלם: אני הבנתי את מה שהוא אומר.
דוד אמסלם: האם משרד הפנים רוצה לקחת את הנושא הזה כי אני רואה את זה כתפקידו?
דוד אמסלם: ואם לא, אני כוועדה, אני אשכור פה מומחה שיעשה את זה.
דוד אמסלם: תגידו לי מה אתם רוצים.
דוד אמסלם: אנחנו נעשה בוועדה.
דוד אמסלם: אני אשכור מומחה שיבוא ויבנה גם את החבילה, ואנחנו נוביל את זה כחקיקה פרטית בתוך הוועדה.
דוד אמסלם: אתה כל הזמן מצביע, אני ראיתי.
<אהוד פלג: אני רוצה לעזור לך.
דוד אמסלם: בסוף אני אתן לכם.
דוד אמסלם: אני אסדיר את זה בתוך הוועדה ואנחנו נוביל את זה.
דוד אמסלם: אני חושב שזה לא מכובד מבחינת משרד הפנים שאני מוביל את הנושאים האלה, אבל אין בעיה.
<אורנה הוזמן בכור: אדוני היושב-ראש, צריך להבחין בין חופי רחצה – מהות הדיון היא על חופי רחצה, על הכניסה לחופי רחצה, על אותה חבילה.
דוד אמסלם: עכשיו אני בא.
<אורנה הוזמן בכור: אנחנו רוצים לבנות כאן.
<אורנה הוזמן בכור: אני, יש לי בטן מלאה על המחירים בחופים, על זה שגובים כניסה.
<אורנה הוזמן בכור: על זה שהוא גובה חנייה במחיר מופקע.
דוד אמסלם: אני עובר אחד אחד עכשיו.
<לירון אדלר מינקה: אבל הוא גובה כי הוא לא יכול להחזיק את החוף.
<אורנה הוזמן בכור: אז בסדר, אז אמרנו.
<אורנה הוזמן בכור: יש לי פה טבלה מסודרת כמה עולה אחזקת החוף וכמה ההכנסות שלו.
<אורנה הוזמן בכור: בפער הזה אנחנו כמדינה צריכים לשפות.
<אורנה הוזמן בכור: פה אנחנו נכנסים.
דוד אמסלם: כאן בדיוק אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אני עושה הפרדה.
דוד אמסלם: מה שאת עשית, אני כבר פירקתי את זה.
דוד אמסלם: אני לקחתי מה שנקרא את ההכנסות וההוצאות.
דוד אמסלם: ההכנסות בחוף כרגע הן משני מרכיבים.
דוד אמסלם: אחד זה הקיוסקים, שזה גם פונקציה של המחיר בקיוסק.
דוד אמסלם: אם הקיוסק ימכור במבה ב-50 שקל, אז הוא יוכל לשלם דמי זיכיון גבוהים, ואם הוא ימכור במבה ב-3 שקלים, הוא יצטרך לשלם משהו.
דוד אמסלם: אז אני מפרק את המרכיבים.
דוד אמסלם: מחירי הכניסה ידועים לנו.
דוד אמסלם: לכן, אני כרגע בא לעיקרון, אני לא נכנס לסוג המחיר.
דוד אמסלם: אנחנו דיברנו על הנושא של הכניסה, דיברנו על כך שאנחנו רוצים להסיר את הכניסה, ואז בסופו של דבר נצטרך עכשיו לדבר על השיפוי.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שאני רוצה כרגע לעשות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר – אם אתם רוצים לסגור את החבילה כמשרד פנים, שיש לו אגף לטיפול בחופים.
<אורנה הוזמן בכור: השיפוי בעניין של המזנונים לא צריך לבוא דרך המדינה.
דוד אמסלם: זה חלק מהחבילה.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, זה משק סגור.
דוד אמסלם: אנחנו בונים משק סגור לחוף, כשאנחנו אומרים – יש את התעריפים של עלות החוף.
דוד אמסלם: זה ההוצאות.
דוד אמסלם: יש לנו עכשיו הכנסות.
דוד אמסלם: הכנסות באות משני מקורות מרכזיים – יש לנו כמו שאמרתי את השכירויות מהחוף, את דמי הכניסה, חנייה, ואת הדלתא החסרה, אם חסרה.
<אורנה הוזמן בכור: אבל הדלתא החסרה, אם היא חסרה, בנתונים שיש היום – אם עלות אחזקה של חוף, בממוצע, היא מיליון שקל, בממוצע כי זה נע בין טווח מחירים, וההכנסות שלו הן חצי מיליון שקל, והמדינה צריכה לפצות כאן בחצי מיליון שקל, זה אני יכולה להגיד לך שמשרד הפנים יחד עם משרד האוצר, אני יודעת לקחת את זה על עצמי.
<אורנה הוזמן בכור: אתה רוצה להכניס את המרכיב של המזנונים, שיבוא - - -
<אורנה הוזמן בכור: כן.
<תומר רוזנר: השאלה היא כזאת.
<תומר רוזנר: נגיד שמשרד הכלכלה היה - - -
<אורנה הוזמן בכור: אתה לא צריך לשרשר את זה על הרשויות, אתה צריך להביא את זה כפיקוח.
