GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חגי רגב: אבל יזמים באים ואומרים שאתה לא יכול לחייב אותם.
<חגי רגב: זה צריך להופיע בחוק ולכתוב את כל התנאים.
דוד אמסלם: אני לא בא לפתור לך את כל הבעיות שלך בתוך ההסכמים.
דוד אמסלם: אני אומר בגדול שהייתה כאן בעיה אחת קטנה ולכן כל הסיפור הזה התגלגל לפתחנו.
דוד אמסלם: מדובר בכסף והיו בעיות ודרישות של הרשויות מכל מיני יזמים מעבר למה שהחוק אפשר להן.
דוד אמסלם: לגבי לוחות זמנים, עזוב.
<חגי רגב: אתם הכנסתם נושא של איכות.
<חגי רגב: אם הכנסתם נושא של איכות, זה חלק מזה, עוד פרמטר.
<חגי רגב: ההסכם ידרוש איכות.
<חגי רגב: הכנסתם לחוק סוגיות שצריכות להיות בהסכם.
<חגי רגב: אז או שתוציאו מה צריך להיות בהסכם, או שתכניסו את הדברים הרלוונטיים.
<חגי רגב: אי אפשר להיות וחצי וחצי.
<חגי רגב: החוק אומר מה צריך להיות בהסכם.
דוד אמסלם: קודם כל, אפשר הכול.
דוד אמסלם: מה שאנחנו מחליטים, אפשר.
<חגי רגב: זה נכון.
דוד אמסלם: גם האיכות היא בעייתית מבחינת הבדיקה שלה.
דוד אמסלם: זה משהו שהוא אבסטרקטי מבחינתי.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על הסכם שבעצם אמור להסדיר את המטלות מול מחירי השוק שאנחנו מכירים אותם.
דוד אמסלם: זה הסיפור הבעייתי.
דוד אמסלם: לגבי לוחות זמנים, אתה קובע את לוחות הזמנים במסגרת ההסכם.
דוד אמסלם: אחד רוצה שבועיים, אחד רוצה עוד חודשיים, אחד רוצה קודם כל לעשות את פריצות הדרכים והשכבה הסופית בסוף התהליך וכולי.
דוד אמסלם: כל פרויקט לגופו של עניין.
<חגי רגב: אתם הסמכות.
<חגי רגב: אני אומר את הדברים ואתם תקבלו את ההחלטה.
<חגי רגב: יש כאן סעיף שאומר מי שחותם על ההסכם, הגדרתם את זה שהם חותמים ביניהם על הסכם לפיתוח, ואני אומר שהם יכולים גם לחתום על הסכם הפיתוח ביחד ולחוד וזה היינו הך כי הם חתמו על ההסכם לפתוח.
<חגי רגב: לא צריך הסכם בנפרד ועוד הסכם כדי לסבך את זה.
<חגי רגב: אם הם חתמו ביחד ולחוד על הסכם הפיתוח, זה נחשב כאילו הם התקשרו בהסכם.
דוד אמסלם: בעיקרון אני חושב שזה נכון שמול העירייה יושב יזם אחד שמנהל את ההסכם.
דוד אמסלם: גורם אחד.
דוד אמסלם: אתה לא מדבר עם עשרים גורמים.
<חגי רגב: כן, אבל הם באים יחד.
דוד אמסלם: אני אספר לך סוד.
דוד אמסלם: נתקלתי ביזמים שהסכימו ויזם אחד לא הסכים והכול נתקע.
דוד אמסלם: אני אומר, תעזבו אותי, תסתדרו ביניכם ותבואו.
דוד אמסלם: לא תסתדרו, תשאירו את זה כך.
<חגי רגב: נכון, זה בסדר ולכן הם חותמים יחד ולחוד.
<חגי רגב: עוד נקודה אחרונה.
<חגי רגב: אמרתם שאם הוא מפתח במגרשים שבחזקתו מבני ציבור, אז לא צריך את החמישים אחוזים אומדן עלויות פיתוח.
<חגי רגב: אני אומר שגם אם השצ"פ נמצא אצלו במתחם אבל יש יתרון כלכלי לביצוע שלו בתוך התב"ע, גם זה מצב שצריך להיות בחוק כאפשרות לבצע.
דוד אמסלם: קיבלנו את ההערה הזאת.
<חגי רגב: אבל זה לא כתוב בצורה כזאת.
דוד אמסלם: אחרי כן הם יראו לך.
דוד אמסלם: קיבלנו את ההערה.
דוד אמסלם: רבותיי, אני צריך לצאת לוועדת הכנסת ולכן אנחנו עושים הפסקה לרבע שעה.
דוד אמסלם: אני מחדש את הישיבה.
<תומר רוזנר: לפני שאדוני ממשיך, יש לנו את סעיף 4 לחוק שלא הקראנו אותו והוא בעצם מכיל את כל ההסדר הזה שקבענו לגבי העיריות גם על המועצות המקומיות.
<תומר רוזנר: אני מציע שהוא יוקרא.
<תומר רוזנר: סעיף שמרחיב את התחולה של החוק לא רק לעיריות ממש אלא גם למועצות מקומיות.
<לירון אדלר: בפקודת המועצות המקומיות (נוסח חדש), בסעיף 34א(א), אחרי "196" יבוא "198(א)".
<תומר רוזנר: החלק השני מתייחס לנושא של היטל הציפוף.
<חגי רגב: בהמשך למה שאמרתי קודם, החוק לא פתר את הבעיה של פרויקטים שיש בהם פחות ממאה יחידות דיור.
