GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אני לא רוצה להסתובב סביב זה.
דוד אמסלם: אני לא עושה את הפלפולים המשפטיים.
דוד אמסלם: אני לא מקבל את זה, אני אומר לכם את זה באופן חד משמעי.
דוד אמסלם: אני לא מקבל דיונים בוועדה על ניסוחים משפטיים.
דוד אמסלם: בסוף אני לא אשמע אתכם, אני אתקדם.
דוד אמסלם: בשביל זה אתם מכירים אותם, הם מכירים אתכם.
דוד אמסלם: שבו איתם מתי שאתם רוצים.
דוד אמסלם: אני לא מבזבז את זמני פה עכשיו על מלה כזאת ודברים כאלה.
<תומר רוזנר: אני אסביר מה הוויכוח המהותי, ולא הוויכוח המשפטי.
<אפרת דון-יחיא: הבנו שזה ניסוח, ותומר מדגיש שזה מהות.
<תומר רוזנר: שוב פעם, בסופו של דבר - - - ממשלתי, הוועדה תחליט מה שהיא רוצה.
<תומר רוזנר: אני אומר כך - הבנתי היא כזו.
<תומר רוזנר: אם המטרה היא להכשיר בנייה קיימת בהיקף של 30% - מדובר רק על תוספת בנייה קיימת.
<תומר רוזנר: השאלה היא 30% ממה?
<תומר רוזנר: האם ה-30% הולך רק מתכניות שאישרה הוועדה המחוזית, או גם תכנית שהוועדה המקומית אישרה מתוקף סמכותה?
<תומר רוזנר: אם, למשל, הוועדה המקומית מוסמכת הייתה - - -
יעל גרמן: ודאי שגם ועדה מקומית.
<תומר רוזנר: ודאי שגם ועדה מקומית, אז את מבינה כמוני.
עבדאללה אבו מערוף: כתוב: "שהתקיימו תנאים אלה", יש תנאים.
<תומר רוזנר: את מבינה כמוני, רק שהממשלה מבהירה שעמדתה היא אחרת, אז אתם צריכים להחליט איזה עמדה מקובלת עליכם.
יעל גרמן: מקובלת עלינו עמדתך.
יעל גרמן: זה הרעיון.
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם גם בזה, תומר, ברשותך.
דוד אמסלם: אני, אין לי אידיאולוגיה בעניין.
דוד אמסלם: כאן קורה דבר שאני לא מקבל אותו.
דוד אמסלם: להבא אני מודיע לכם, אני לא אקבל את ההערות שלכם האלה על הפלפולים הקטנים האלה.
דוד אמסלם: בשביל זה אתם עובדי מדינה, יש לכם את הזמן שלכם, אתם יכולים לבוא לתומר, אתם יודעים איפה הוא נמצא.
דוד אמסלם: אתם מביאים את העסק מבושל לכאן.
דוד אמסלם: אני לא פה עכשיו מתווך בינך לבין תומר.
דוד אמסלם: בעיקרון, משרדי הממשלה הם קובעים את הקו, אנחנו מתיישרים איתם.
דוד אמסלם: למה אמרתם 30%, יכולתם להביא גם 40%, אז הייתי שואל אתכם למה?
דוד אמסלם: אמרתם 30%, קבעתם 30% מאיזה בסיס, אין בעיה.
יעל גרמן: אבל זה לא רק ה-30%, זה העניין של ה"לקולא" כמו שתומר אומר, או ל"חומרא" - - -
דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, אני לא לומד גמרא עכשיו.
דוד אמסלם: הם החליטו 30%, הם קובעים גם את הבסיס.
דוד אמסלם: אם יקבעו בסיס נמוך שיעלו את זה ל-35% מה זה משנה לי.
דוד אמסלם: אני הבנתי את הרציונל.
דוד אמסלם: הם צריכים להחליט, להגיד לנו, ונגמר.
יעל גרמן: אני בעמדתו של תומר.
דוד אמסלם: זה לא עמדה.
דוד אמסלם: הם צריכים לשבת עם תומר לנסח את הניסוח.
<תומר רוזנר: לא, זה לא עניין של ניסוח.
יעל גרמן: אדוני היושב ראש, יש פה עמדה - - -
דוד אמסלם: אני אומר, היות והם קבעו 30%, הרי בסופו של דבר, אנחנו מדברים על תוספת מטראג'.
דוד אמסלם: הם מדברים על תוספת של 30% - למה 30%?
דוד אמסלם: - לא יודע, יכלו לקבוע 25%.
דוד אמסלם: אני מניח, הם באו, קבעו 30% מאיזה בסיס שיושב להם בראש.
דוד אמסלם: אין לי אידיאולוגיה לגבי הבסיס.
דוד אמסלם: אני אומר חבר'ה, תחליטו, אני מבין את הרציונל - תחליטו.
<תומר רוזנר: הם החליטו, ואתה הולך לפי ההחלטה שלהם.
עבדאללה אבו מערוף: מה אתם רוצים?
<תומר רוזנר: הם רוצים להוסיף אחרי המילים: "השטח הכולל המותר לבנייה, לפי תכנית שאישרה הוועדה המקומית".
עבדאללה אבו מערוף: לא, אבל יש תנאים שם.
<תומר רוזנר: אבל הוא מקבל את עמדתם.
דוד אמסלם: זה לא משנה, זה יותר אחוזים?
