GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן וינטרוב: יושב כאן גם פיני מ"לקט" שאנחנו משתפים פעולה - - -
איילת נחמיאס ורבין: "לקט" עושים עבודה מעולה.
<ערן וינטרוב: בעצם המודל הזה שהראיתי כאן וכל העניין הזה, הכול מבוסס על הצלת מזון.
<ערן וינטרוב: מה שאנחנו מבקשים מהמדינה זה להשקיע בנושא הזה ושיהיה אפשר לפתח אותו.
איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת שזו בדיוק השקעה של מתן כלים, היא נותנת כלים והיא יוצרת מעגל.
איילת נחמיאס ורבין: מילה אחרונה בנושא שאביב אמר, לי דווקא נעים שחבר הכנסת מקלב הצטרף אלינו.
דוד אמסלם: אורי היה פה, הוא רק יצא.
איילת נחמיאס ורבין: אני שמחה שאורי כאן.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת לומר מילה בנושא שאביב אמר בעניין הקהילתיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת באמת שבדברים האלה יש הרבה מה ללמוד מהקהילה החרדית.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאתה צודק, כל אחד עושה בנושא הזה מספיק ולא חשוב מה אני עושה בעניין הזה, אני חושבת שאתה צודק במאה אחוז במידת היכולת שלנו להקנות לילדים שלנו את הערכים של איך אנחנו מטפלים ערכית בנושא הזה – זה דבר גדול.
איילת נחמיאס ורבין: אבל ההשקעה בנושא שדיבר עליו ערן, נושא של הצלת מזון – לדעתי שם זו השקעה ארוכת טווח מאוד משמעותית.
<פיני פפר: בוקר טוב.
<פיני פפר: פיני מ"לקט ישראל".
<פיני פפר: אנחנו בישראל תמיד מנסים להמציא את הגלגל.
<פיני פפר: תסתכל על המדינות הגדולות בעולם: ארה"ב, אנגליה ששם מחלקים תווים לנזקקים, אבל שם זה חלק קטן מהסיוע בתחום המדינה.
<פיני פפר: המדינה הבינה, בארה"ב משקיעים אחוזים ניכרים מהתל"ג (תוצר לאומי גולמי) בעצם ברכישת מזון, בהצלת מזון ובחלוקת מזון לנזקקים.
<פיני פפר: כשאתה נותן תו קנייה, לצערי זה מה שעושה משרד הרווחה שערן הזכיר, אף אחד מאיתנו לא יודע מה הוא עושה איתו, אם הוא הולך לקנות איתו חולצה, הולך לקנות סיגריות או מה שלא יהיה.
<פיני פפר: בעיקרון, כשאתה נותן מזון, אתה מביא לו מזון הביתה – כשיש חבילת מזון הנזקק אוכל אותו.
<פיני פפר: בתחום של הצלת מזון אני רוצה להעיר - - - <קריאה:> עיקר הבעיה היא - - -
דוד אמסלם: אז מה שאתה מציע זה לתת מזון?
<פיני פפר: אני מציע לעזור - - -
דוד אמסלם: במקום ביטוח לאומי לתת להם מזון?
<פיני פפר: לא.
<פיני פפר: אני אומר שהם צריכים עוד דברים, הם צריכים כסף לתרופות - - -
דוד אמסלם: אפשר גם לחלק תרופות.
<פיני פפר: מה שאני חושב שהמדינה יכולה לעזור מבלי שזה יעלה כסף למדינה.
<פיני פפר: זו אחת הבעיות, דבר ראשון להעביר את "חוק השומרוני הטוב" – להגיע למצב שכל הגופים שהיום נמנעים לתרום מזון כי הם מפחדים מה יקרה.
<פיני פפר: אומרת "תנובה" 'למה לי להסתבך' – סתם דוגמה "תנובה – 'למה לי לתת מוצרים קצרי מועד לנזקקים, אז בואו נזרוק את זה לפח'.
<פיני פפר: אולם אירועים, הכי קל לזרוק.
<פיני פפר: גם בארה"ב וגם באנגליה יש את "השומרוני הטוב".
<פיני פפר: מי שכוונתו טובה והוא רוצה לעזור לנזקקים המדינה מגנה עליו.
<פיני פפר: אני רוצה להגיד לכם, שם יש גופים שגם עוזרים ל"לתת" ועוזרים לנו "לקט ישראל", הם אומרים שהם מוכנים לקחת פריץ, אבל זה לא כלל המשק.
<פיני פפר: אם המדינה תחוקק חוק שאסור לזרוק מזון שראוי למאכל אדם, זה הצד השני של המטבע, שתאסור השמדת מזון.
<פיני פפר: בעצם לחברות לא תהייה בררה.
<פיני פפר: מזון שהוא קצר מועד שאי אפשר לשווק אותו או כתוצאה מכל מיני בעיות שיווקיות ייתרם ל"לתת" ייתרם ל"לקט" ונוכל לחלק את זה לנזקקים.
דוד אמסלם: חבר הכנסת אורי מקלב ואחר כך נסכם.
אורי מקלב: תודה אדוני היושב ראש על עצם קיום הדיון.