<קריאה: אף אחד לא שרשר.
<אורנה הוזמן בכור: כן, אתה מביא את זה על הרשויות.
דוד אמסלם: הכול משורשר בסוף על התעריף.
דוד אמסלם: בסוף, הדלתא היא גם פונקציה של שכירות המבנה.
דוד אמסלם: שכירות של המבנה היא פונקציה של המחירים בקיוסק.
דוד אמסלם: אם אתה עושה פיקוח, בסוף בדלתא זה תמיד יבוא לידי ביטוי.
<אורנה הוזמן בכור: אז אם הוא ירוויח 100% ולא 150%, אף אחד לא יתמוטט.
דוד אמסלם: אז הוא ישלם דמי שכירות יותר נמוכים.
<כרמל סלע: יש חופים שאין קיוסקים בכלל, על זה לא מדברים.
<אורנה הוזמן בכור: נכון.
<יחזקאל סיבק: המבנה הפוך.
<יחזקאל סיבק: המבנה צריך להתחיל מהתקצוב של החוף על-ידי המדינה - -
<אורנה הוזמן בכור: של כל החופים.
<אורנה הוזמן בכור: לא רק המוכרזים.
<יחזקאל סיבק: - - ואחר כך נראה מה אפשר - - -
דוד אמסלם: שאר הדברים היו ברורים לי, רבותי.
דוד אמסלם: המחיר ברור לי, החנייה ברורה לי.
דוד אמסלם: המחיר, אנחנו כבר יודעים מהו, הרי על זה דנו בפעם הקודמת.
דוד אמסלם: אני דיברתי כרגע – בגלל שהתחלנו בקיוסק, אז באמת, אולי זו הייתה טעות להתחיל בקיוסק, אבל שני הסעיפים הראשונים, הייתי מדלג עליהם שתי דקות, ואז היה מתפתח דיון על הקיוסק.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, באמת מעניין אותי מה עמדת האוצר בעניין הזה ואחרי כן אני אתפור שוב פעם את החבילה, כולל הקיוסקים.
<ערן ניצן: עולות שלוש סוגיות, ברשותך היושב-ראש.
<ערן ניצן: האחת היא באמת העובדה שמשרד הפנים היום מפקח ומאשר בצווים שלו כניסות לחופים, יש תשעה חופים כאלה.
<ערן ניצן: לא התקיים עדיין שיח בין הגופים המקצועיים בתוך המשרדים כדי להבין את המשמעויות של הסרת הצווים – לבקשתך וכמובן לבקשת אורנה, נקיים אותו, נבין את המשמעויות ונראה ביחד.
דוד אמסלם: למה הורדתם את התקציב מהעבר?
דוד אמסלם: היה תקציב, הייתה תקנה.
<ערן ניצן: אני רק יודע שלא כל כך מתגעגעים לים של פעם, הוא היה הרבה יותר מזוהם.
<ערן ניצן: זה מה שלימדו אותנו.
דוד אמסלם: הרי ברור לך, כדי לנקות את הים שהיה מזוהם פעם צריך להשקיע כסף.
<ערן ניצן: כן, כן, אנחנו עושים.
<ערן ניצן: דרך אגב, משרד האוצר – אתה יודע את זה – גם סביב הכינרת יצר המון פתרונות ושיפר את החופים.
<קריאה: אבל גם תקצב.
דוד אמסלם: ערן, עוד שאלה ברשותך.
דוד אמסלם: ערן, אתה מקבל את הנחת העבודה שלנקות את החופים ולהחזיק אותם ברמה סבירה זה עולה כסף והמדינה צריכה להיות צד בעניין גם?
<ערן ניצן: אני מקבל שזה עולה כסף.
<ערן ניצן: אני אגיד לך מה אני לא מקבל.
דוד אמסלם: אני שואל אם אתה חושב שהמדינה גם צד בעניין.
<ערן ניצן: אני אגיד לך מה אני לא מקבל - ואורנה היא ידידה וקולגה, אני מתקשה קצת עם הדינמיקה שבה באים, מודיעים, אנחנו נשב עם האוצר.
<ערן ניצן: אנחנו נשב, אני אשב עם אורנה, אני מבטיח לך.
דוד אמסלם: שאלתי בעיקרון.
דוד אמסלם: אני שואל אותך כרגע כאזרח.
<ערן ניצן: אני אגיד לך איפה העניין.
דוד אמסלם: עזוב כרגע כמה ואיך החלוקה.
דוד אמסלם: כעיקרון, אתה מקבל את זה?
<ערן ניצן: אתה התחלת להגיד בתחילת הדוגמה, אצל כרמל, שהבעיה היא לאו דווקא ב-100 מטר מסביב לכניסה.
<ערן ניצן: הבעיה אצל כרמל היא מה קורה בחוף הדרומי יותר, שבו נכנסים באופן פתוח, אף אחד לא משלם.
<ערן ניצן: נכנסים פתוח, והחוף מזוהם.
<ערן ניצן: שם יש באמת עלויות כבדות מאוד על המועצות ועל הרשויות, ואני מסכים שזה דבר שצריך לנסות להתמודד אתו.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על זה.
<ערן ניצן: מישהו הציג כמה זה עולה, איך עושים את זה?