<תומר רוזנר: עשוי להיות יותר.
<תומר רוזנר: אתה צודק, אני מקבל את מה שאתה אומר.
דוד אמסלם: זה לא מהותי, זה לא משנה לי.
דוד אמסלם: הם קבעו את הכללים, הם הולכים איתם.
דוד אמסלם: אני מבין את הרציונל שלהם לתת להם יותר את הצ'ופר, בבקשה.
יעל גרמן: כל החוק הזה לקולא.
יעל גרמן: תומר רוצה להקל.
<תומר רוזנר: אומר היושב ראש, ובצדק, הרי ה-30% נגזר מאיזשהו בסיס שהיה להם.
<תומר רוזנר: הם יכלו לקבוע, אם הם היו חושבים שמדובר על תכנית מקומית, יכלו לכאורה להגיד 20%, אז כאילו יש הגיון גם בעמדה אחרת.
יעל גרמן: נגיד שהם אמרו, ואנחנו רוצים להרחיב?
<תומר רוזנר: אתם יכולים, ודאי.
דוד אמסלם: אני יכול להתווכח איתם גם על 100%, למה 30%?
דוד אמסלם: הדרג המקצועי קבע, הולך עם זה.
דוד אמסלם: בסך הכול הכוונה שלהם טובה, הם רוצים להכשיר את כל הנושא של הבנייה ולתת הקלות שם.
דוד אמסלם: בבקשה, אני לא מתווכח אתו.
<תומר רוזנר: אז אנחנו נוסיף את ההערה שאמרה הגב' דון יחיא בנוסח.
<תומר רוזנר: הנושא הבא, והוא הנושא האחרון – הנושא של שימוש חורג.
<תומר רוזנר: השינוי המרכזי בעניין הזה הוא בנושא של מוסדות הרפואה.
<תומר רוזנר: יושב ראש הוועדה קיים מגעים בנושא הזה עם שר האוצר, ועם גורמים אחרים בעקבות הערות שנשמעו כאן בוועדה.
<תומר רוזנר: הנוסח שמונח לפניכם בעצם מביא לידי ביטוי את ההסכמות כפי שאנחנו הבנו אותן, ככל שגובשו בין יושב ראש הוועדה לנציגי הממשלה.
<תומר רוזנר: לפני שנקריא את הנוסח המדויק, אני אומר במלים מובנות לכול את מה שננסה להגיד אחר כך במלים משפטיות.
<תומר רוזנר: "ייאסר שימוש חורג בדירה המיועדת למגורים, למעט למטרות - - - ".
<תומר רוזנר: החריג שבעצם הממשלה אומרת, אנחנו בתקופה של חמש שנים לא נאפשר שימוש חורג בדירות מגורים, עלתה כאן הנושא של שירותים רפואיים, והסיכום הוא – שירותים רפואיים שלפחות 40% מהם הם שירותים בסל הבריאות - - -.
יעל גרמן: לא כתוב פה.
<תומר רוזנר: אני אציג את הדברים.
יעל גרמן: מילא 100% - זה לתת לגיטימציה לשר"פ ולרופאים פרטיים, זה מה שזה.
<תומר רוזנר: יש מצבים שבהם אדם מקבל רוב ימות השבוע ציבורי, ויש לו שעה פרטי.
<תומר רוזנר: את האחוז תקבעו איך שאתם מבינים.
יעל גרמן: אתה מדבר על - - - זאת אומרת, רוב הזמן הוא מקבל פרטי - - - על כל פנים, זה להכשיר רפואה פרטית, שיהיה לכם ברור.
דוד אמסלם: את כועסת?
יעל גרמן: מאוד.
יעל גרמן: אנחנו נלחמים על חיזוק הרפואה הציבורית, גם אתה נלחם על חיזוק רפואה ציבורית.
יעל גרמן: פה אתה נותן לגיטימציה.
יעל גרמן: אתה נותן אפשרות לרופאים פרטיים להמשיך ולתת שירות פרטי בבתים שלהם, בלי שהם נאלצים לעשות מה שכולם יעשו, שזה לעזוב את המקומות, ולשלם כמו שצריך עבור תעסוקה, עבור עסקים, ולא עבור מגורים.
יעל גרמן: רק כדי להסביר, ואתה יודע את זה – עבור מגורים משלמים בממוצע בין 40 ל-60 ועבור עסקים משלמים בין 260 ל-300, וזה ההבדל.
יעל גרמן: שהאנשים שעוסקים ברפואה פרטית שישלמו עבור עסקים, ולא ישלמו עבור מגורים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני בא מהזווית של המשתמש.
דוד אמסלם: אני בכלל לא בא מהזווית של הרופא, ומה הוא מרוויח – זה סיפור אחר לגמרי.
דוד אמסלם: לכן, גם החוק כאן הוא לא בא להסדיר מי פרטי, מי ציבורי - - -
יעל גרמן: זה מה שהוא עושה.
דוד אמסלם: החוק בא לשחרר דירות, הוא בא מזווית הדירה.
דוד אמסלם: עכשיו, היות ובעצם סך הכול מדובר בערך על 12%, 13% מסך הכול הדירות שמדובר על נושאים רפואיים.
יעל גרמן: זה מאות.
יעל גרמן: אתה אומר 13% - זה מאות דירות.
דוד אמסלם: אמרתי, זה אלפים.
דוד אמסלם: אני חשבתי שנושא רפואי, כל הסוגיה הרפואית צריכה להיות מוחרגת.