אורי מקלב: אני גם מתנצל כיוון שיצאתי.
דוד אמסלם: בעצם מי שהעלה את הדיון הוא לא אני, זה ערן ו- - -
אורי מקלב: הם בעצם מציינים את יום העוני והביטחון התזונתי, אבל אתה כוועדת הפנים הסכמת ונענית לפנייה שלהם והקדשת מזמן הוועדה לדיון הזה.
אורי מקלב: אני מקיים דיון בנושא הזה בוועדת המדע ולכן גם ישבתי עם רועי, חוקר ממרכז מידע ומחקר של הכנסת שהכין דף בעניין הזה.
אורי מקלב: הנושא הוא מחקר ופיתוח חקלאי וביטחון תזונתי שאחראי על פיתוח דברים חקלאיים בשטחים עירוניים, הכול מסביב כדי לתת ביטחון תזונתי ולתת את האפשרות לניצול מזון וניצול טכנולוגיה.
אורי מקלב: אני לא אחזור על מה שחבריי אמרו.
אורי מקלב: אני בכל אופן חושב שעדיין במדינת ישראל יש נושאים מסוימים שאנחנו מאוחדים, יש נושאים מסוימים שאנחנו חיים כמעט בשתי מדינות.
אורי מקלב: מדינה אחת, יש אנשים במדינה שחושבים שאין בעיה של ביטחון תזונתי.
אורי מקלב: לא רק אנשים בעם שלא משתפים פעולה ולא מאמינים בזה, גם בהנהגה וגם אלה שהיו אחראים.
אורי מקלב: אני לא מדבר על הקדנציה, ובלי הקדנציה הקודמת שהיו ויכוחים פומביים בעניין הזה בשלטון הקודם, השותפים שהיו במשרד האוצר ואחרים וסגן שר האוצר שאמר במליאה לא פעם אחת, 'אין דבר כזה שילד הולך לישון רעב', 'אין דבר כזה' ואתם יודעים שיש דבר כזה.
אורי מקלב: מה זה רעב, רעב זה מושג רחב.
אורי מקלב: אני אספר לך אדוני היושב ראש, אני יודע שלסיפורים האלה יש לך סבלנות לשמוע משום שאתה קרוב אליהם.
אורי מקלב: אני מקבל טלפון לא כחבר כנסת אלא שבעבר נציג בעירייה - - -
דוד אמסלם: אני חייב לספר לכם איך היה נראה השולחן שלו בעירייה.
דוד אמסלם: אורי ואני עובדים כבר הרבה שנים.
דוד אמסלם: פעם בשבועיים, אז הוא היה סגן ראש העירייה, הייתה לנו פגישת עבודה.
דוד אמסלם: היה לו שולחן גדול, בערך מטר וחצי, כולו עם הפתקים הצהובים.
דוד אמסלם: הכול מודבק, הוא היה עובר פתק פתק.
דוד אמסלם: הוא היה אומר, 'סיימתי' היה מוריד את הפתק.
דוד אמסלם: זה איש ציבור, באמת איש ציבור.
אורי מקלב: אני לא סתם אמרתי לדוד שהוא יהיה מוכן לשמוע בסבלנות את הסיפור מעסקן שכונתי.
אורי מקלב: הוא אמר 'תשמע, יש לנו בעיות עם העירייה'.
אורי מקלב: שאלתי 'מה הבעיות עם העירייה'.
אורי מקלב: 'אנחנו מחלקים//מוכרים במחיר מאוד מאוד זול תוצרת חקלאית פעם שבוע, באים עם ארגזים והמשפחות באות'.
אורי מקלב: איפה הם עושים את זה, הם עושים את זה בחנייה של בית, מול המכוניות של השכנים שהסכימו.
אורי מקלב: באה העירייה, איך בדיוק מהפיקוח הספיקו, הייתה להם זריזות שלא במקומה, אבל הם הגיעו.
אורי מקלב: אבל מתברר שלא לגמרי העירייה אשמה, הירקנים שגם יקרנים, לא רק ירקנים, הם אלה שמתלוננים.
אורי מקלב: הם חיים מהמשפחות האלה, אנחנו מדברים על אזורי מצוקה.
אורי מקלב: הוא הסביר לי ולא אאריך בנושא הזה, הוא אומר שהם מתלוננים, אנונימיים ולא אנונימיים כדי שלא ירווחו.
אורי מקלב: תראו גם את הפערים, אותה חנות ירקות בכמה היא מוכרת חצילים - - -
דוד אמסלם: נתנו להם דוחות?
אורי מקלב: בוודאי, באו להחרים להם את הסחורה והיינו צריכים להתמודד יחד.
דוד אמסלם: יש פסוק בתהלים מזמור קיט כתוב: "תעיתי כשה אובד בקש עבדך".
דוד אמסלם: הרבי מגור אמר פעם, צריך לקרוא את זה בקש.
דוד אמסלם: שאלו אותו למה, הוא אמר להם אספר לכם את הסיפור: פעם היית שריפה ביער, באו לאריה, אמרו לו, בוא תתקין וועדת חקירה על מה ולמה הייתה לנו שריפה.