דוד אמסלם: עכשיו בדיוק אני רוצה לשאול אותם.
דוד אמסלם: כשאתה מדבר אתי, אני מבין מהר.
דוד אמסלם: צחי, חגי העלה את הטענה שאנחנו הגבלנו את כל הסכמי הפיתוח למאה יחידות דיור ומעלה.
דוד אמסלם: נשאלת השאלה למה בכלל אנחנו צריכים את המגבלה של הכמות.
דוד אמסלם: נניח שיש רחוב קטן שיש בו שני בניינים עם ארבעים דירות.
דוד אמסלם: הוא אומר, סגור את הפינה, אתה תעשה את הכביש, תעשה את המטלה ועזוב אותנו.
דוד אמסלם: למה אתה צריך את המגבלה?
<צחי דוד: אני חושב שזה לא מדויק מה שחגי אומר אבל אני לא מדבר בשמו.
<צחי דוד: חגי אומר שאם יש אירוע של פחות מאה דירות ויש בו מטלה שהיא בתוך המגרש ליזם, שאין שום אפשרות שמישהו אחר בכלל יעשה אותה, זאת לא אופציה בכלל, הוא אומר שהצעת החוק צריכה לשקף גם את זה.
<צחי דוד: אני מקווה שייצגתי אותך נכון.
<חגי רגב: אני מדבר על מצב שגם אם לא ניתן או שזה לא סביר שמישהו ייכנס לשם לבצע.
דוד אמסלם: אני דווקא אתייחס לדוגמה שלי.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי לכם, יש רחוב קטן וזה קרה לי בשוטף.
דוד אמסלם: אלה הדברים היותר שגרתיים שקורים.
דוד אמסלם: בא יזם ובונה בקצה הרחוב והוא צריך להשלים את הכביש, צריך לסלול אותו עוד חמישים מטרים או מאה מטרים ואם יש איזה שטח קטן ירוק בפינה, הוא גם מפתח אותו.
דוד אמסלם: אתה אומר לו, גמור לי את הכול.
דוד אמסלם: פתח את זה עד הסוף.
<צחי דוד: אני מזכיר לך את הדיון המקדים שהיה כאן שנערך בינינו לביניכם.
<צחי דוד: בסוף אנחנו מייצרים כאן פטור ממכרז כשדרך המלך היא מכרז.
<צחי דוד: בסופו של דבר מכרז הוא הדבר העדיף.
דוד אמסלם: זה לא הרעיון.
<צחי דוד: תן לי בבקשה להשלים עוד משפט אחד.
<צחי דוד: הרעיון היה לקחת את זה באמת למקומות שזה נחוץ בהם, שיש יתרונות ושיש יתרונות לגודל ולכן סברנו שיש מקום להגביל את זה לאירוע שהוא מאה יחידות דיור לפחות.
<ערן ניצן: הרציונל היה התועלת הציבורית הגדולה.
דוד אמסלם: בסופו של עניין הרציונל הוא אחר.
דוד אמסלם: ככל שהשטח הוא יותר גדול, יש יותר הגיון לתת את זה לעירייה לבצע את המטלות.
דוד אמסלם: ככל שהוא יותר קטן, יש לך עניין לסגור את זה עם היזם.
דוד אמסלם: למה תטריח אותי בשביל חמישים מטרים?
דוד אמסלם: זה גם לא הגיוני.
דוד אמסלם: אתם הלכתם על המתחמים, אין בעיה.
<צחי דוד: אבל צריך להגיד שיש כאן שני סוגים של עיריות.
דוד אמסלם: תמיד לעירייה יש את האופציה להגיד לו, שמע, לא, אני אעשה את זה.
דוד אמסלם: זאת תמיד האופציה אצלה.
דוד אמסלם: אתה רק נותן לה עוד כלי להגיד שאם היא רואה שיש לה כאן כאב ראש ונראה לה סביר שהוא יעשה את זה, אתה משחרר לה גם את הדבר הזה.
<צחי דוד: אל תשכח שאולי אתם קצת רואים כאן את הזווית של הרשויות הגדולות שאתה אומר מה היא צריכה להתעסק עם הפינה הזאת.
<צחי דוד: כאשר אנחנו הלכנו להצעת החוק, וגם הטלפונים שאנחנו מקבלים עכשיו מרשויות שיש להן קושי לפתח והן צריכות את החוק הזה, זה הרציונל ממנו יצאנו.
<צחי דוד: אלה רשויות בפריפריה שיש להן עכשיו אירועים, אגב משבר הדיור שמחירי הקרקע עולים ופתאום מתחילים לפתח קרקע פרטית שעמדה שנים, ויש להן פתאום אירועי פיתוח שהן לא יכולות להתמודד אתן.
<צחי דוד: דימונה, קריות, באר שבע.
דוד אמסלם: אפשרתם להן.
<צחי דוד: עכשיו אנחנו נותנים להן.
<צחי דוד: אבל אם אנחנו תופסים גם את האירועים הקטנים, מאותו נימוק שאתה אומר שהוא נימוק הגיוני.
דוד אמסלם: תן לו את האופציה.
<צחי דוד: זאת עדיין אופציה.
דוד אמסלם: יש שני מצבים.
דוד אמסלם: לרוב תשתיות חדשות בעיר לא נבנות כל כך מהר כל יום בשטחים מבונים.