<ערן ניצן: אנחנו אוהדים את העניין.
דוד אמסלם: אז אם אתם אוהדים את העניין אני שמח כי זו בעצם ההתקדמות הכי משמעותית שהייתה עד עכשיו בישיבה.
דוד אמסלם: הדיון מבחינתי הוא לא "מבושל", אני לא יודע לנהל דיון ברמה הזאת.
דוד אמסלם: חצי שנה – אשר, אני הגדרתי את הנושא כמשימה שלך כי אתה מנהל האגף של החופים, אין מה לעשות.
דוד אמסלם: אתה יודע, היה פה דיון לא מזמן שמישהו בא ואמר לי שהוא מנהל משהו שקשור לכל הנושא של העדות, אז הכול הוא לא עושה, בסוף שאלתי אותו, אז מה אתה עושה?
דוד אמסלם: בסופו של דבר, תחום החופים הוא תחום שלך.
<אורנה הוזמן בכור: הוא עשה עבודה.
דוד אמסלם: אשר, דרך אגב בן אדם שאני מאוד אוהב, בן אדם יסודי, אבל אני מרגיש כרגע שהדיון לא "מבושל".
דוד אמסלם: הייתם צריכים להתקשר אלי ולהגיד לי: דודי, נדחה את הדיון בעוד חודשיים כי אנחנו עוד לא שם.
דוד אמסלם: אני מציע – תשבו, תבנו את החבילה של הכול, כולל סל השירותים בפנים, מה המחירים שאתם רוצים לבנות לסל השירותים המינימלי, וזה מתחבר לכול.
דוד אמסלם: יש תג מחיר אחד בסוף, שבסופו של דבר אומרים לרשות – במכרזים שאתם מוציאים אנחנו רוצים שזה יהיה הסל, לא תחרגו ממנו.
<תומר רוזנר: ונשפה.
דוד אמסלם: אחרי שנעשה את התעריף הכולל – כמה עולה חנייה, כמה עולה ניקיון, כמה עולה הכול הכול – מצד אחד זה מה שנקרא בהוצאות.
דוד אמסלם: בהכנסות יש לכם קיוסק – או כפי שאמר כרמל, יש מקומות שאין קיוסק, אבל אם יש קיוסק, אנחנו נגיד להם, הקיוסק הזה עולה לא 20 שקלים אלא הוא מניב לנו 15 שקלים בגלל שאנחנו מבקשים שסל השירותים יהיה מפוקח בנושאים כאלה וכאלה – ואז בסופו של דבר יש לנו תג מחיר, דלתא, כמה בעצם עולה החוף.
<כרמל סלע: היושב-ראש, כדי לעורר את הדיון למקום טוב בסך הכול, אומרים בואו נתקדם.
<כרמל סלע: בגדול, יש חופים מוכרזים ויש חופים פתוחים בכלל, שהם לא מוכרזים אלא הם פתוחים לכל הציבור, ולשם מגיעים מאות אלפים.
<כרמל סלע: והקטע הוא שהחופים האלה, אני מציע שתשבו עם הרשויות ותראו באמת כמה כל - - -
דוד אמסלם: כרמל, אני מדבר גם על זה.
דוד אמסלם: אני מדבר על כל החופים.
<כרמל סלע: אגב, אצלי לא מספיק נקי אז עכשיו אני עומד בפני שימוע למה זה לא מספיק נקי.
<כרמל סלע: ויש גם את עורף החוק, לא רק את החוף , לא רק את ה-100 מטר.
<כרמל סלע: יש גם עורף חוף.
<אורנה הוזמן בכור: אנחנו עשינו עבודה, אנחנו באנו מוכנים.
<אורנה הוזמן בכור: מה שהוא מדבר זה על החופים הלא מוכרזים ואנשים באים כשאין שם סוכת מציל.
<אורנה הוזמן בכור: אנחנו יכולים להציג לך, אנחנו באנו מוכנים.
<אורנה הוזמן בכור: הגיע הזמן להציג את החופים הלא מוכרזים שאפשר לפתח.
<כרמל סלע: הפתוחים.
<אורנה הוזמן בכור: כן, הפתוחים.
דוד אמסלם: דבר אתנו על החופים הפתוחים, אחרי זה אני אסכם את הכול.
איתן ברושי: חברי הכנסת, אין להם פה זכות דיבור?
איתן ברושי: בישיבה הבאה.
איתן ברושי: אני חושב שזו לא פעם ראשונה שיש החלטות שאין להן כיסוי, ואם קבעו שהכניסה היא חופשית אז מישהו צריך להסביר איך זה קורה.
איתן ברושי: עכשיו אנחנו מופתעים, כאילו המדינה נולדה אתמול.
איתן ברושי: התופעות האלה כבר קיימות שנים, ויש חופים שגם אינם מיוצגים פה, כמו הכינרת שמתחלף שם ראש מועצה.
איתן ברושי: בסופו של דבר, הפתרון לדחות בכמה חודשים הוא לא סביר.
איתן ברושי: יש פה רק דבר אחד, צריך להגיד בינתיים הרשויות לא יכולות לקחת אחריות.
<ערן ניצן: דווקא הכינרת היא דוגמה - - -
איתן ברושי: אמרתי שמתחלף שם ראש מועצה.
