GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: כמה זמן אתם רוצים כדי להביא חבילה סגורה – עם האוצר ועם משרד הפנים, עם רט"ג ועם כולם?
<אורנה הוזמן בכור: בעניין של דמי הכניסה?
דוד אמסלם: כל החבילה.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על שני מהלכים.
דוד אמסלם: אחד, להסדיר את הנושא הקיים, מה שהקראתי.
דוד אמסלם: אני הקראתי, אני עשיתי עבודה כאן והקראתי.
דוד אמסלם: סל השירותים שכולל את הקיוסק ואת מה שאמרת, את השמשייה וכולי וכולי.
דוד אמסלם: צריך להיות שם גם סל בסיסי לחוף, מה בעצם אתם מבקשים שיקרה בחוף, תשתיתית.
<אורנה הוזמן בכור: זה קיים.
דוד אמסלם: אני רוצה שתהיה חבילה אחת.
דוד אמסלם: שיהיה מוסדר הנושא הזה, הנושא הזה, שיוגדר מהי רמת הניקיון, ושזה יהיה משק סגור מבחינת הרשות, כמו שעשינו בכל מיני מקומות.
דוד אמסלם: יש מה שנקרא "נכסים מניבים" – קיוסק פה, קיוסק שם – כמה מכניס, כמה עולה האחזקה, כמה המדינה משתתפת ומה חלקה של הרשות.
דוד אמסלם: זו החבילה שאני הייתי בונה.
דוד אמסלם: לא מסובך.
דוד אמסלם: לא צריך לנסוע לאילת שבועיים כדי לגמור את זה.
דוד אמסלם: תאמיני לי, שלושה ימים, סגרנו את האירוע.
דוד אמסלם: היות ועשיתי את זה לפני חצי שנה, כמה זמן את צריכה כדי לסגור את האירוע, כדי שאני אעשה עוד דיון?
דוד אמסלם: חודש, חודשיים, שלושה?
<אורנה הוזמן בכור: אני אחלק את זה כי לא הכול אצלי יחד עם האוצר.
<אורנה הוזמן בכור: מה שאצלי עם האוצר בעניין הזה, אנחנו יכולים לעשות את זה מהר.
<אורנה הוזמן בכור: יש לך כאן עוד מרכיב שהוא מאוד מרכזי, זה הסיפור של הפיקוח על המחירים.
<אורנה הוזמן בכור: פה צריכים את עמדת משרד הכלכלה.
דוד אמסלם: ודאי, אורנה, אני אגיד לך איך זה עובד מבחינתי.
דוד אמסלם: אני אמרתי לאשר – יש אצלכם מנהל אגף בכיר, בחור טוב, אני אוהב אותו, קוראים לו אשר, זה התפקיד שלו.
דוד אמסלם: אם אשר בא ואומר לי: אני זימנתי את משרד התמ"ת והם לא רוצים, אז אני יודע מה לעשות.
עבדאללה אבו מערוף: סליחה, אבל הוויכוח על המחירים זה לא בעלות אחזקת החוף.
עבדאללה אבו מערוף: זה בכלל לא כולל.
עבדאללה אבו מערוף: זה לא העלות של אחזקת החוף.
<אורנה הוזמן בכור: לא, זה חלק מסל השירותים שאנחנו רוצים לתת.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בגדול, אני הייתי מצפה בסוף, כשאנחנו יושבים בדיון הזה, שיגיד אשר, אחרי שהוא דיבר אתך: דודי, דיברתי עם משרד הכלכלה, הם לא מסכימים; דיברתי עם האוצר, פלוני אלמוני, עשיתי דיון, לא רוצים.
דוד אמסלם: לא דיברתי אתו בטלפון.
דוד אמסלם: עשיתי דיון, קבעתי אתו, הנה פרוטוקול, אני אמרתי כך וכך, ואז אני יודע מה לעשות בעניין הזה.
דוד אמסלם: כרגע מתנהל כאן דיבור קצר לגבי הנושא הזה.
דוד אמסלם: זה דבר שאני חושב שהוא היה כבר צריך להיות מוכן.
דוד אמסלם: הזמן של הוועדה יקר, אני לא מתבטל כאן.