דוד אמסלם: ישבתי עם שר האוצר, ושכנעתי אותו שלשם אנחנו הולכים.
דוד אמסלם: לרוב מדובר על מה שאנחנו דיברנו על השירותים הציבוריים, בעצם, הרופאים שנותנים שירותים למערכת הציבורית.
יעל גרמן: קופות החולים זה בסדר גמור.
דוד אמסלם: אני מסביר, קופות החולים, וכו'.
דוד אמסלם: עכשיו אני לא ער לעניין אם אותו אורתופד מקבל גם מכב"י וגם פרטי, לא יודע, לא נכנס לזה.
דוד אמסלם: אני יכול להעיד שהרוב הוא ציבורי, מה זה רוב?
דוד אמסלם: שמשרד הבריאות יגיד מה זה רוב.
דוד אמסלם: אני מסביר את הרציונל.
דוד אמסלם: אני אומר, אנחנו החרגנו את הנושא של הרפואה, בגלל שבסך הכול הרפואה צריכה לשבת בקהילה.
דוד אמסלם: כרגע זה לא מוסדר, הרי בסופו של דבר אני לא רואה מרכזים רפואיים קמים עכשיו בכל רחוב בשנתיים הקרובות.
יעל גרמן: נשאיר את המרכזים שקיימים.
יעל גרמן: אני חייבת לומר, ואני רוצה שיהיה גם רשום בפרוטוקול.
יעל גרמן: אחת המאבקים שלנו היום זה להחזיר מהרפואה הפרטית לרפואה ציבורית.
יעל גרמן: מאוד חשוב לנו שאנשים השתמשו כמה שיותר ברפואה ציבורית.
יעל גרמן: מאוד חשוב לנו לחזק את הרפואה הציבורית, ולהגביל ולצמצם את הרפואה הפרטית, כי אנחנו, אתה, ואני וכל הציבור, הולך ומוציא יותר ויותר מכיסו רפואה פרטית, זה יעודד את זה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, תקשיבי טוב.
דוד אמסלם: את כנראה לא מבינה איך אני חושב, מה המחשבה שלי.
דוד אמסלם: הדיון כאן כרגע הוא לא על הרפואה הפרטית מול הציבורית.
יעל גרמן: זה משפיע.
דוד אמסלם: אבל זה לא הדיון אצלי.
דוד אמסלם: הכל משפיע, כל מה שאני אומר פה משפיע, אבל זה לא הדיון, אני לא בא מהזווית הזאת.
יעל גרמן: למה אתה צריך לתת הקלה לרופאים פרטיים?
דוד אמסלם: אני לא בא מהזווית של הרופא, לא מעניין אותי הרופא, אני בא מהזווית של החולה.
יעל גרמן: אבל חולה בציבורי כן, לא בפרטי.
דוד אמסלם: שאלת, אז אני עונה.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר מה קרה כאן?
דוד אמסלם: - בא שר האוצר, שדואג לנושא של הדיור, ואמר אני רוצה עכשיו לשחרר את כל הדירות של כל המשתמשים בכל הסקטורים, להביא אותם לשוק הדיור.
דוד אמסלם: אני מכניס עכשיו לשוק כ-30 אלף דירות, מוריד את מחירי הדירות.
דוד אמסלם: אמרנו לו הכול מצוין, תוציא את הנושא של הרפואה.
דוד אמסלם: אני לא נכנס ציבורי, פרטי.
יעל גרמן: אתה חייב לתת את הדעת.
דוד אמסלם: אני לא חייב כלום, את שאלת, אז אני מסביר לך.
דוד אמסלם: לכן אני סיכמתי, שכל השירותים הציבוריים שניתנים, הרופאים והציבורי, יש דברים שהם פחות חשובים.
דוד אמסלם: למשל, אני לא יודע אם דיקור סיני נכנס, מה שבסל.
דוד אמסלם: אם אמא שלי רגילה ללכת לרופא שלה ליד הבית, שתמשיך ללכת.
דוד אמסלם: למה אני צריך עכשיו בגלל הסיפור הזה לשלוח אותה לאיזה מרכז רפואי בשכונה אחרת?
יעל גרמן: אבל אם זה לא בסל, אז אתה נותן סובסידיה - - -
דוד אמסלם: את מנהלת איתי כאילו את עכשיו שרת הבריאות, ובוא נדון על זה – אני לא שם.
יעל גרמן: לא, אני מדברת אליך כאיש ציבור - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, כל מה שאני אומר זה איש ציבור, גם אם אני לא מסכים אתך, אני עדיין איש ציבור.
דוד אמסלם: אני בא מזווית החולה, הבן אדם שהשתמש.
דוד אמסלם: לכן אנחנו הגדרנו – אני סיכמתי עם השר, מה שנכנס ברפואה הציבורית – השירותים.
דוד אמסלם: תומר אמר שיש רופא שנותן גם שירות ציבורי וגם פרטי.
דוד אמסלם: אז הוא אמר בוא נעשה את זה רוב, בסדר.
<מעין נשר: זה גם ההצעה שלנו - - - ממשלה שעיקר עיסוקו ברפואה ציבורית, 40%, בינינו זה קצת נמוך.
דוד אמסלם: אני מקבל שלא יהיה רופא שבסוף יהיה פרטי עם שני פציינטים.
דוד אמסלם: בסדר, קלטנו את הרעיון.