דוד אמסלם: לרוב זה הנושא של האחזקה של התשתיות, יש תשתיות על שהמדינה מפתחת וכולי.
דוד אמסלם: בהגיון, יש כאן הגיון מסוים שאומר שהיות ובעצם רוב המתחם, מישהו בונה אותו ולכן עדיף שהוא גם יבנה לי את התשתיות כי אחרת, מה יקרה.
דוד אמסלם: מכאן אני בא.
דוד אמסלם: אני לא בא מהזווית של המחיר ואני גם לא בא מהזווית שאין כוח אדם לבצע את זה.
דוד אמסלם: אלה שטויות.
דוד אמסלם: אני בא מהזווית האחרת שהיא הזווית האמיתית.
דוד אמסלם: בסופו של עניין הוא אחראי על התשתית, הוא מתזמן אותה.
דוד אמסלם: אני אומר לך שהיו לי כאן ויכוחי על וכל קבלן היה אומר שהוא עשה, זה אל הוא, ההוא הרס לו, וההוא אומר שזה לא הוא.
דוד אמסלם: הייתי מוצא את עצמי באיזה סרט שאני כבר לא יודע מה קורה.
דוד אמסלם: בסוף בסוף אני צריך לקבל תשתית אחת הגיונית.
דוד אמסלם: לכן אני בא לכתובת אחת ואני אומר לו, שמע, אתה תחליט איך אתה רוצה לבנות את התשתיות.
דוד אמסלם: לתשתיות יש מה שנקרא התפתחות משל עצמן.
דוד אמסלם: בדרך כלל, איך הפרויקט נבנה?
דוד אמסלם: יש פריצת דרכים, מתחילים הבניינים להתרומם, יש תשתית ראשונית בסיסית מאוד שמתחילים לבצע אותה ואחרי כן בסוף מתחילים לעשות את התשתיות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר לבן אדם, אתה תזמן.
דוד אמסלם: תאר לך שזה קבלן של העירייה שרוצה לברוח מהר כי יש לו מכרז והוא רוצה לגמור את הכביש אבל ההוא עוד לא גמר לחפור.
דוד אמסלם: זה לא מעניין אותו והוא מתחיל להוציא, הבאגרים באים והורסים את כל הכביש ומתחיל כאן סרט.
<חגי רגב: נכון.
<חגי רגב: זה בדיוק ההיגיון.
דוד אמסלם: אני בא מהזווית של הסכמי הפיתוח האלה, מהזווית הזאת ולא מהזווית של הכסף ולא מהזווית שלעירייה אין כוח אדם.
<צחי דוד: מסכים אתך.
דוד אמסלם: אני חושב שזה מאוד נכון לעשות את הפרויקט כך.
דוד אמסלם: אני אומר לך, גם בקטנות שחרר, מה אכפת לך?
<צחי דוד: אני מסכים אתך במאה אחוזים ואתה גם מבין בזה יותר ממני.
<צחי דוד: אתה צודק במיליון אחוזים אבל בסוף נתנו כאן הוראת פטור ממכרז ואז שמנו עליה 7,000 שלייקעסים, סליחה על הציוריות, כי אמרנו שזה גם יכול להיות בעייתי.
<צחי דוד: נכון?
<צחי דוד: הרי החוק הוא שורה אחת של פטור ממכרז ואחרי כן 7,000 אומדנים, קיזוזים וסיפורים מתי זה לא יכול להיות כי אנחנו כן מבינים שפטור ממכרז, יכולות להיות בו גם בעיות.
<צחי דוד: לכן מעבודת המטה שלנו אנחנו סברנו שהקושי המרכזי שיש לפתור כאן הוא האירועים של עיריות שלא יכולות להתמודד.
<צחי דוד: אני מסכים אתך במאה אחוזים שבמה שאתה אומר, יכול להיות שיש כאן יתרון רב אבל ברגע שאנחנו פותחים את זה לכל מכל וכל, צריך לדעת שיהיה הרבה פטור ממכרז.
דוד אמסלם: בגדול אני מבין ממך שבצ'רטר שלכם זה להתעסק בדברים הגדולים כדי לפתור את תחום הבנייה במדינת ישראל ואין לך עניין להתעסק עם בניין כזה או אחר.
<צחי דוד: יש לי עניין, בוודאי שיש לי עניין גם בזה.
דוד אמסלם: אני חושב שמה שאמרתי לך זה נכון ברמה הפרקטית.
<צחי דוד: אם אתה מפרש אותי, זה לא מה שאמרתי.
דוד אמסלם: אני מציע באופן בסיסי להתעלם מנושא הכמות.
דוד אמסלם: אני חושב שלכמות אין רלוונטיות.
דוד אמסלם: אני חושב שצריך לאפשר לעיריות לבצע הסכמים כאלה גם אם אלה חמישים דירות או בניין אחד.
דוד אמסלם: תמיד תזכור שכל השלייקעסים ששמנו, אני שומר על הפקיד, אני יודע איפה הפקידים יכולים ליפול.
דוד אמסלם: אני שומר עליהם וזה לא קשור לאירוע.
דוד אמסלם: בסוף אני יודע איך זה עובד ומה קורה בשנה הראשונה, בשנייה, בשלישית.
דוד אמסלם: לכן אני לא רוצה שמחר יתקשר אליו איזשהו גורם ויגיד לו שיש לו בירורים אתו למה וכמה.
דוד אמסלם: אני שומר עליו בכללי, אבל בהיגיון אני אומר לך שלרוב הסיפורים של ההסכמים האלה שייעשו, זה דווקא במתחמים הקטנים ביום יום, בשוטף.