<תומר רוזנר: דוגמה מצוינת, המדינה מתקצבת.
איתן ברושי: לכן אני אומר שיש עוד דוגמאות.
איתן ברושי: דבר אחד ברור – השיטה הזאת, "תבן אין ניתן לעבדיך ולבנים אומרים לנו עשו", זה טוב להגדה של פסח.
איתן ברושי: לא טוב לנהל ככה את המדינה.
איתן ברושי: והנה, אין סיכוי שיהיו כאן הרבה הבנות עם משרד הפנים, משרד האוצר.
דוד אמסלם: מה אתה מציע, איתן?
איתן ברושי: אני מציע לומר פה חד-משמעית שהמדינה תיקח את האחריות עליה.
איתן ברושי: אם עירייה או מועצה – אתה גם היית בשלטון, גם אני הייתי כמה ימים – חבר'ה, השיטה הזאת לא עובדת יותר.
איתן ברושי: אחר כך תשלחו את מבקר המדינה, תנאמו בכנסת נאומים.
איתן ברושי: משרד הפנים, אם הוא רוצה לתקצב, הוא לא חייב ללכת לאוצר, יש לו גם תקציבים נוספים.
איתן ברושי: הוא פותר בעיות אחרות.
דוד אמסלם: איתן, מה אתה מציע?
איתן ברושי: אני אומר שצריך לומר פה חד-משמעית.
איתן ברושי: קודם כול, זה באמת לא דומה, לא לאצטדיון, כלום, זה נכס שאומרים שהוא ציבורי, אצטדיון הוא לא ציבורי – מישהו בנה, מישהו השקיע.
איתן ברושי: גם חוף ים המלח, לא תמיד הוא פתוח.
איתן ברושי: שהרשויות יחליטו.
איתן ברושי: מי שלא רוצה, שימסור את זה למדינה.
איתן ברושי: שהמדינה תנהל את זה, נראה אותה, את כל הפקידים פה, איך הם מנהלים את החופים.
איתן ברושי: רשות שרוצה, היא תנהל משא ומתן עם משרד הפנים.
איתן ברושי: אל תכפו על רשות מה שהיא לא רוצה ולא יכולה.
איתן ברושי: יש מתנות שאוכלות.
איתן ברושי: לתת למישהו חוף זה מתנה שאוכלת.
איתן ברושי: הרשויות לא עומדות בזה, וזה על חשבון התושבים שמממנים את הכניסה של עם ישראל לחופים שבגזרתם נפל להם - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, יש לי רק שאלה קטנה.
איתן ברושי: תשחררו את הרשויות.
איתן ברושי: תשחררו את הרשויות מאחריות.
דוד אמסלם: אין בעיה, יש לי רק שאלה קטנה.
איתן ברושי: מי שחוקק את זה, שישלם את זה.
דוד אמסלם: איתן, יש לי שאלה קטנה אליך, באמת, רק כחומר למחשבה.
דוד אמסלם: ואם הרשות לא רוצה להחזיק את הכבישים, היא גם תעביר אותם למדינה?
איתן ברושי: הרשות לא מחזיקה כבישים.
דוד אמסלם: אז בסוף מה הרשות תעשה?
איתן ברושי: מי שמחזיק את הכבישים זה מע"צ.
איתן ברושי: חבר'ה, אל תלמדו אותי.
דוד אמסלם: בוא לא נלמד אותו מה עשיתי 20 שנה.
איתן ברושי: אפילו הכבישים ללא אבא כבר הפכו להיות עם אבא.
איתן ברושי: לכן, החוף הזה הוא של עם ישראל, תנהלו אותו.
איתן ברושי: אל תטילו על ראש מועצה לתת לעם ישראל חוף חופשי ולממן אותו, ועוד לעמוד לשימוע אחר כך.
איתן ברושי: או שתיקחו או שתממנו.
דוד אמסלם: אשר, בוא תציג לנו את הנושא של החופים הלא מוכרזים.
<קריאה: יש לכם הצעה פה לפתרון?
<אשר גרנר: סך הכול, אורך החופים במדינת ישראל זה 306 קילומטרים.
<אשר גרנר: מתוך זה, אורך החופים המוכרזים לרחצה – 19 קילומטרים סך הכול, אני מדבר על ארבעת הימים.
<אשר גרנר: אורך חופים אסורים לרחצה – 162 קילומטרים.
<אשר גרנר: כשאני אומר אסורים, זה נמלים, מעגנות.
דוד אמסלם: לא השתנה מהדיון הקודם, אז בוא נעבור ישר לעניין.
<אשר גרנר: אורך החופים חסרי הסטטוס – 126 קילומטר, כאשר בים תיכון - 98 קילומטר, בכינרת – 24 קילומטר, ים המלח – 1.5 קילומטר, ובים סוף.
דוד אמסלם: אשר, עזוב.
דוד אמסלם: תעבור אתי לנושא.
<אורנה הוזמן בכור: אשר, כמה חופים רוצים לפתח?
<קריאה: להכריז.
<אורנה הוזמן בכור: להכריז עליהם זה לפתח.