דוד אמסלם: אבל תזכרי שאני בא מהזווית של החולה, אני לא בא מהזווית של הרופא, הוא לא מעניין אותי.
<תומר רוזנר: אני רוצה לדעת אם נציג משרד הבריאות פה.
<תומר רוזנר: הייתי באמצע הצגת הדברים, חשוב לי להציג אותם במלואם, כי אנחנו מטילים פה נטל על משרד הבריאות שאנחנו רוצים לדעת שהוא יוכל לעמוד בו.
<תומר רוזנר: כיוון שאנחנו רוצים שהרפואה הציבורית תוכל להמשיך להתקיים בדירות המגורים כשימוש חורג, נקבעו מספר תנאים - 1.
<תומר רוזנר: מדובר בשירותים שהם בסל הבריאות.
<תומר רוזנר: שהמימון הוא מימון ציבורי, או מקופות החולים או ממשרד הביטחון, או ממקום מגורים אחר.
<תומר רוזנר: 3.
<תומר רוזנר: האחוז שאתם מדברים שרוב הפעילות היא בשירות הציבורי.
יעל גרמן: זה לא מה שכתוב כאן.
<תומר רוזנר: זה יתוקן בהתאם להערה שלכם.
דוד אמסלם: רופאי שיניים, מה דינם?
<תומר רוזנר: אם הוא נותן שירותים בסל הבריאות, אז הוא יוכל לעמוד - - -
יעל גרמן: שיניים לא בסל.
<תומר רוזנר: הנקודה היא שהרשויות המקומיות לא יהיו מסוגלות לבדוק את קיומם של התנאים האלה, לדעתנו.
<תומר רוזנר: הן לא יכולות לדעת מהו מקור המימון של הרופא.
<תומר רוזנר: הן לא יכולות לדעת אם זה בסל או לא בסל כמו שאתם אומרים.
<תומר רוזנר: הם לא יכולים לדעת אם זה עיקר עיסוקו.
<תומר רוזנר: לכן, הגורם היחיד שלדעתנו יכול לעשות את זה, זה משרד הבריאות, אלא אם כן אתם תצביעו על גורם אחר שיעשה את זה.
<תומר רוזנר: הרשות המקומית לא יכולה לעשות את זה.
<רויטל טופר חבר טוב: אני סמנכ"ל כוח קופת חולים במשרד הבריאות.
<רויטל טופר חבר טוב: אנחנו הגענו לנוסח מוסכם יחד עם משרד האוצר.
<רויטל טופר חבר טוב: גם לנו כמשרד בריאות אין שום יכולות לבדוק מה היקף הפעילות של אותו רופא בציבורי מול הפרטי.
<רויטל טופר חבר טוב: יכולים לדעת מה היקף הפעילות שלו בתוך קופת חולים.
<רויטל טופר חבר טוב: מה שאנחנו הצענו בתוך הנוסח שמוסכם על ידי משרד הבריאות והאוצר, זה שהרופא, או נותן השירות, זה לא רק רופא, זה יכול להיות פסיכולוג שנותן שירותים במסגרת הרפורמה לבריאות הנפש, או כל מטפל אחר, ייתן הצהרה, תצהיר שרוב עיסוקו במסגרת הפעילות הציבורית, ובנוסף, יצרף את העתק ההתקשרות מול קופת החולים, שבתוך חוזה ההתקשרות מפורטים גם הכתובת וגם שעות הפעילות שלו.
<תומר רוזנר: מה אם - - - שירותים משרד הביטחון, או גורמים אחרים, אתם ביקשתם להכניס.
<רויטל טופר חבר טוב: מה זאת אומרת?
<תומר רוזנר: קונה שירותים משרד הביטחון, לא נותן שירותים מקופת חולים.
<רויטל טופר חבר טוב: אין בעיה, אז שיציג הסכם התקשרות עם משרד הביטחון.
<תומר רוזנר: מי יבדוק את זה?
<רויטל טופר חבר טוב: מה זה מי יבדוק?
<תומר רוזנר: לא, זה בלתי אפשרי, נטיל את זה על הרשות המקומית.
דוד ביטן: לא, הרשות המקומית בשום פנים ואופן.
<תומר רוזנר: שמשרד הבריאות ייתן אישור.
דוד ביטן: הגיע הזמן שגם אתם תעשו משהו.
<רויטל טופר חבר טוב: סליחה, ממש לא.
<רויטל טופר חבר טוב: אין לי שום יכולת לבדוק את זה.
<תומר רוזנר: אם לא יהיה, אז לא יהיה בכלל, אין בעיה.
<רויטל טופר חבר טוב: אתם רוצים דירות לאנשים, אין בעיה, תבקשו.
<רויטל טופר חבר טוב: אתם צריכים רק לבקש שיהיה לו תצהיר, ושהוא ישלח הסכם התקשרות.
<תומר רוזנר: רק משרד הבריאות.
דוד ביטן: הם מתחמקים מלתת את האישורים - - -
<רויטל טופר חבר טוב: מה זה מתחמקים?
<רויטל טופר חבר טוב: אין לי את המידע הזה.
דוד ביטן: הרי השרות שלכם נדון בוועדת בניין עיר באותה רשות מקומית.
דוד ביטן: הרשויות צריכות לקבל אישור מכם, ואני מבקש עכשיו שלאור התשובה הזאת שזה יוגבל בזמן.