דוד אמסלם: אמרתי, אם אני הייתי פה המנכ"ל של כל הכנסת הזאת או כל המשרדים, אני מניח שגם בדיון הזה כבר הייתי פועל אחרת.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני מבין שלא באנו "מבושלים" לדיון.
אורי מקלב: אדוני, אנחנו מסתמכים על זה שאתה תהיה מנכ"ל של הליכוד.
דוד אמסלם: אני מבין שאחרי חצי שנה העסק לא "מבושל" עדיין.
דוד אמסלם: אתם רוצים עוד זמן.
<אורנה הוזמן בכור: ממש לא.
<אורנה הוזמן בכור: מבחינת משרד הפנים יש פה תוכנית שאנחנו הכנו, ובאנו מוכנים, אדוני היושב-ראש.
<אורנה הוזמן בכור: צריך לקבל פה תשובות, גם ממשרד האוצר וגם ממשרד התמ"ת.
דוד אמסלם: הם מודעים לזה?
דוד אמסלם: משרד התמ"ת.
<כרמל סלע: גם המשרד להגנת הסביבה.
דוד אמסלם: אתה פנית לתמ"ת, אשר?
<אורנה הוזמן בכור: אנחנו פנינו למשרד התמ"ת.
<אורנה הוזמן בכור: אני פניתי למנכ"ל משרד התמ"ת וגם לשר התמ"ת, בצורה מסודרת.
<דוד שטיינמיץ: שמי שטיינמיץ דוד, אני מנהל אגף תקציבים וגם המפקח על המחירים במשרד.
<דוד שטיינמיץ: יש מכתב תשובה שכתב השר דרעי לשר סילבן שלום, מתאריך 25 באוגוסט, יש בו פירוט שלם למה אי אפשר לעשות פיקוח על המחירים בחופי רחצה.
<דוד שטיינמיץ: קודם כול, יש פה תנאים על מה חוק פיקוח המחירים חל.
<דוד שטיינמיץ: אחד הדברים שהוא חל – אם הגוף שמייצר, הוכרז עליו מונופולין או דבר כזה, כל המוצרים שהם רוצים הם מוצרים שנמכרים היום בתחרות.
<דוד שטיינמיץ: כשאתה עושה על מוצר מסוים פיקוח מחירים, זה פיקוח על המחירים בכל הארץ.
<דוד שטיינמיץ: לא ייתכן שבגלל שמוכרים באיזשהו חוף, גם תושבים בטבריה או - - -
דוד אמסלם: דוד, אתה התבלבלת.
רחל עזריה: אי אפשר להביא ארטיק לחוף ממקום אחר.
<דוד שטיינמיץ: אני אתן לך דוגמה.
<דוד שטיינמיץ: היום מוכרים במבה או מוצרים אחרים, מוצרים שהם אינם בפיקוח, מפני שיש תחרות.
<דוד שטיינמיץ: אם עכשיו הולכים במקום מסוים, למשל בחוף הרחצה, ומוכרים אותם במחיר מופקע, אתה תבוא ותגיד לי, תעשה עליהם פיקוח מחירים.
<דוד שטיינמיץ: תעשה פיקוח מחירים על כל מוצר.
<דוד שטיינמיץ: להערכתי, פיקוח מחירים הוא פיקוח כלל ארצי.
<תומר רוזנר: אזורי.
דוד אמסלם: אתה מתבלבל, מר דוד.
רחל עזריה: אבל אתה לא יכול להביא מהבית ארטיק.
<דוד שטיינמיץ: כאשר היצרן עצמו מפיק רווח מעבר למה שהוא צריך להפיק - - -
דוד אמסלם: אל תאריך, אני הבנתי.
<דוד שטיינמיץ: במקרה שלנו יש זכיין.
<דוד שטיינמיץ: למה שהרשות המקומית שנותנת לזכיין, תכתוב לו חמישה מוצרים, שבעה מוצרים שעליהם יגידו אלה מחירי המקסימום שאתה יכול למכור אותם, ואם אתה רוצה להשתתף במכרז, בבקשה, אבל בטח לא להכניס אותם - - -
איתן ברושי: מתי פותחים את הדיון?