<צחי דוד: מה זה מתחם קטן?
דוד אמסלם: דוגמה.
דוד אמסלם: ברוב הערים יש מגרשים קטנים שנבנים בתוך הרחוב או בקצה.
דוד אמסלם: פה שני דונם, פה דונם וחצי.
<חגי רגב: הרבה אירועים כאלה.
דוד אמסלם: אלה הרבה אירועים קטנים שלא מעניינים אתכם.
דוד אמסלם: אתם לא שם ואתם לא צריכים לדאוג להם.
דוד אמסלם: אבל אני אומר שאם בנינו את ההסכם, בוא ניתן לו גם שם.
דוד אמסלם: תמיד לעירייה יש את האופציה לעשות בעצמה.
דוד אמסלם: אם היא רואה שהמחיר לא מסתדר לה, התזמון לא מסתדר לה, אתה יודע מה?
דוד אמסלם: קבלן לא נראה לה.
דוד אמסלם: יש קבלנים שאם נסתכל עליהם, אני יודע איך הם בנו, אני רואה אותם ואומר להם שהם לא יעשו.
<צחי דוד: אני לא יכול להתווכח עם שום דבר שאתה אומר.
דוד אמסלם: אתה משאיר לעירייה את האופציה.
<צחי דוד: אני לא מתווכח עם הדברים שאמרת.
<צחי דוד: כל מה שאני אומר זה שבעצם פתחנו כאן פתח מאוד מאוד גדול לפטור ממכרז.
דוד אמסלם: לא גדול.
דוד אמסלם: אני לא הולך לכמויות.
דוד אמסלם: זה יכול להיות שניים, עשרים, מאתיים.
דוד אמסלם: ההיגיון מכתיב את זה.
דוד אמסלם: לדעתי זה נכון.
<אריאל צבי: בוא תאפיין את הפטור הזה.
<אריאל צבי: אל תוריד את מגבלת הכמות.
<אריאל צבי: תגיד שבמקרים מסוימים אתה חושב שמוצדק.
<אריאל צבי: גם לא בטוח שזה יהיה.
<צחי דוד: אבל צריך לנמק.
דוד אמסלם: למה באותן מגבלות אני גם אאפשר את זה לעשר יחידות דיור?
<צחי דוד: כי הכלל צריך להיות פטור ממכרז.
<צחי דוד: הכלל צריך להיות פטור ממכרז.
<צחי דוד: לא בטוח שבמקרים כאלה יש הצדקה לתת פטור ממכרז.
<חגי רגב: הוועדה צריכה לתת נימוק.
<חגי רגב: זה לא סתם.
<חגי רגב: יש ועדת מכרזים שבוחנת וצריך לנמק את היעילות הכלכלית בכתב.
<חגי רגב: אחרי כן מועצת העיר ופרסום באינטרנט.
<חגי רגב: זה לא במחשכים.
דוד אמסלם: רבותיי, אנחנו נתקדם בעניין.
דוד אמסלם: אני מציע להוריד את המגבלה של הכמות ולהתקדם.
<ערן ניצן: אתה לא רוצה לפחות לסייג את זה בפרויקטים לבנייה רוויה?
<צחי דוד: לסוג מסוים של עבודות?
דוד אמסלם: תבינו איך זה עובד.
דוד אמסלם: יש לנו ועדה מקצועית, יש מישהו שבא ושומע את העניין הזה.
דוד אמסלם: מישהו בא ומציג בפני הוועדה או מנמק למה ואיך.
<ערן ניצן: אתה מדבר רק על עבודות שהוא עושה בתוך המגרש שלו.
דוד אמסלם: לא, אני מדבר גם בקטע הציבורי.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אני מכיר מספיק רחובות שמתפתחים באופן אבולוציוני.
דוד אמסלם: יש בניין ואחר כך עוד בניין ואחרי שנה יש עוד בניין.
דוד אמסלם: הכביש מתרחב לפי הבית האחרון.
דוד אמסלם: אתה אומר, בנה את החמישים מטרים האלה, מה, אני אביא עכשיו איזו חברה שתבנה אותו?
דוד אמסלם: אתה כבר כאן.
דוד אמסלם: אם העירייה תחליט לא, אז לא.
דוד אמסלם: זה על פי שיקול דעתה העניינית באותו רגע.
<חגי רגב: בנגזרת של זה, צריך להוריד גם את המגבלה של החמישים אחוזים ביצוע ואני אסביר לכם למה.
<קריאה: להוריד את הוועדה ואת המועצה.
<צחי דוד: בנינו את הקונסטרוקציה ועכשיו נתחיל לפרק אותה.
דוד אמסלם: לא פירקנו.
<חגי רגב: חבר'ה, אל תתקפו אותי.
<חגי רגב: אני אסביר לכם למה.
<חגי רגב: למשל יש כביש ראשי גדול והעירייה מבצעת את זה ויש שצ"פ קטן שהיזם צריך לבצע כי זה יעיל ונכון.
<חגי רגב: אם העירייה סוללת את הכביש - - -
דוד אמסלם: דווקא כאן אני לא מתחבר אתך בעניין הזה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני בא בעיקר מזווית הכבישים.
דוד אמסלם: אני אומר שבסופו של עניין אתה צריך איזה מישהו אחד שהוא המרכזי בפיתוח כאן כדי שלא נתעסק עם איזה עשרים או שלושים כאלה, זה יפתח עשרים מטרים כאן וההוא עשרים מטרים שם ולא נגמור עם זה.