דוד ביטן: זאת אומרת, שמשרד הבריאות גם התחייב - - -
<רויטל טופר חבר טוב: לא יקרה, אנחנו מתנגדים לחלוטין.
דוד ביטן: משרד הבריאות גם התחייב תוך שבועיים לתת את האישור, ולא להשאיר את זה לאין סוף.
<רויטל טופר חבר טוב: - - - המידע הזה.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת דוד ביטן.
דוד ביטן: - - - אם אתם צריכים להוסיף עובד, תוסיפו עובד.
<מעין נשר: רק להסביר את ההצעה.
<מעין נשר: אנחנו מציעים שתהיה פה בעצם לא חובה של הוועדות לבוא עכשיו ולבדוק, אלא איזשהו שילוב – מצד אחד, הרופא צריך להגיש הצהרה ולהצהיר, אם הוא מצהיר משהו שהוא לא אמת, בעיה, זה לא חוקי.
<מעין נשר: דבר שני שהוא צריך להציג, זה הסכם התקשרות עם הקופה.
<מעין נשר: אנחנו לא רוצים לא שמשרד הבריאות יבוא עכשיו ויקדיש משאבים על מנת לבדוק כל רופא ורופא מה היקפי ההתקשרות שלו עם הקופות או נותני שירות אחרים שהוא עובד איתם.
<מעין נשר: ואנחנו לא רוצים שהוועדות יבואו ויבדקו, לכן אנחנו באים ואומרים – בהצעה של הנוסח שישלח לכם משרד הבריאות ומקובלת עלינו, שבעצם אנחנו מורים לו בחוק איזה מסמכים הוא צריך להגיש, והוועדה אמורה לראות שיש לה הצהרה, ושיש לפניה הסכם התקשרות עם רופא.
<אלדר דוכן: - - -
דוד ביטן: אתם צריכים לתת את האישור.
דוד ביטן: אף אחד בעירייה אין לו אפשרות לבדוק את הדבר הזה.
דוד אמסלם: רבותיי, בבקשה.
דוד אמסלם: ברשותך, משרד האוצר, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אני לא נכנס כאן לאופרציה המעשית - אנחנו כנסת.
דוד אמסלם: אני לא האוצר ולא משרד הבריאות, כפי שחבר הכנסת ביטן אומר.
דוד אמסלם: שבו ביניכם, אלה הצעות שאתם הבאתם.
דוד אמסלם: אחר כך תשבו ותשברו את הראש איך אתם אוכפים את ההצעות שאתם הבאתם.
דוד ביטן: - - - לא יושת על הרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: אני לא מעוניין להיכנס כאן בדיון.
דוד אמסלם: אין ויכוח כזה.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לאיזה מי מקבל את הפקח בתקן כוח אדם, זה לא מעניין אותי.
דוד ביטן: לא, צריך לטפל מי מביא את האישור.
דוד אמסלם: אני לא נכנס גם בפרוצדורה מי מביא את האישורים.
דוד אמסלם: משרד האוצר רוצה לפנות את הדירות, שידאג הוא לבנות תצהיר איך הוא בעצם בודק את זה, זה לא אני.
דוד ביטן: הם אמרו לך עכשיו שמה שהם רוצים - - -
דוד אמסלם: אבל דוד, אני שמעתי מה הם אומרים.
דוד ביטן: אתה רואה מה הם אומרים, אז מה, אנחנו נשאיר את זה - - - תוציא נוהל לעיריות - - -
דוד אמסלם: אני כרגע לא בא לדון על הנוהל.
דוד ביטן: אבל הנוהל הוא מהותי פה.
<איתמר אליצור: אדוני היושב ראש, אנחנו יכולים גם להגיב על הסעיף הזה משרד התיירות?
עבדאללה אבו מערוף: מה הקשר למשרד התיירות כאן?
דוד ביטן: אין בוועדות את היכולת הזאת, ואין להן את הזמן לעשות פה בדיקה.
דוד ביטן: למשל, לדוגמה, שמדובר בבקשה על שימוש חקלאי בראשון לציון – ביקשו אישור ממשרד החקלאות שהשימוש המתבקש הוא חקלאי, אותו דבר כאן.
דוד ביטן: אנחנו צריכים לבקש ממשרד הבריאות, ועם כל הכבוד להם, שיפסיקו להעביר את כל העבודה לעיריות, ולוועדות בניין ערים.
דוד ביטן: הם צריכים במפורש לבדוק ולתת את האישור הזה, זה הכול, זו הבעיה שלהם לא שלנו.
דוד ביטן: אי אפשר להשאיר את זה באוויר.
דוד ביטן: הם אמרו כבר מה שהם רוצים, והם יוציאו נוהל כזה לעיריות, והעיריות יהיו מחויבות לעשות.
<רויטל טופר חבר טוב: למשרד הבריאות אין שום יכולת לדעת לגבי כל רופא מה היקף הפעילות שלו בפרטי.
<תומר רוזנר: רע מאוד.
דוד ביטן: אז איך העיריות יכולות לדעת?
<רויטל טופר חבר טוב: אף אחד לא ביקש מהעיריות שיידעו.
<רויטל טופר חבר טוב: ביקשו מהרופא לתת תצהיר שבה הוא אומר זה עיקר פעילותו.
דוד ביטן: תצהיר שאי אפשר לבדוק הוא לא קיים, זה לא בג"צ.