דוד אמסלם: מה שאתה אומר - - -
אורי מקלב: שנבין את זה אנחנו.
אורי מקלב: הדבר המקביל – בבתי-חולים, בתי קולנוע, גם היו הפקעות מחירים.
אורי מקלב: אנחנו חוקקנו חוק מיוחד, פיקוח מחירים על בתי קולנוע, פיקוח מחירים על בתי-חולים, קיבלו או לא קיבלו.
אורי מקלב: מוצר מסוים שאין עליו פיקוח – כשהוא נכנס לבית קולנוע אתה יכול להגיד - - -
דוד אמסלם: אני הבנתי, אורי.
אורי מקלב: אתה יכול להגיד שבחופים יהיה כך וכך, לא יותר מכך וכך.
<רימונה חן: זה במסגרת החוק הקיים.
דוד אמסלם: אני רוצה להתעכב אתו, להבין מה הוא אומר.
דוד אמסלם: סמוך עלי, אני מבין בדיוק את העסק הזה מצוין.
דוד אמסלם: דוד, אני גם מכיר כמה התנהלויות פה בעיר, יש לנו אצטדיונים, יש לנו כל מיני דברים.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה, האם אתה טוען שזה לא מהתפקיד שלך לעשות פיקוח מחירים במקומות מהסוג הזה שהם לכאורה סוג של מונופול, אלא אתה אומר, במסגרת הזיכיון שיעשו את זה שם.
דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר?
<דוד שטיינמיץ: זה לא בסמכותי על חוק פיקוח מחירים.
דוד אמסלם: אורנה.
<אורנה הוזמן בכור: יהודה, אתה רוצה להתייחס לזה?
<יהודה זמרת: אנחנו לא יכולים לחייב מה שנקרא - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, הבעלות של החופים היא של מי?
דוד אמסלם: של הרשות?
דוד אמסלם: של המדינה?
דוד אמסלם: של מי?
<יהודה זמרת: מינהל מקרקעי ישראל.
<יהודה זמרת: חלק מהחופים, אולי רובם, הם מקרקעי ייעוד, הם מקרקעים של מינהל מקרקעי ישראל שהקצה אותם לרשויות המקומיות לצורך ניהול חופי רחצה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זה בעלות של המדינה.
דוד אמסלם: אני מניח, לא נראה שיש עיר מסוימת שיש לה חוף שלה.
<קריאה: בעלות המדינה.
<יהודה זמרת: אני לא יכול לדעת אם תל-אביב אולי בגלל שאנחנו מדברים בעיקר על כאלה שאין להם חוף בבעלותם.
<יהודה זמרת: אני לא אגיד, לא בדקתי את כולם.
<תומר רוזנר: יש תל-אביב, יש טבריה.
<יהודה זמרת: אולי טבריה.
<יהודה זמרת: הרשויות האלה, יכול להיות.
<יהודה זמרת: רובם של החופים הם מינהל מקרקעי ישראל, שבעצם החכירו אותם לטובת הרשות המקומית לניהול חוף רחצה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, הוא בעצם הכפיף אותו לרשות עצמה ואמר לה, נא לנהל את החוף לפי ראות עינייך.
דוד אמסלם: ככה?
דוד אמסלם: דרך אגב, יש חוזה, יש הסדרה, או שככה קמה המדינה?
דוד אמסלם: פשוט קמה המדינה עם החוף ליד העיר ונגמר העניין, אף אחד לא שאל שאלה, אף אחד לא נתן תשובה, ונגמר.
<יהודה זמרת: אבל עקרונית, יש החלטת מינהל שאומרת להקצות את החופים, מה שנקרא, ומסדירה בעצם - - -
דוד אמסלם: יש הקצאה פורמלית של כל החופים?
<יהודה זמרת: אמורים להיות הסכמים בינם - - -
דוד אמסלם: שאלתי אם יש הקצאה.
<יהודה זמרת: אני לא בדקתי ואני לא יודע.
<קריאה: יש הסכמים, והמינהל עושק את הרשויות.
דוד אמסלם: אשר, יש הסכמים בין המדינה לבין הרשויות כולן?
<אשר גרנר: יש הסכמים עם רמ"י, עם כל הרשויות.