דוד אמסלם: כל אחד יביא לך את זה, היום הוא עושה את השכבה, ההוא עושה את העשרים מטרים שלו עכשיו, וההוא יבנה את זה בעוד חצי שנה.
דוד אמסלם: בסוף יש כאן מישהו שלוקח אחריות על כל המתחם.
דוד אמסלם: אני מקבל את מה שהם אומרים.
דוד אמסלם: לפחות בן אדם שיש לו חמישים אחוזים בסיפור או שהוא מתחבר עם אחרים.
<חגי רגב: זה בסדר.
<חגי רגב: דיברתי על חמישים אחוזים מעלות הפיתוח.
<חגי רגב: יכול להיות מצב בו העירייה סוללת את הכביש וכל אחד מפתח את השצ"פ הצמוד לו.
<חגי רגב: זה יעיל.
<חגי רגב: הייתי מוריד חמישים אחוזים מעלות פיתוח.
דוד אמסלם: אני אומר שוב.
דוד אמסלם: אתה עכשיו לוקח את זה למצב קיצוני שאותו יזם, אני לא מתחיל להפעיל אותו עכשיו לבנות את כל העיר ואת כל המקומות, אבל לא חשוב, אני מתקדם.
דוד אמסלם: אני רוצה לסגור את הפרק הזה.
<תומר רוזנר: אדוני היושב ראש, כל ההסדר שהממשלה הציעה בנוי על מתחמים גדולים ועל עבודות גדולות ולכן גם התייחסו לא רק לכמות יחידות הדיור ולא רק לאחוזים שיש לו בקרקע.
<תומר רוזנר: כל ההיגיון שעומד מאחורי ההצעה הממשלתית הוא למתחמים גדולים.
<תומר רוזנר: אנחנו הצבענו בישיבות הקודמות על חשש של ניצול לרעה של הדבר הזה, של סעיף הפטור הזה ואני אומר - וחשוב שזה ייאמר – שלא מצאנו דרך שנותנת מענה שמניח את הדעת לחשש הזה.
<תומר רוזנר: הוספנו כל מיני כלים שנועדו למנוע את השימוש לרעה אבל עדיין יכולה להיות אפשרות די רחבה של שימוש לרעה בסעיף.
<תומר רוזנר: כמובן יש ביקורת שיפוטית ותמיד אפשר ללכת לבית המשפט.
<תומר רוזנר: לעמוד מול קבלן קטן ולכפות עליו לבצע עבודות פיתוח שהוא לא רוצה או לא יכול, לעירייה יהיה יותר קל לעשות כאשר מדובר בקבלן יותר גדול.
<תומר רוזנר: כל ההסדרים שיש כאן נועדו למקרים של מתחמים גדולים והמנגנונים שהוספנו כאן הם מנגנונים שקשה לי לומר שהם מניחים לפחות את דעתי בנושא של מניעת השימוש לרעה.
<תומר רוזנר: לכן צריך לשקול את זה היטב לפני שמחליטים בעניין הזה.
דוד אמסלם: לגבי הורדת המגבלה?
<תומר רוזנר: לגבי הורדת המגבלה.
דוד אמסלם: הסיפור של המגבלה הוא לא חשוב ואני גם אומר מדוע.
דוד אמסלם: אנחנו הרי מדברים על קבלן שבונה באותו שטח.
<תומר רוזנר: הם אומרים לא.
<תומר רוזנר: אני שאלתי.
<תומר רוזנר: אתה אמרת לי לא.
<תומר רוזנר: הוא עושה את העבודות הציבוריות במגרש.
דוד אמסלם: אני אגיד לך איך זה עובד.
דוד אמסלם: בסופו של דבר יש איזשהו מישהו שיש לו זכויות בנייה על המגרש שלו.
דוד אמסלם: רוצים להשית עליו גם את התשתית שנגזרת מאותה יחידת דיור שהוא בונה.
דוד אמסלם: זה ההיגיון.
דוד אמסלם: הוא הרי בונה סמוך לאותה תשתית והיא משיקה בדיוק למגרש שלו.
דוד אמסלם: היא משרתת את המגרש שלו.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, אם הוא בונה בניין ואף אחד לא מביא לשם את הכביש - - -
<תומר רוזנר: אבל כרגע ההצעה אומרת - - -
דוד אמסלם: זה לא איזה מישהו שבנה בניין ברחוב מסוים ואנחנו אומרים לו שיש לנו בצד השני של העיר איזו גינה.
דוד אמסלם: ברור שיש זיקה בין התשתית לבין הבינוי.
<תומר רוזנר: אבל כתבתם גם מחוץ לתחום התכנית.
דוד אמסלם: מה שמחוץ לתכנית, במובן זה שיש איזה דברים קטנים שאתה צריך עוד לסגור אותם.
דוד אמסלם: נניח שמסתבר שבמרחק עשרים מטרים משם יש משהו קטן ששייך לתכנית.
דוד אמסלם: אז יש בזה הגיון.
דוד אמסלם: הרי בסוף זה חוק.
דוד אמסלם: יבוא ההוא ויגיד כתוב.
<תומר רוזנר: בוא אני אגיד לך מה אני מציע.
<תומר רוזנר: אני מציע שאדוני יכלול את זה כהסתייגות מטעמו ואנחנו נגלגל את הרעיון הזה מול משרדי הממשלה כי חלק ממשרדי הממשלה לא נמצאים כאן.