<רויטל טופר חבר טוב: ולצרף הסכם התקשרות, זה בעצם - - -
דוד ביטן: אין מצב, אין דבר כזה.
<רויטל טופר חבר טוב: חוזה התקשרות מעיד על זה - - - התקשרות מקופת חולים בהיקף שעות מסוים.
דוד אמסלם: אני רוצה להתקדם בעניין, אני מבקש כזה דבר.
דוד אמסלם: הבקשה היא של משרד האוצר.
דוד אמסלם: אתם רוצים לפנות את הדירות, מבחינתי, שכולם יישארו בדירות שלהם אין לי בעיה.
דוד אמסלם: אתם מבקשים.
דוד אמסלם: אנחנו ביקשנו להחריג את נושא הרפואה.
דוד אמסלם: אני מתחבר למה שדוד אמר באופן מלא.
דוד אמסלם: אין מצב הכנסות אצלכם, הוצאות בעיריות - העירייה היא לא צד בעניין בכלל.
דוד אמסלם: היא מצידה שימשיכו הרופאים, לא רופאים, כן אישורים, לא אישורים, זה לא מעניין אותה.
דוד אמסלם: בטח לא, היא לא צריכה לתת עכשיו עוד ארבעה תקנים ועוד ארבעה פקידים לבדוק כל רופא אם הוא בא עם האישורים שלו, זה לא מעניין.
אורי מקלב: כבר סיכמנו את זה, הארנונה יותר נמוכה עכשיו.
דוד אמסלם: אני מבקש, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אני מבקש להסדיר את הנושא הזה גם מול השלטון המקומי.
דוד אמסלם: אם אתם לא תביאו את זה סגור היום, בגלל שאני הולך להצביע על זה.
דוד אמסלם: יום רביעי, אם זה לא יוסדר, אנחנו לא נצביע על כל הנושא.
דוד אמסלם: צחי, אני חייב לסגור את הפינה.
דוד אמסלם: אני פה לא עושה עבודת מטה.
דוד אמסלם: אני מוצא את עצמי נכנס לנישות שאני לא צריך, אני לא מבין את זה.
אורי מקלב: אפשר להציע הצעת ייעול.
אורי מקלב: במקום להיכנס ברפואה כמה בפרטי, וגם לפי חוק בריאות ממלכתי, כל רופא, או כל מרפאה שיש בה גם מתן שירות ברפואה לפי חוק בריאות ממלכתית תקבל את האישור.
אורי מקלב: למה צריך להגיע לרוב, לא רוב, מה זה משנה?
דוד אמסלם: אגב, אני הבנתי מה הסגירה שלי עם שר האוצר.
דוד אמסלם: אני מודיע לכם - - -
<מעין נשר: 3 שעות בשבוע מקבלים בציבורי, ושאר הזמן - - -
אורי מקלב: כמה כבר - - - הוא נותן מענה לציבור, אז תנו לו את זה.
אורי מקלב: זה לא יעשה את ההבדל, המשרדים זה אדריכל, זה לא - - -
יעל גרמן: אני לא מסכימה בשום פנים ואופן.
אורי מקלב: זה הדבר היחידי שאתם לא מסכימים - - -
דוד אמסלם: רבותיי, אני מבקש לתפור את הפינה.
דוד אמסלם: אני רוצה לומר משהו חשוב פה.
דוד אמסלם: אני ישבתי עם שר האוצר, סיכמתי איתו שמדובר על הקטע הרפואי, כמעט כל הרופאים, בגלל שאני בא מזווית המשתמש.
דוד אמסלם: הרי לכאורה אם הרופאים לא היו גובים כסף, אז לא הייתה בעיה כל רופא.
דוד אמסלם: אני בא מהזווית של המשתמש, אני לא מהזווית כמה הוא משלם, לא משלם, זה לא מעניין אותי.
דוד אמסלם: פלוני אלמוני היה קם בבוקר, הולך לרופא שיניים שלו ברחוב הזה.
דוד אמסלם: היה הולך לפיזיותרפיסט שם, אנחנו עכשיו הולכים לעשות לו שקשקושה.
דוד אמסלם: מה שילם, לא שילם, אני לא נכנס לשם בכלל, זה לא מעניין אותי עכשיו.
דוד אמסלם: אתם באתם, ביקשתם להוציא אותם.
דוד אמסלם: אנחנו אמרנו, חבר'ה, נושא רפואי לא.
דוד אמסלם: אז בואו תסדירו את זה, ככה שהמשתמש – שהאמא שלי קמה בבוקר, הולכת לרופא שיניים שלה, אז אני לא אומר לה, קם שר אוצר, רוצה למכור איזה דירה, אז עכשיו תיסעי לעיר אחרת, למה פה אין לך רופא שיניים, זה מה שמעניין.
דוד אמסלם: אני מספר לכם מה סיכמתי, ולשם גם נלך.
<כפיר כהן: זה לא מצטמצם רק לרפואת שינים.
דוד אמסלם: רפואת שיניים תהיה בפנים, בגלל שאני החלטתי שהיא תהיה בפנים.
דוד אמסלם: בגלל שרפואת שיניים היא צריכה להיות בפנים.
<מעין נשר: אני רוצה להסביר.
דוד אמסלם: לא, אני לא מתווכח פה.
דוד אמסלם: תשבו עכשיו עם עצמכם, תבואו אלינו לכאן, ותכניסו גם את רופא השיניים בפנים.