<אשר גרנר: סך הכול, לצורך העניין כפי שראינו, יש לנו 124 קילומטר של חופים שהם חסרי סטטוס.
<אשר גרנר: יש לנו תוכנית רב-שנתית לפתח 20 חופים במשך חמש שנים.
דוד אמסלם: איך אתם רוצים לפתח אותם?
<אשר גרנר: בעלות של 46 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: איך אתם מפתחים אותם?
<אשר גרנר: בהיבט הזה שאנחנו רוצים עכשיו לשבת בתוכנית עבודה מסודרת מול כל הגורמים, לרבות האוצר, ולראות איך אנחנו משפים הן את הרשויות בהיבט הזה מפני שאם לא יביאו כסף, כמובן שלא נוכל לפתח.
<אשר גרנר: חשוב לבוא ולומר שבמדינת ישראל מאז שחוקק החוק הזה, למעשה יש לנו היום 140 חופים מוכרזים, וכמעט ולא גדלנו בשנים האחרונות במספר חופים.
<תומר רוזנר: בעשרות השנים האחרונות.
דוד אמסלם: אתה רוצה לפתח עוד חופים.
דוד אמסלם: אני רוצה לדבר על 141 החופים המוכרזים, שהם בעצם פתוחים.
דוד אמסלם: מה אתם עושים בחופים האלה, מה אתה עושה?
<אורנה הוזמן בכור: תגיד מה הסל הבסיסי שאתה נותן.
<אשר גרנר: לצורך העניין, החופים מחויבים על-פי חוק הסדרת מקומות רחצה במספר דברים בסיסיים.
דוד אמסלם: מי חייב?
דוד אמסלם: החוף עצמו חייב?
<יהודה זמרת: הרשות המקומית המחזיקה את החוף.
<אשר גרנר: חוק הסדרה מדבר על זה שראש הרשות המקומית הוא זה שמפעיל את החוף.
<אשר גרנר: הוא יכול לתת את זה גם לזכיין.
דוד אמסלם: מה הוא חייב?
<אשר גרנר: והוא מחייב בארבעה דברים.
<אשר גרנר: ראשית, שירותי הצלה; דבר שני, ניקיון.
דוד אמסלם: מוגדרים לו שירותי הצלה?
<אשר גרנר: כל מה שאני אומר, הכול מוגדר.
<אשר גרנר: יש מסגרת מסודרת, עם הנחיות מסודרות.
<אבי אפיה: אם הוא רוצה הוא עושה; אם הוא לא רוצה הוא לא עושה.
דוד אמסלם: אבי, דיברנו.
דוד אמסלם: אתה רוצה דיון על המצילים, נעשה.
<אשר גרנר: אמרנו ארבעה דברים: שירותי הצלה, ניקיון של החוף.
דוד אמסלם: יש לך רמת ניקיון שאתה מגדיר אותה?
<אשר גרנר: רמת הניקיון למעשה הוגדרה כבר במשותף עם הגנת הסביבה, עם משרד הבריאות.
<אשר גרנר: הגדרנו מה זה ניקיון בתוך החוף.
<אשר גרנר: יש הגדרה מדויקת.
<אשר גרנר: נמשיך הלאה.
<אשר גרנר: דיברנו על ניקיון.
<אשר גרנר: יש מים לשתייה – שים לב, מים לשתייה בלבד, לא מקלחות – זה הדבר הבסיסי, והדבר הנוסף זה שירותים.
<אשר גרנר: אלה ארבעת הדברים הבסיסיים.
<אשר גרנר: אגב, אנחנו היחידים בעולם שיש לנו חוק הסדרת מקומות רחצה.
<אשר גרנר: אין בעולם חוק כזה, אנחנו היחידים, ולכן מבחינה זו אני מודיע לך שהשירותים שלנו במדינת ישראל הרבה-הרבה יותר טובים מכל העולם.
דוד אמסלם: אשר, תודה.
דוד אמסלם: תתקדם איתי עכשיו לגבי הנושא של הפיתוח שאתם רוצים.
<אשר גרנר: מבחינת הפיתוח, כפי שאמרתי.
דוד אמסלם: כמה חופים אתם רוצים לפתח עוד?
דוד אמסלם: 20?
<אשר גרנר: יש לנו תוכנית מסודרת, תוכנית רב-שנתית.
<אשר גרנר: אנחנו מדברים על 20.
דוד אמסלם: כמה עולה?
<אשר גרנר: מבחינה זו, 46 מיליון.
דוד אמסלם: איך מתחלק?
<אשר גרנר: סליחה, לא הבנתי את השאלה.
דוד אמסלם: מי מפתח?
<אשר גרנר: לצורך העניין, מי שמפתח זו הרשות.
דוד אמסלם: בעצם אתה מציע לרשות לפתח.
<אורנה הוזמן בכור: לא, הוא נותן כסף.
<אורנה הוזמן בכור: אשר, כמה התקציב של הפיתוח?
<אשר גרנר: מבחינת תקציב, אמרתי.
<אשר גרנר: העלות היא 46 מיליון.
דוד אמסלם: כמה אתה משלם?
<אשר גרנר: לצורך העניין, אני לא יודע להגיד לך אם אני יודע לתת שקל, אם אני יודע לתת 46.