<תומר רוזנר: זה ייכנס כהסתייגות.
<תומר רוזנר: בהצבעות תקבל את ההסתייגות הזאת.
דוד אמסלם: אני תמיד מקבל את העמדה שלך.
<ערן ניצן: יש לך ברירה?
דוד אמסלם: יש אבל במקרה הזה, אין.
<ערן ניצן: ההסתייגות היא לא עניין שלנו.
דוד אמסלם: הוא לא דיבר אליכם.
דוד אמסלם: הוא דיבר אלי.
<ערן ניצן: אני אומר את זה לעצמי.
<תומר רוזנר: הבנתי שיש הערות נוספות.
דוד אמסלם: עוד הערות?
<פזית שלמון ברף: שלנו?
<פזית שלמון ברף: הגדרת תשתיות.
<פזית שלמון ברף: אני מחפשת את הסעיף.
<עמית שטאובר: זה בעמוד 5.
<עמית שטאובר: הגדרת תשתיות נמצאת בעמוד 5.
<פזית שלמון ברף: לא הגדרת תשתיות אלא הגדרה של עבודות פיתוח.
<פזית שלמון ברף: לטעמנו זה רחב מדי.
<פזית שלמון ברף: במקום לכתוב עבודות לפיתוח תשתיות, צריך לכתוב עבודות לפיתוח תשתיות ציבוריות כך שיהיה ברור שאם הוא עושה לעצמו תכניות - - -
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על נושאים ציבוריים.
<פזית שלמון ברף: אבל זה לא כתוב.
דוד אמסלם: אני מניח שלא נבקש ממנו לבנות בורגר ראנצ' למישהו.
<צחי דוד: זה פותר את מה שכתוב בפסקה (2), עליה דיברנו בדיון הקודם.
<צחי דוד: זה פותר את הדיון לגבי פסקה (2), אם הוא רוצה לבצע עבודות בתוך המגרש הקטן שלו.
<תומר רוזנר: בהגדרה של עבודות פיתוח אנחנו נוסיף תשתיות ציבוריות.
<צחי דוד: פיתוח תשתיות ציבוריות.
<תומר רוזנר: ובהגדרה של תשתיות, נכתוב תשתיות ציבוריות.
דוד אמסלם: עוד משהו?
<תומר רוזנר: צריך לעשות הפסקה כי אנחנו צריכים לנסח את זה.
דוד אמסלם: רבע שעה הפסקה.
דוד אמסלם: היה הסיפור של הנושא החדש, נושא שאני יזמתי לגבי עסקאות במקרקעין.
<ערן ניצן: זה תיקון חוק התכנון והבנייה?
דוד אמסלם: פקודת העירייה.
דוד אמסלם: זה היה בוועדת הכנסת.
דוד אמסלם: לא הגדרנו את זה כנושא חדש ולכן אנחנו מביאים לכאן.
<תומר רוזנר: ועדת הכנסת דחתה את הטענה של נושא חדש.
דוד אמסלם: לכן עליתי קודם לוועדת הכנסת.
<ערן ניצן: אתה רציני?
דוד אמסלם: למה אתה מופתע?
דוד אמסלם: אתה יכול להניח שאם אני מעלה נושא, זה יעבור, ואם לא, אני לא אעלה אותו.
<ערן ניצן: זה לא נושא חדש.
דוד אמסלם: גם אם הוא חדש.
דוד אמסלם: הפסקה של רבע שעה כדי לנסח את ההצעה אותה נביא בפניכם.
<קריאה: מה לגבי הנושא של היטל ציפוף?
דוד אמסלם: יידון בהמשך.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של היטל ציפוף, לפי בקשתו של היועץ המשפטי ולפי בקשתי שלי, אנחנו נצביע בעזרת השם ביום שני.
<תומר רוזנר: על נושא הפיצול.
דוד אמסלם: על נושא הפיצול.
דוד אמסלם: אני מתכוון להביא את זה בפיצול.
דוד אמסלם: אני רוצה לפצל את זה כי אני חושב שהנושא הוא נושא רציני ומשמעותי שכדאי לדון עליו באופן נפרד.
דוד אמסלם: נביא את ההצבעה על זה ביום שני.
<תומר רוזנר: בעקבות החלטת ועדת הכנסת שאין מדובר בנושא חדש וההבנות שהיו בין יושב ראש הוועדה לחברי כנסת אחרים בנושא, אנחנו מביאים בפניכם את הנוסח המעודכן של הנושא של עסקאות במקרקעין כפי שביקש יושב ראש הוועדה.
<לירון אדלר: תיקון סעיף 188 בפקודת העיריות בפקודת העיריות (להלן – הפקודה), בסעיף 188 – בסעיף קטן (א), במקום "ובאישור השר או מי שהוא הסמיך לכך" יבוא "באישור השר או מי שהוא הסמיך לכך ובאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת".
<לירון אדלר: בסעיף קטן (ב), אחרי "על סחירותו" יבוא "וכן הרשאה לשימוש במקרקעין ששטחם 25 דונם לפחות אשר לא הותנתה בתנאי לפיו ייעוד המקרקעין והשימוש המותר בהם לפי התכנית החלה עליהם לא ישונה".
<לירון אדלר: לעניין זה – "תכנית" כהגדרתה בחוק התכנון והבנייה.