דוד אמסלם: כל רשות, יש לה את ההסכם?
דוד אמסלם: אין חוף שאין בו הסכם?
<אשר גרנר: אני לא יודע להגיד לך באופן גורף אבל אני יודע שיש הסכמים.
<אשר גרנר: לפחות ראשי הרשויות - - -
דוד אמסלם: מה אומר ההסכם ברמת העיקרון?
דוד אמסלם: הרשות משלמת משהו בשביל ניהול החוף שהיא אמורה לנהל?
<אשר גרנר: אני חושב שרני אידן מכיר טוב.
<רני אידן: אני ראש מועצת עמק חפר.
<רני אידן: יש לי כרגע מחלוקת קשה עם משרד הפנים ועם מינהל מקרקעי ישראל על אחד החופים.
<רני אידן: גובים מאתנו שם שני סכומים – אחד כל פעם לשבע שנים על ניהול חוף הרחצה עצמו.
דוד אמסלם: זה חוף פתוח או שגם אתה גובה כסף?
<רני אידן: אני גובה חנייה בשישי-שבת.
<רני אידן: גובים מאתנו שני סכומים – אחד על ניה
<רני אידן: ול החוף - -
<קריאה: זה גם באמצע שבוע.
<רני אידן: - - ואחד על הקיוסק שיש שם, כמיליון שקל לתקופה ארוכה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, בא המינהל ואומר לך - - -
<רני אידן: אומר, לא רק שהמדינה לא עוזרת - - -
דוד אמסלם: אומר, יש קיוסק, אתה הרי מוציא אותו לשכירות, למה לא תשלם לי את הכסף?
דוד אמסלם: ככה הוא אומר לך?
<רני אידן: בדיוק ככה.
דוד אמסלם: בעצם כמו שאמרתי, הכנסות שם, הוצאות פה.
<רני אידן: ואם נלך לשיטתך, שהמדינה תממן, כמו שהיה עד שנות התשעים, את חופי הרחצה כמגדל רחצה עם מינימום השירותים ההכרחיים, אני מניח שרמת השירות תשתפר מאוד, המחירים ירדו, ולכולם יהיה טוב.
<ערן ניצן: לא בהכרח מתגעגעים לחוף של שנות התשעים.
דוד אמסלם: אתה לא מתגעגע לשום דבר שעולה כסף, זה אני יודע.
<ערן ניצן: לא, לא נכון.
<ערן ניצן: המצב של החופים השתפר.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים כרגע על המינימום למונדיאל, אנחנו לא מדברים כרגע לשדרג את החופים, מה שצריך להיות היום.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין, ואורנה, זו התשובה שבעצם אני מבין ונשמע לי סביר מאוד.
דוד אמסלם: זה אומר שבמסגרת הזיכיון של החוף, שם אתה מגדיר את החבילה במסגרת המכרז.
דוד אמסלם: אם אתה עושה מכרז לקיוסק, כמפעיל חוף, אתה משרד הפנים אומר לעירייה או מי שעושה – בהפעלת הקיוסקים יש חבילת שירותים שאתם אמורים לתת אותה במחירי בסיס.
<יהודה זמרת: אני לא יכול להכתיב כמשרד הפנים.
דוד אמסלם: מי יכול להכתיב?
<יהודה זמרת: בסופו של דבר, או שהמינהל יבוא ויגיד שהוא נותן את הקיוסק בהנחה - - -
דוד אמסלם: יהודה, שאלתי מי יכול להכתיב.
<יהודה זמרת: בעל הקרקע.
<יהודה זמרת: אם המינהל יבוא ויגיד - - -
דוד אמסלם: מי פה מהמינהל?
<ערן ניצן: הוא לא מדבר על הקצאת הקרקע.
<ערן ניצן: הוא מדבר על - - -
דוד אמסלם: ערן, לא לעזור לי.
<ערן ניצן: אני מהמינהל, נגיד.
דוד אמסלם: אתה מן המינהל.
דוד אמסלם: אז אני שואל שאלה פשוטה, אני מתחבר למה שיהודה אומר.
דוד אמסלם: יהודה בא ואומר – מבחינת הסמכות החוקית, אין לי, רק בעל הקרקע יכול.