אורי מקלב: גברתי, אני בוחר את רופא השיניים - - - זה חלק מהחישובים שלי, אתם לא יכולים להוציא אותו החוצה - - - אבל הם מתווכחים - - -
דוד אמסלם: עזוב, אני לא מתווכח עם אף אחד.
דוד ביטן: פתאום זה היה חשוב, איפה הייתם עד היום?
דוד ביטן: למה לא פיניתם - - - מאה שנה הם נמצאים שם, אף אחד לא פינה, פתאום היום זה חשוב מאוד.
דוד ביטן: מספיק כבר עם הדמגוגיה הזאת.
אורי מקלב: אני רוצה להשביח את הדיון.
אורי מקלב: חוץ מהדירות האלה שהתפנו, חוץ ממרפאות השיניים, אי אפשר - - - מהנדסים - - - יבואו דירות, מי ייתן להם שרות?
אורי מקלב: גם שירות רפואי - - - אז תפסיקו - - -
דוד אמסלם: אתם תבואו אלינו עד מחר בהצעה מגובשת, כולל רופא שיניים.
דוד אמסלם: מחר תבואו אלינו.
<רויטל טופר חבר טוב: הדעה שלנו מגובשת ומוסכמת על ידי המשרדים.
<תומר רוזנר: אבל הרשויות המקומיות לא מסכימות.
דוד ביטן: כל דבר אתם רוצים להעביר, מוגזם - - -
<רויטל טופר חבר טוב: שום יכולת למשרד הבריאות - - -
<תומר רוזנר: אז אין יכולת לרשות - - -
דוד ביטן: גם לעיריות אין יכולת.
דוד אמסלם: סליחה אני אוציא אתכם.
דוד ביטן: מתן האישור חייב להיות מוגבל בזמן?
דוד אמסלם: אני לא נכנס.
דוד אמסלם: עד מחר תבואו אלינו עם ההצעה המגובשת.
דוד אמסלם: אני מבקש לסגור את הנושא הזה, כולל תשבו עם השלטון המקומי אם צריך לשמוע אותם בנושא של הרפואה בלבד.
דוד אמסלם: תסגרו את כל הנושא הרפואי.
דוד אמסלם: אמרתי, כולל רפואת שיניים בפנים.
<מעין נשר: אני יכולה להציג בשני משפטים את התפיסה?
דוד אמסלם: מחר תבואי דברי איתי על זה.
<כפיר כהן: אנחנו כאמור מתנגדים להצעה.
<כפיר כהן: הבענו את ההתנגדות הזאת לא פעם.
<כפיר כהן: - - - את מתן השירותים למרכזי הערים מעבר לרפואת שיניים.
<כפיר כהן: יש גם עורכי דין, ישנם אנשים שלא מסוגלים להגיע למרכזים מסחריים, והשירותים האלה שהם מקבלים כבר לאורך שנים, לא מפה תבוא הישועה.
דוד ביטן: עזוב עורכי דין יכולים לצאת ניזוקים עזוב את זה, גם רואי חשבון.
<כפיר כהן: - - - של נותני שרות.
דוד אמסלם: אנחנו לא בתחנה שם.
דוד אמסלם: משרד התיירות, בבקשה.
<דורון אהרון: אנחנו רוצים להגיב, לא כמו שחששת לגבי תיירות מרפא.
<דורון אהרון: אנחנו חוששים שבכל ההקשר של הוראת השעה, הרווח שייצא לדיור - - -
<מעין נשר: אתם ממשרד התיירות?
<דורון אהרון: אני סמנכ"ל פיתוח.
<מעין נשר: - - - תחום ממשלתי.
<דורון אהרון: אתם לא מוכנים לשמוע, אז אנחנו פה.
<דורון אהרון: כשתהיו פתוחים יותר לא נגיע לפה.
<דורון אהרון: החשש של משרד התיירות הוא, שהוראת השעה תעשה רווח מאוד מצומצם לדיור, ותפגע בענף המלונאות בצורה יחסית קשה, ואני מדבר בהקשר של תל אביב.
<דורון אהרון: בתל אביב פועלים שישה בתי מלון, היקף של 150 חדר במסגרת השימוש חורג, המשמעות המידית של החלת הסעיף הזה על אותם בתי מלון, הוא פשוט סגירה של בתי המלון.
<דורון אהרון: הרווח שלכם יהיה 40 חדרים.
<דורון אהרון: 150 חדרים, שווה ערך ל-40 חדרים, ואנחנו לא מדברים על דיור בר השגה, אנחנו מדברים כנראה על הטופ.
דוד אמסלם: תודה דורון.
דוד אמסלם: אני אמרתי לשר שלך שיישב עם שר האוצר ויסגור את הסיפור הזה.
דוד אמסלם: אני לא פה מתכוון להיות השופט.
<דורון אהרון: אדוני היושב ראש, אני רק רוצה להגיד לפרוטוקול.
דוד אמסלם: למה היה חשוב לך להכניס את זה לפרוטוקול?
<דורון אהרון: חיכיתי פה שעה וחצי כדי להגיד את זה, ואנחנו נגיד את זה.
<דורון אהרון: יש לנו בכל זאת איזשהו say לומר.
<דורון אהרון: אתם תפגעו?
<דורון אהרון: - תרוויחו?
דוד אמסלם: אתה בא לפה רק להגיד את הדברים, זה הרעיון?
<דורון אהרון: לא, רציתי יותר מזה.