דוד אמסלם: מדובר על שטח שהעירייה רוצה להקצות אותו לגורם שהוא בעצם גורם אחר שהוא לא העירייה, שהוא מעל 25 דונם והוא דורש שינוי ייעוד.
דוד אמסלם: זאת אומרת, זאת קרקע שלא בייעוד שלה.
דוד אמסלם: שלא יקום ראש עיר כלשהו בבוקר ויחליט שהוא לוקח את גן סאקר ונותן אותו לצה"ל לבנות שם בסיס צבאי.
<ערן ניצן: כלומר, אם הוא יעביר את גן סאקר לצבא לבסיס צבאי.
<ערן ניצן: אז 25 דונם שיחייב שינוי ייעוד.
דוד אמסלם: אם זה בייעוד שלו, זה משהו אחר.
דוד אמסלם: יש תכנית, יש ייעוד ואין בעיה.
<ערן ניצן: יחייב שינוי ייעוד?
<אלדר דוכן: את יכולה להקריא שוב?
<עוזי סלמן: כך אי אפשר להקצות קרקע.
<עוזי סלמן: כי נוהל ההקצאות מדבר על הקצאת קרקע למטרה ציבורית שהיא במטרות העירייה.
<עוזי סלמן: אם המטרה היא ציבורית ומטרות העירייה בייעוד התב"עי שלה, רק אז אתה יכול להיכנס לזה.
דוד אמסלם: העירייה מחליטה שבסיס צבאי הוא ממטרות העירייה כי זה נותן לה ביטחון בעיר.
<עוזי סלמן: אני יכול להקצות קרקע שהייעוד שלה למשל מוסד חינוך.
<עוזי סלמן: אני יכול להקצות אותה לאותו גוףש הולך להקים שם מוסד חינוכי.
<עוזי סלמן: זאת הקצאה כי אחרת אין הקצאה.
דוד אמסלם: אני מסביר שוב.
דוד אמסלם: בגדול, אם מדובר על קרקע שזה הייעוד שלה, נניח יש לך קרקע בעיר, קרקע חומה, ארבעים דונם.
דוד אמסלם: אתה רוצה להקצות אותה למאן דהוא, אהלן וסהלן.
דוד אמסלם: לא דורש כלום.
דוד אמסלם: אתה החלטת לקחת גן, נניח שהוא ירוק, קח את גן סאקר, יבוא מחר ראש עיר ויחליט שהוא מקצה את זה לטובת עמותה שתבנה שם אוניברסיטה.
<עוזי סלמן: הוא לא יכול.
<עוזי סלמן: אי אפשר.
<עוזי סלמן: זה עובר נוהל הקצאות.
<עוזי סלמן: אין דבר כזה.
<קריאה: אני מניח שזה לא ב-188.
<עוזי סלמן: זה לא ב-188.
<תומר רוזנר: הוא יעשה שם בית חולים.
<קריאה: זה לא ב-188.
<עוזי סלמן: נוהל הקצאות לא חל על זה.
<עוזי סלמן: זה מכר אולי, במכרז אבל לא נוהל הקצאות.
<תומר רוזנר: אני אומר שזה לא מדויק.
<תומר רוזנר: אני לא מתיימר לדעת יותר ממר סלמן.
<עוזי סלמן: תן דוגמה קונקרטית.
<תומר רוזנר: להבנתי, אם רוצים לשנות שטח של גן ציבורי ולהקצות אותו עכשיו למתנ"ס עירוני - - -
<עוזי סלמן: מגישים תב"ע, משנים את ייעוד הקרקע.
<תומר רוזנר: ואז מקצים.
<עוזי סלמן: אז אם מוסד תכנון חשב שצריך להיות שם מוסד, מה שהוא קובע.
<תומר רוזנר: על זה מדבר היושב ראש.
<עוזי סלמן: זאת מטרה ציבורית.
<תומר רוזנר: על זה הוא מדבר.
<עוזי סלמן: היא הולכת לנוהל הקצאות בפטור ממכרז.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים רק על מטרות ציבוריות של כל המדינה.
דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים על כך שראש עיר לא יכול לקחת קרקע ולתת אותה למישהו שיבנה שם מסעדה וימכור המבורגר.
<עוזי סלמן: נכון, כולל לא מדינת ישראל.
<עוזי סלמן: כולל לא לצבא.
<עוזי סלמן: אי אפשר לתת לצבא קרקע שהייעוד שלה הוא מוסד חינוכי אלא אם הצבא הולך לעשות שם מוסד חינוכי.
<קריאה: אם הוא מעביר את הקרקע החומה למכללה צבאית, לכאורה הוא לא צריך לתקן תב"ע.
<עוזי סלמן: הקרקע החומר צריכה להיות בייעוד.
<קריאה: אז החקיקה לא חלה עליו.
<עוזי סלמן: נכון.
<קריאה: אז איפה הדוגמה של תיקון ייעוד?
<תומר רוזנר: הסברתי לך.
<תומר רוזנר: נתתי לך דוגמה.
<תומר רוזנר: יש גן ציבורי, גן סאקר, ורוצים לעשות אותו מכללה צבאית.
<עוזי סלמן: אתה צריך לשנות ייעוד.
<תומר רוזנר: צריך לשנות את ייעודו.
<קריאה: אם זה שטח חום, אתה צריך לשנות את הייעוד.
<תומר רוזנר: לא חום.
<תומר רוזנר: ירוק.
<עוזי סלמן: אתה צריך לשנות את ייעודו ואז אתה צריך לעבור תב"ע.