<אשר גרנר: אין לי תקציב לפיתוחים, אין.
<אשר גרנר: זה לא חלק מתוכנית.
<אורנה הוזמן בכור: אם רוצים, המדינה צריכה לתת את כל הכסף.
<אשר גרנר: צריך את המימון.
דוד אמסלם: יש לך תוכנית של מישהו אחר.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם לי יש תוכנית.
דוד אמסלם: אני דודי אמסלם, ישבתי קודם, הכנתי תוכנית לפתח ארבעה שדות תעופה במדינת ישראל.
דוד אמסלם: רק אני אומר לו, תשלם.
<אשר גרנר: יושב-ראש הוועדה, פעם שעברה באת ואמרת - - -
דוד אמסלם: הבנתי, רבותי.
דוד אמסלם: עכשיו אני אעשה סבב, ברשותכם.
דוד אמסלם: קודם כול נתחיל בחברי כנסת.
דוד אמסלם: בבקשה, שתי דקות כל אחד, ונסכם.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה, יש בו דברים טובים אבל הוא בסך הכול מאוד מדאיג.
דב חנין: אני מברך דווקא על העמדה של מנכ"לית משרד הפנים, אני חושב שזו עמדה חשובה.
דב חנין: אני חושב שהמהלך של לשחרר את הציבור מהנטל הזה של תשלום בחופי רחצה זה מהלך שהגיע זמנו.
דב חנין: נמצא אתנו חבר הכנסת רוברט אילטוב, ביחד קידמנו את הצעת החוק ששחררה את בני הנוער מתשלום דמי רחצה.
דב חנין: הגיע הזמן שדמי רחצה יהיו בחינם.
דב חנין: וגם, צריך להשתחרר מהמשוואה שאומרת שחוף בחינם הוא חוף מוזנח.
דב חנין: בתל-אביב יש חופים שהם בחינם והם לגמרי לא מוזנחים.
דב חנין: זה נכון, זה עולה כסף, זו עירייה חזקה - - -
<קריאה: ובונים עליהם מגדלים 30 קומות.
דב חנין: אבל, זה גם מכניס הרבה כסף.
דב חנין: חופי הרחצה בתל-אביב הם מקור משיכה מאוד משמעותי לעיר, וזו הכנסה.
דב חנין: זו הכנסה.
<תומר רוזנר: זה רווחי.
<קריאה: ומה לגבי מועצות אזוריות?
דוד אמסלם: חבר'ה, אני מבקש, אנחנו נגיע אליכם.
דב חנין: לגבי מועצות אזוריות, אני שותף בגישה שאומרת שהמדינה שמובילה את המהלך הזה צריכה לקחת על עצמה אחריות.
דב חנין: היא צריכה לקחת על עצמה אחריות.
דב חנין: אני בכלל אומר, לטווח הארוך הפתרון חייב להיות רשות ים וחופים שתיקח על עצמה את האחריות על כל חופי מדינת ישראל בראייה אחת אינטגרטיבית, שהחוף ייתפס כרצועה אחת, לא תוטל אחריות על רשויות – אם הן מסוגלות, הן יעשו; לא מסוגלות , לא יעשו.
דב חנין: יש רצועת חוף בסך הכול לא כל כך גדולה, לא כל כך ארוכה למדינת ישראל, והיא יכולה לקבל פתרון אחד אינטגרטיבי.
דב חנין: אני, אדוני היושב-ראש, מציע כדי לסיים.
דב חנין: עלו פה בדיון הזה המון-המון נושאים.
רוברט אילטוב: אבל רשות כזאת, בסוף הרשויות הן אלה שישלמו.
דב חנין: לא בטוח בכלל.
רוברט אילטוב: ככה זה בדרך כלל.
דוד אמסלם: רוברט, בוא נתקדם.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה העלה שורה ארוכה של נושאים, ואני מציע שתקבע לפחות שלושה דיוני המשך.
דב חנין: יש נושא אחד שהזכרת, שהוא תוכניות הבנייה הישנות שמאיימות על חופים.
דב חנין: כדאי לקיים על זה דיון נפרד.
דב חנין: יש את הנושא של המצילים ושירותי ההצלה, זה נושא שראוי לדיון נוסף.
דב חנין: יש נושא שהתחלת לעסוק בו אבל לא קיבלנו לצערי תשובות מספקות, של הצעת החוק, או יוזמת החקיקה שתטיל פיקוח על המחירים בחופים, לא רק בראייה של הכניסה לחוף אלא של כל אותם מוצרים שנמכרים בחוף.
דב חנין: אני אומר, כמי שאיננו חבר ועדת הפנים, אני אצטרף להצעת החוק הזו.
דוד אמסלם: רבותי, ברשותכם.
דוד אמסלם: ממש דקה, בעוד עשר דקות אני עולה לדיון באולם נגב.
דוד אמסלם: קודם כול, אני מקדם אותך בברכה, חברת הכנסת החדשה, יעל כהן.
דוד אמסלם: ברוכה הבאה.
יעל כהן-פארן: אני באמת אהיה קצרה כי גם לא הייתי בכל הדיון.