<דורון אהרון: הדבר היחיד שאתה מאפשר זה להגיד לפרוטוקול, אז בוא לפחות תן את זה – גם את זה אתה לא נותן?
דוד אמסלם: תגיד לי, אתה שומע איך אתה מדבר אלינו?
<דורון אהרון: לא, אנחנו מחכים פה שעה וחצי.
דוד אמסלם: גם אם תחכה ארבע שעות, מה הקשר?
<דורון אהרון: תודה רבה.
דוד אמסלם: אתה מקבל משכורת על זה שאתה יושב פה?
<דורון אהרון: סליחה, אני פועל למען האינטרס של המשרד שלי, לא למען המשכורת.
<דורון אהרון: אני רק רוצה להעביר פה מסר קצר ולהסביר, שהרווח הוא - - -
<עידו הדרי: אני ממכב"י.
<עידו הדרי: אנחנו מבקשים שהנוסח יתואם גם אתנו.
<עידו הדרי: אנחנו מעניקים את השירות מטעם המדינה, ואנחנו מרגישים כשלא מתואמים איתנו זה יוצר בעיות.
דוד אמסלם: אני מבקש שגם תשבו איתם, עד מחר תסגרו את הנושא הזה ברמת התיאום.
<חן שמילו: יש קשר בין היקף השירות לפרוצדורה שמנסים להתוות כאן.
<חן שמילו: בנוסח המוצע, רוב הרופאים נכללים.
<חן שמילו: מעט מאוד רופאים נותנים מאה אחוז פרטי, מעט מאוד.
<חן שמילו: בנזק שייגרם להם, מול התועלת הדי שולית שתינתן יוצרים איזושהי פרוצדורה שהיא לא טובה, היא מכבידה, היא מטרידה, היא גם פוגענית.
<חן שמילו: ההסתדרות הרפואית לא תסכים שרופים יחשפו הסכמי התקשרויות, זה פתח לדברים אחרים שניסו לעשות בחוק ההסדרים, זה בעייתי מאוד.
<חן שמילו: ולכן, אני חושב שצריך פשוט לוותר על הפרוצדורה הזאת להחריג.
<חן שמילו: אנחנו תומכים בהצעה של חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: מנתחי עיניים ולייזר, מה דינם של המרפאות האלה?
אורי מקלב: אנחנו לא רוצים - - -
<כרמית יוליס: אני רוצה להודיע שאנחנו שוקלים את ההסתייגות של השרה שלנו לאור ההערות שלנו שלא התקבלו.
דוד אמסלם: אתם כבר אמרתם לי.
<כרמית יוליס: ביקשתי לומר לפרוטוקול.
<כרמית יוליס: אנחנו שוקלים את ההסתייגות של שרת המשפטים בגלל ההיבטים של הפגיעה בשלטון החוק.
<קריאה: אנחנו עדיין משאירים את ההסתייגות של שר הבריאות כל עוד אין הסכמה - - -
<עידית בן בסט: לדבי הדיווח.
<עידית בן בסט: גם סעיף ו' - בעצם דורש משר האוצר לדווח על פעולות אכיפה שננקטו בתקופת הדיווח על ידי משרדו, לא מדובר בפעולות אכיפה שהם מסמכותו של שר האוצר.
<תומר רוזנר: סליחה, אין בעיה.
<תומר רוזנר: נאמר לנו במפורש שכוונת משרד האוצר היא לבצע פעולות אכיפה על ידי המשרד, ולא על ידי הרשויות המקומיות.
<תומר רוזנר: זה כל הבסיס - - -
<עידית בן בסט: פעולות אכיפה של שימוש חורג?
<תומר רוזנר: כן, זה מה שנאמר.
<תומר רוזנר: הגברת מעיין, תסבירי לפרוטוקול, בבקשה, אם זאת לא הכוונה, אנחנו רוצים לדעת את זה.
<מעין נשר: אנחנו אמרנו שכן.
<עידית בן בסט: סליחה, אי הבנה.
דוד אמסלם: סליחה, למה אתם לא מדברים ביניכם אתם באותו משרד, אני לא מבין את זה?
אורי מקלב: שיהיה ברור.
אורי מקלב: לא מדובר בשימוש חורג מתכנית, ולא מהיתר.
דוד ביטן: אין דבר כזה, השימוש חייב להיות או מזה או מזה.
אורי מקלב: המגבלה היא רק על שימוש חורג מתכנית, אבל לא שימוש חורג מהיתר.
אורי מקלב: אם יש מצב המאפשר - - - יש הבדל גדול - - -
דוד ביטן: אז אפשר לתקן את ההיתר.
אורי מקלב: יש הבדל גדול - - -
דוד ביטן: תן לי להסביר לך.
<תומר רוזנר: מה שאומר חבר הכנסת מקלב, אני אסביר לאדוני.
<תומר רוזנר: יש שני מצבים של שימוש חורג.
<תומר רוזנר: שימוש חורג יכול להיות שימוש חורג מתכנית, כאשר, למשל, תכנית אומרת במגרש אל"ף מותר לבנות רק דירת מגורים.
<תומר רוזנר: אם רוצים שבדירה הזאת השתמשו למטרה מסחרית למעשה, צריך שימוש חורג מהתכנית.
<תומר רוזנר: יש אפשרות נוספת, התכנית מאפשרת באותו מגרש גם מגורים וגם משרד - התב"ע מאפשרת.