דוד אמסלם: זה כמו שעיריית ירושלים, היות והיא בעלים של טדי, היא אומרת למי שרוצה להפעיל את הקיוסקים – אין בעיה, אתה רוצה להפעיל קיוסקים, אני רוצה את החבילה הזאת, תן לי את זה במחיר מסוים ועכשיו בוא תספר לי כמה כסף אתה רוצה לשלם לי או כמה כסף אתה רוצה שאני אשלם לך.
<ערן ניצן: מאה אחוז.
דוד אמסלם: אתה כמינהל, אני שואל שאלה.
דוד אמסלם: אתה בעצם יכול לבוא ולתת הנחיה לכל הרשויות שמפעילות חופים לגבי החבילה, להגיד להם: רבותי, במבה, ביסלי, שתייה, ארטיק לימון, לא יעלה מעל תקרה כזאת וכזאת.
<ערן ניצן: אני אקח דווקא את הדוגמה של ירושלים עם ה"ארנה".
<ערן ניצן: המינהל מקצה שטח, העירייה בוחרת לממש אותו כ"ארנה" ועם התנאים שיש לה.
דוד אמסלם: לא, אני לא שאלתי.
דוד אמסלם: אתה רוצה להשאיר את זה לרשות?
<ערן ניצן: היושב-ראש, נדמה לי שהמינהל – נדמה לי - מקצה את החוף הזה לרשות והיא בהתקשרויות - - -
דוד אמסלם: אתה משאיר את זה למגרש של הרשות?
<ערן ניצן: נדמה לי שכן.
דוד אמסלם: אבל אתה רואה מה קורה.
דוד אמסלם: היות והרשות, אין לה כסף ויש לה הוצאות, מה היא עושה?
דוד אמסלם: היא אומרת, מצדו, שהוא ימכור ביסלי ב-30 שקל כי הוא יקבל יותר על הקיוסק.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, יש לך פה ניגוד עניינים בתפיסה.
דוד אמסלם: מצד אחד, מינהל מקרקעי ישראל אמור להביא את זה במינימום – אתה מבין את הבעייתיות.
דוד אמסלם: מצד שני, אתה כאוצר – הרי בסופו של דבר אם תקבל מפה הנחה, אתה תצטרך לשלם אותה מפה.
דוד אמסלם: לכן, אתה כרגע נמצא באיזושהי דואליות פנימית, אתה לא יודע לאן להתקדם.
<ערן ניצן: אני מתמודד איתה, אנחנו כולנו חיים פה.
דוד אמסלם: לכן, אני מבין שמבחינה חוקית – ותקן אותי, יהודה, אם אני טועה – כרגע, כל הנושא של הפיקוח הזה יכול להתבצע רק באמצעות בעל הקרקע, שהוא מכתיב את ההסכם לרשויות.
<ערן ניצן: אני לא חושב שרמ"י הוא המפקח.
<יהודה זמרת: אני מנסה להסביר.
<יהודה זמרת: הרשות המקומית, יש לה נכס, היא קיבלה את הנכס, היא שילמה עליו גם למינהל או שהוא נכס שלה, והיא במידה מסוימת מוציאה אותו לזכיין.
<יהודה זמרת: הכללים שלה, איך היא מנהלת את הנכסים שלה, אנחנו לא - - -
דוד אמסלם: אני מקבל את העמדה של דוד כי במדינת ישראל אין רק חופים.
דוד אמסלם: יש חופים, יש אצטדיונים, יש הרבה מקומות שהציבור הרחב בא לבקר בהם, והם סוג של מונופול – שיש בפנים קיוסק, לפעמים גם שירותים ולפעמים עוד כמה דברים.
דוד אמסלם: אז הוא עכשיו לא יכול לקבוע תעריף לבמבה – ככה שם, ובמוזיאון ככה.
דוד אמסלם: לכן, הוא משאיר את זה למגרש של הרשויות, לכאורה.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אנחנו בכנסת.
אורי מקלב: מוציאים זיכיון להפעלת מזנון ומגבילים את המחירים, אומרים: אתם לא יכולים במחיר הזה למכור בקבוק שתייה או כוס קפה מעבר למחיר הזה.
דוד אמסלם: אבל אני הסברתי.