יעל כהן-פארן: יש היום מצב בלתי נסבל שעל חופים מסוימים הציבור נדרש לשלם כסף, ולפעמים זה בצורה מאוד לא מוסדרת ובכלל לא ברור – ואני אתן דוגמה מהאזור שאני גרה בו.
יעל כהן-פארן: קיבוץ שבעצם לוקח לעצמו את האחריות על החוף שלו, ואו בכלל לא מאפשר גישה לאנשים פנימה או רק למי שמשלם מנוי מאוד מאוד יקר.
יעל כהן-פארן: בקיצור, יש כל כך הרבה דברים שהם ככה מתחת לרדאר.
<קריאה: שדות ים?
יעל כהן-פארן: יש כמה קיבוצים.
יעל כהן-פארן: באזור החוף, כרמל.
יעל כהן-פארן: איפה כרמל סלע?
יעל כהן-פארן: באזור שלך.
יעל כהן-פארן: בקיצור, אנחנו יודעים את זה, לא צריך להסתיר – גם שדות ים, גם נחשולים.
דוד אמסלם: לא צריך להיכנס לפרטים.
יעל כהן-פארן: יש עוד.
יעל כהן-פארן: דרך אגב, בחוף קיסריה, שאני יודעת שזה יצר והתחיל את הדיון עוד בקיץ, היום גובים כסף, גובים תשלום על חנייה.
יעל כהן-פארן: זה אבסורד כי אין איך להגיע לחוף ללא רכב פרטי.
יעל כהן-פארן: תסדרו אוטובוס.
דוד אמסלם: יעל, עשינו את הדיון לא פעם אחת.
יעל כהן-פארן: מעולה.
<קריאה: אבל היא לא הייתה.
יעל כהן-פארן: מה שאני רוצה להגיד זה שיש כאן כיוון.
יעל כהן-פארן: אני מבינה ממשרד הפנים ואני מברכת את משרד הפנים ומשרד האוצר, שאמור לפתור את זה, אני מבינה, או בכיוון.
יעל כהן-פארן: אז ברגע זה תעצרו כל גביית כספים בחופים האלה.
יעל כהן-פארן: ממילא אנחנו לא בשיא עונת הרחצה.
יעל כהן-פארן: בואו תעצרו עד שהנושא הזה נידון עד הסוף ומגיע לפתרון, בשאיפה עד מאי, עד פתיחת עונת הרחצה הבאה.
דוד אמסלם: ברשותכם, נמשיך, אבל באמת דקה.
דוד אמסלם: יש לנו שמונה דקות.
<יעל דורי: יעל דורי, מאדם טבע ודין.
<יעל דורי: אנחנו עוסקים בנושא החופים כבר יותר מ-20 שנה, גם בבג"צים, גם - - -
דוד אמסלם: לא צריך את זה.
דוד אמסלם: כל מה שאמרת מיותר.
<יעל דורי: אחד מהדברים - - -
דוד אמסלם: מה תחדשי לנו בדיון?
<יעל דורי: מבחינת הכינרת שהוזכרה פה.
דוד אמסלם: הייתה פה טעות, אני מכיר את הנושא של הכינרת.
<יעל דורי: סבבה.
<יעל דורי: אז הנושא של הכינרת זה יכול להיות פתרון לטווח ארוך.
<יעל דורי: כמו שדב חנין הזכיר, רשות של ים וחופים.
<יעל דורי: אבל בינתיים, צריך עד פתיחת עונת הרחצה הבאה באמת לקבוע את הדיונים האלה, לקבל את החומר וגם לעשות את התיקון הזה שמוצע כבר כיום, שכבר תמכו בו, הוא כבר קודם.
<יעל דורי: אין טעם להתמהמה ולהכליל גם את הקיוסקים.
<יעל דורי: לא בכל חוף יש קיוסק ולא בכל חוף רוצים קיוסק.
<יעל דורי: העניין זה הכניסה והחנייה.
דוד אמסלם: מה את רוצה?
דוד אמסלם: מה את אומרת?
<יעל דורי: שצריך לתקן את הצעת החוק - - -
דוד אמסלם: את הכניסה והחנייה?
<יעל דורי: הכניסה והחנייה כבר עכשיו.
<אהוד פלג: אהוד פלג, המועצה הישראלית לצרכנות.
<אהוד פלג: אדוני, אנחנו באמצעות סיירת המועצה לצרכנות בדקנו את המצב בחופים גם ב-2013 והצפנו גם 2015.
<אהוד פלג: הבעיה היא חריפה, כפי שהציגה אותה מנכ"לית המשרד.
<אהוד פלג: הפתרונות שלנו היו פנייה, ואתה אדוני, הזכרת את תופעת ה"לקוחות השבויים", כך אנחנו קוראים לזה בצרכנות, והיא רחבה יותר.
<אהוד פלג: היא נכונה גם לגבי מקומות כמו שדות תעופה, כמו המזנונים וחנייה בבתי-חולים.
<אהוד פלג: לאור זה עשינו כמה דברים.
<אהוד פלג: פנינו לחשכ"לית ודרשנו ממנה להכניס סעיף חובה במכרזים של גופים ציבוריים, שלא יהיו מכרזים כאלה בלי סעיף של רווחת הצרכן, שיקבל משקל בקביעת הזכיין.