<תומר רוזנר: במקרה כזה אומר יושב ראש הוועדה שלא מספיק לו שתשנה את התב"ע אלא תבוא גם לאישור.
<עוזי סלמן: אני חושב שזה עניין של תפיסות עולם.
<עוזי סלמן: השלטון המקומי בשטח שלו, הוא הריבון ויש דמוקרטיה עירונית.
<עוזי סלמן: הקצאה כזאת, אישורים תכנוניים עוברים את מועצת העירייה וגם עוברים ועדה מקומית.
<עוזי סלמן: היכן שהיא לא מוסמכת, זה עובר גם ועדה מחוזית ויכול להגיע גם למועצה ארצית ויכול להגיע גם לבתי משפט.
<עוזי סלמן: לשים על כל הקונסטלציה המשפטית הערכית הזאת, היא ערכית בעיני, של דמוקרטיה עירונית, לשים על זה את הריבון של הכנסת, זה נראה לי סטייה מסוימת.
<עוזי סלמן: זה סוג של ויכוח.
<עוזי סלמן: אני לא בטוח שמשיגים כאן
<עוזי סלמן: באמת את המטרה הרצויה ולכן צריך לראות אם זה נכון.
<אריאל צבי: אני רוצה לשאול לגבי סעיף קטן (א), לא לגבי ההקצאות.
<אריאל צבי: סעיף קטן (א) מדבר על עסקאות במקרקעין שהן מכירה או גם שיעבודים.
<אריאל צבי: המשמעות היא, אם אני מבין נכון, שכל קרקע, גם כשהיא קטנה מ-25 דונם, למשל רישום משכנתא או שיעבוד העירייה, זה יגיע לכאן.
<תומר רוזנר: רק למכר.
<אריאל צבי: אבל זה הנוסח של סעיף (א).
<תומר רוזנר: סעיף (א) זה מכר.
<לירון אדלר: להחליפם או למשכנם אלא על פי החלטת המועצה ברוב חבריה ובאישור.
<תומר רוזנר: בלי מישכון.
<תומר רוזנר: נוריד את ה-מישכון.
<רון אלמוג: גם מכר, ההליך של עסקת מקרקעין וההליך של שינוי ייעוד, הם שני הליכים שונים.
<רון אלמוג: אפשר לשנות ייעוד גם בקרקע פרטית לפני העסקה ואחרי העסקה.
<רון אלמוג: בעל קרקע יכול להגיש בקשה.
<רון אלמוג: מוסדות התכנון דנים בשינוי ייעוד, העירייה ומוסדות העירייה דנים במכירה.
<רון אלמוג: יש הליכים שונים של בקרה, של רגולציה, חלקם פנימיים וחלקם חיצוניים לעירייה, עסקאות ארוכות טווח מעל חמש שנים או מכירה או שיעבוד והם מגיעים גם לבדיקה ובחינה של משרד הפנים.
<רון אלמוג: אנחנו חושבים שלהכניס את הכנסת, את ועדת הפנים, כעוד רגולטור על עסקאות שנעשות ברשויות מקומיות, זה דבר לא נכון.
<רון אלמוג: גם לגופו של עניין, אנחנו חושבים שמכירה, אם אחר כך בשלב מסוים יש שינוי ייעוד, אין עם זה קושי מסוים.
<רון אלמוג: גם המצב היום, שינוי ייעוד, כאשר מדובר בהקצאת קרקע או בסחירות, כמובן שהעירייה, כשהיא מקצה קרקע, היא צריכה לקבוע מראש את השימוש והשימוש חייב להיות תואם לתב"ע ואם יש שינוי בשימוש, החוזה מתבטל.
<רון אלמוג: זה על פי נוהל הקצאות וזאת דרישה שהיום שר הפנים מקפיד בכל אישור של עסקת מקרקעין שמגיעה אליו.
<רון אלמוג: לכן אנחנו מתנגדים להצעה.
דוד אמסלם: אתם הגדרתם את זה כנושא חדש כי התנגדתם.
<רון אלמוג: אנחנו חשבנו שזה נושא חדש.
<רון אלמוג: גם התנגדנו לגופו של עניין כשני עניינים נפרדים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מבין שיש בכלל הקצאות ששר הפנים לא בלופ.
<תומר רוזנר: למשל בעיריות איתנות, מה שנקרא עיריות איתנות.
<קריאה: הוועדה הזאת קידמה את זה.
<קריאה: זאת עצמאות הרשויות.
<תומר רוזנר: עובדתית זה מה שהוא רוצה.
<רון אלמוג: זה חלק ממדיניות הממשלה ומדיניות הכנסת.
<רון אלמוג: היה על זה תיקון של חוק עיריות איתנות שהוריד את הרגולציה.
<תומר רוזנר: הוא רוצה להחזיר את הגלגל אחורה.
דוד אמסלם: כל פעם שיושב כאן מישהו אחר, הוא רואה את הדברים מזווית אחרת.
דוד אמסלם: אני בא מהניסיון.
דוד אמסלם: כנראה מי שישב כאן, לא היה לו ניסיון מוניציפאלי ולכן בוא ניתן סמכויות פה ובוא ניתן סמכויות שם.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שכאן במקרה דנן, בדיוק אני בא מהזווית הזאת.
<ערן ניצן: אולי אגב החקיקה, הרי בסוף יש איזושהי המשכיות והוועדה הלכה למקום של עיריות עצמאיות, אולי נמעט עיריות עצמאיות?