אורי מקלב: הרשות המקומית יכולה, אין שום בעיה.
דוד אמסלם: אורי, אבל אתה לא מקדם אותי.
אורי מקלב: אני כן שואל אותך שאלה ואני דווקא פונה ליהודה.
אורי מקלב: האם מותר בשטח לקיים פעילות מסחרית?
אורי מקלב: אם ארנה נמצאת בשטח - - -
דוד אמסלם: אורי, לא, תן לי להוביל את הדיון לאן שאני רוצה.
דוד אמסלם: רבותי, אורי, אתה כל הזמן מעלה לי עוד דברים שהם מסיטים אותי מהדיון.
דוד אמסלם: יש לנו עוד חצי שעה ואני רוצה להתחיל להתקדם.
דוד אמסלם: אני כרגע לא מעוניין לדעת האם יש זכות או יש חוק, או מוסדר קיוסק בבית-הספר.
דוד אמסלם: לא מעניין אותי עכשיו.
דוד אמסלם: אתה רוצה לעשות דיון כזה, תפנה אלי, נעשה דיון על קיוסקים בבתי-ספר.
דוד אמסלם: אני כרגע מקיים דיון על החופים.
דוד אמסלם: הסיפור של הקיוסק הוא משני פה, אני נתקע על הקיוסק כרגע ואני רוצה להתקדם קדימה.
אורי מקלב: יש לך תשובה.
דוד אמסלם: אני מבין שיש בעיה, כרגע לא מוסדר חוקית הנושא.
דוד אמסלם: זה מה שאני מבין.
אורי מקלב: חוקית זה לא מוסדר.
דוד אמסלם: תומר, מה אתה מציע?
<תומר רוזנר: הרשות המקומית בהחלט מוסמכת ויכולה לעשות הסדרה של מחירים מרביים לשירותים שמסופקים על-ידי זכיינים, שלהם היא מוסרת את ההפעלה של מתקנים בחוף הרחצה.
<תומר רוזנר: אין ספק שהרשות יכולה לעשות את זה, הדבר נעשה ברשות שדות התעופה למשל.
דוד אמסלם: אנחנו יודעים, אבל הם לא עושים.
דוד אמסלם: אני לא רוצה שהרשויות יעשו את זה.
<תומר רוזנר: אבל הם לא עושים.
<קריאה: חלק עושים, אגב.
<טל פילטר: בתל-אביב אנחנו עושים.
דוד אמסלם: לא משנה, חבר'ה.
דוד אמסלם: מי שעושה, תבוא עליו הברכה, אבל אנחנו מדברים על כאלה שלא עושים.
<תומר רוזנר: הסיבה שהרשויות לא עושות את זה היא סיבה פשוטה, כי הן רוצות למקסם את ההכנסות שלהן.
דוד אמסלם: ברור לי שהם לא עושים את זה מרוע.
<תומר רוזנר: ולכן, יש שתי אפשרויות.
<תומר רוזנר: האפשרות האחת שצריך לבחון אותה היא האפשרות של חוזר מנכ"ל משרד הפנים, שבו יונחו הרשויות במכרזי ההקצאה.
דוד אמסלם: משרד הפנים יכול להוציא הנחיות מהסוג הזה?
<יהודה זמרת: אני רואה עם זה בעיה כי אני גם גורם להם הפסד הכנסות, שאני לא משפה אותם.
<תומר רוזנר: זה סיפור אחר.
דוד אמסלם: יהודה, אנחנו לא עוסקים כרגע באגרות שמירה וכולי.
דוד אמסלם: מה שאומר תומר – נראה לי, אם זה חוקית נכון, אז בואו נלך על המתווה הזה.
<יהודה זמרת: בחוזר מנכ"ל זה לא נכון.
<יהודה זמרת: כשאני מפיק חוזר מנכ"ל שהוא בעצם בין חיקוק לבין הוראה מינהלית, אני לא יכול לעשות את זה שאני פוגע בקניין של הרשות המקומית.
<תומר רוזנר: אם אתה לא משפה אותה, זה נכון.
<יהודה זמרת: זה מה שאמרתי.
<תומר רוזנר: זאת שאלה אחרת.