<אהוד פלג: היות וההנחיה שיצאה בעקבות זה לא הייתה מספיק החלטית, יזמנו חקיקה.
<אהוד פלג: חקיקה אחת מוביל חבר הכנסת יצחק וקנין, אותו סעיף עצמו, חוק חובת מכרזים ציבוריים, עם סעיף של רווחת הצרכן, והחוק השני, מובילה אותו חברת הכנסת מיכל רוזין, חוק הלקוחות השבויים.
<אהוד פלג: בכל מקום שמתקיים בו מצב של לקוחות שבויים, יוסמך השר להתערב ולקבוע מחירון מפוקח.
<אהוד פלג: אני מציע להחיל את הדברים האלה.
<אהוד פלג: אולי הוועדה תתמוך בחקיקה הזאת על מנת שתהפוך למציאות בישראל ותפתור גם את הבעיות הללו.
<אהוד פלג: נקודה אחרונה, אדוני, הפיקוח.
<אהוד פלג: הוזכרו פה עבירות.
<אהוד פלג: יש מפקחים היום, הם לא מפקחים על עבירות שכבר נעשות על החוקים הקיימים בחופים.
<אהוד פלג: למשל, השתלטות של מסעדות, עם שולחנות וכיסאות על החול, ומניעת הצבה של כיסאות שאתה מביא מהבית.
<אהוד פלג: כלומר, גם מקום שהצרכן רוצה להוזיל את הבילוי בחוף, לא נותנים לו.
<אהוד פלג: זה תפקיד הפיקוח.
<הדר פרנקו גלאור: מה עם נושא הרט"ג?
<הדר פרנקו גלאור: התחלת את הישיבה ולא הגעת אליהם.
<הדר פרנקו גלאור: תראו איזה צוות הם הגיעו, שישה אנשים.
<הדר פרנקו גלאור: רשות הטבע והגנים.
דוד אמסלם: ואת מה?
<הדר פרנקו גלאור: אני מ"ים חופשי", אני זאת שמשלמת חנייה 24/7 כל השנה.
<הדר פרנקו גלאור: נמאס לנו.
דוד אמסלם: את מנהלת לנו את הדיון פה?
<הדר פרנקו גלאור: לא, אבל אני מבקשת להתייחס.
דוד אמסלם: קיבלת את זכות הדיבור?
דוד אמסלם: למה את מפריעה?
<הדר פרנקו גלאור: למה?
<הדר פרנקו גלאור: כי ארבעה חודשים אני לא עובדת - - -
דוד אמסלם: אז יש לך זכות להתפרץ?
<הדר פרנקו גלאור: כן.
<הדר פרנקו גלאור: כי אתם פה עובדים בשביל הציבור - - -
דוד אמסלם: אני מבקש ממך לשבת.
<הדר פרנקו גלאור: והם כרגע, רשות הטבע והגנים - - - לא מכבדים את הציבור.
דוד אמסלם: גברתי.
דוד אמסלם: תוציאו אותה.
<הדר פרנקו גלאור: תוציאו אותי.
<הדר פרנקו גלאור: מה קרה?
<הדר פרנקו גלאור: לא קרה שום דבר.
חיים ילין: כבוד היושב-ראש, 30 שניות.
<הדר פרנקו גלאור: רשות הטבע והגנים - - - חופים בישראל וצריכה להיות כפופה לחוק הסדרת מקומות רחצה.
דוד אמסלם: אני מבקש להוציא את הגברת.
דוד אמסלם: (הדר פרנקו גלאור יוצאת מאולם הוועדה).
<מאיה יעקבס: מאיה יעקבס, מנכ"ל עמותת "צלול".
<מאיה יעקבס: כל מה שנאמר פה זה נכון וחשוב, צריך לראות את התמונה הגדולה והיא שכל הפקעות המחירים האלה באות בגלל הבעיה התקציבית של הטיפול בחופים.
<מאיה יעקבס: לגמרי.
דוד אמסלם: אבל הבנתי.
<מאיה יעקבס: אז יש לנו פתרון.
<מאיה יעקבס: הפתרון שאנחנו מציעים הוא לבנות מאגר שמגיע ממשרד הפנים.
<מאיה יעקבס: כרגע, היחידים שמתקצבים את הניקיון בחופים הם המשרד להגנת הסביבה, עם משהו כמו שלושה מיליון שקל בשנה, שזה לא מספיק לכלום.
<מאיה יעקבס: צריך להגדיל את התקציב שהם נותנים.
<מאיה יעקבס: צריך שמשרד הפנים ייתן תקציב, צריך שמינהל מקרקעי ישראל ייתנו תקציב, והרשויות המקומיות.
חיים ילין: משרד הפנים פעם תקצב את החופים.
חיים ילין: אם הוא יכניס - - -
<מאיה יעקבס: כולם ביחד - - -
דוד אמסלם: למה אתה מפריע, חיים?
חיים ילין: זהו, אמרתי את שלי.
חיים ילין: אני הולך.
<מאיה יעקבס: כולם ביחד צריכים לשים פה כסף.
<מאיה יעקבס: צריך להגדיל את האכיפה של הרשויות המקומיות, שהקנסות שהן ייתנו גם ייצרו הרתעה - -