<קריאה: זאת השאלה העיקרית.
<אורנה הוזמן בכור: איך אתה משפה?
איתן ברושי: יש לי פתרון.
דוד אמסלם: אפשר להוציא את זה דרך תקנות משרד הפנים?
<יהודה זמרת: אני לא חושב.
דוד אמסלם: מה אפשר?
דוד אמסלם: יהודה, מה אפשר לעשות?
דוד אמסלם: איך אתה מסדיר את זה?
<יהודה זמרת: אני לא מכיר, קודם כול צריך לראות.
<יהודה זמרת: השאלה הגדולה אם צריך לעשות את זה במסגרת חקיקתית, האם צריך לפנות לרשויות המקומיות, ובמידה מסוימת נעשו דברים בעבר.
<יהודה זמרת: הרי בסופו של יום, הרשויות עושות את זה כי הן צריכות את התקציב.
<יהודה זמרת: ולכן, למרות שכולם אומרים לא לדון בתקציב, אני בא ואומר – הרשויות המקומיות היו מקבלות על עצמן לעמוד בסטנדרט והיו עושות הכול, אבל יש להן - - -
דוד אמסלם: יהודה, אני לא שם.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה אחרת, ותענה לי ברשותך.
דוד אמסלם: אני הבנתי שמרוב ה"שקשוקה" לא יוצא פה כלום בשום נושא, אז אני רוצה לסדר אותו.
דוד אמסלם: אני שואל אותך, תענה לי רק על זה.
דוד אמסלם: אתה יכול להוציא חוזר מנכ"ל משרד הפנים להסדיר את הנושא?
דוד אמסלם: את התקרה?
דוד אמסלם: חוקית, אתה יכול או לא?
<יהודה זמרת: אני חושב שיש לי בעיה חוקית לעשות את זה.
<תומר רוזנר: לא, אבל מסיבה תקציבית, לא מסיבה - - -
דוד אמסלם: עזוב תקציבית.
<יהודה זמרת: זה לא תקציבית.
<יהודה זמרת: זה סיבה של קניין.
<יהודה זמרת: בוא נגיד, אם אני לא משפה אותם, אני במידה מסוימת עושה משהו שאני מחייב אותם, מפיל עליהם נטל.
דוד אמסלם: אתה לא מחייב אותם בעוד כל מיני דברים?
רחל עזריה: אבל מה זה קניין?
רחל עזריה: הרשות המקומית, יש לה קניין בחוק?
<יהודה זמרת: בחוזר מנכ"ל.
דוד אמסלם: אני שואל, בחוזר מנכ"ל אתה לא מגביל אותם בעוד כל מיני דברים?
דוד אמסלם: יש תעריפים בחוזר מנכ"ל שאתה מגביל אותם?
דוד אמסלם: אף תעריף?
דוד אמסלם: בשום נושא?
<יהודה זמרת: אגרת שמירה, עשיתי את זה בצו.
דוד אמסלם: אני לא מכיר.
דוד אמסלם: הרי אתה היועץ המשפטי הרבה שנים במשרד הפנים, אני לא בקי בזה.
<יהודה זמרת: אני לא זוכר שהגבלתי אותם.
<יהודה זמרת: לקחת על נכס של העירייה ולהגיד לא לגבות ממנו – אם אתה מוכר את הנכס הזה, לא תגבה ממנו יותר.
<יהודה זמרת: גם אם מחירי הדיור עלו, לא אמרתי להם אל תרוויחו, אל תיקחו.
<אילן שדה: משרד הפנים יכול להתנות את זה שהוא יתקצב את החופים בכך שתהיה הסדרה - - -
דוד אמסלם: אני יודע לשרשר את זה עוד, אבל אני עוד לא שם.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את היועץ המשפטי.
<תומר רוזנר: האפשרות השנייה, והיא אפשרות של הבית הזה, לחוקק – כמו שאמר חבר הכנסת מקלב מה שנעשה לגבי הכנסת פריטי מזון ואחרים לבתי קולנוע או דבר כזה – שהמחוקק ייתן את דעתו.
<תומר רוזנר: כמו שהוא נתן את דעתו על דמי כניסה, ייתן דעתו גם לנושא הזה.