דוד אמסלם: כל החיות היו בתור, קרא לזאב ואמר לו 'מה עשית אתמול לא בסדר', הוא אמר לו 'הייתי אתמול רעב, תפסתי איזו אינטילופה ואכלתי אותה', אמר לו 'זו הפרנסה אין מה לעשות'.
דוד אמסלם: כך הוא עבר את כל החיות ולבסוף הגיע לכבש ושאל, 'ואתה מה עשית'.
דוד אמסלם: 'אני אגיד לך את האמת, הכבשה אתמול המליטה טלה רך, אתה יודע עכשיו חורף, אז הלכתי למתבן ולקחתי קצת תבן לכסות אותו'.
דוד אמסלם: 'אה, עכשיו אני מבין למה זה קרה'.
דוד אמסלם: בסוף תופסים את אותו אחד שעושה טוב.
דוד אמסלם: ותפסו אותו עם הדוח.
דוד אמסלם: הפקח מסתובב בכל העיר, ראה רק אותו, עכשיו הגיע לנאשם המרכזי.
אורי מקלב: הם לוקחים מהשטחים מהשדה עצמו, הם מגיעים לקשר ונותנים מחירים מינימליים.
אורי מקלב: לא משנה איך עושים את זה.
אורי מקלב: אי אפשר לבוא לקנות, אתה צריך להירשם קודם עם המחיר שהוא לוקח, אני לא יודע סודר או לא סודר.
אורי מקלב: אבל מה הוא מסביר שעומד מאחורי זה, הוא אמר, תשמע ההבדל אם יש את חלוקת הירקות האלה או שאין, זה רק איזה סוג מרק האימא נותנת לילדים.
אורי מקלב: האם זה מרק איכותי מזין עם אוסף של ירקות או שהמרק דלוח יותר.
אורי מקלב: זו המציאות ולא העניין של כמה.
אורי מקלב: יכול להיות שהן לא נזקקות לסעד, לא נזקקות לרווחה.
אורי מקלב: אלו אנשים שעובדים וזה ההבדל שהם יכולים.
אורי מקלב: זאת האמת.
אורי מקלב: אנחנו גם יודעים שיש פערים חברתיים מאוד גדולים.
אורי מקלב: אנחנו דיברנו על מזון, יושבים ילד האחד ליד השני באותה כיתה, אחד מביא את המילקי ואת כל הדברים היוקרתיים והכי מתפתחים היום וההוא לא זוכה לראות דבר כזה.
אורי מקלב: אני יודע מיהן המשפחות שמחלקות לבן לשניים, לא בהגזמה.
אורי מקלב: חברותיי וחבריי דיברו כאן על הצלת המזון.
אורי מקלב: חלק מהבעיה בנושא הזה היא לא אי רצון של העובדים והחברות.
אורי מקלב: דהיינו, לא מאפשרים להם לתת מזון מחשש שיתבעו אותם שהם מכרו מזון לא איכותי.
אורי מקלב: מי חוסם, מי לא נותן לנו היום לקדם את החוק?
אורי מקלב: המדינה, משרד המשפטים לא מאפשר גמישות בחוק, גמישות שבעל עסק נותן את האוכל שלו בכוונה טובה ומבלי כוונה לתת אוכל מקולקל שהוא מודע לזה, הוא לא יכול להיות נאשם.
אורי מקלב: אנחנו צריכים בוועדה הזאת את הנושא הזה לקידום החוק - - -
איילת נחמיאס ורבין: הצלת מזון.
אורי מקלב: זה החסם.
אורי מקלב: בכנסת הזאת, תדעו כל יום, בעיקר אני רואה את זה בימי חמישי, מגשים עטופים עדיין בניילון הנצמד הזה, כולו רבעי עוף בכמה קומות בתנור, את כל כולו, הוא פותח את הניילון עם סכין וזורק ככה מגשים שלמים לפח.
אורי מקלב: אני שואל אותו והוא אומר לי 'תעזור לי, אני לא יכול לראות את זה, אם הייתי יודע שזה הולך למשפחות היה לי יותר קל'.
אורי מקלב: הוא אומר: 'אני לא יכול, החוק לא מאפשר לי'.
אורי מקלב: עומדים פקחים בתוך הכנסת, פקחי תברואה של הכנסת ורוצים לראות שהוא משמיד אותם.
אורי מקלב: אנחנו חייבים כאן לקדם את החוק הזה.
<נאוה רוזנפלד: אני נאוה רוזנפלד ואני דיאטנית.
<נאוה רוזנפלד: אני רוצה להגיד בהמשך לדברים שאתה אמרת שיש טוענים שאין רעבים בישראל, רואים שכל ילד רביעי בישראל הוא בעודף משקל, זה כאילו דבר והיפוכו.
<נאוה רוזנפלד: אבל מה שקורה הוא שילדים רבים הם עם עודף משקל ותת-תזונה בגלל שהארוחה שלהם כל כך דלה.
אורי מקלב: הם אוכלים לחם.
<נאוה רוזנפלד: בדיוק וזה משהו שאנחנו צריכים לקחת בחשבון
אורי מקלב: בעתיד אנחנו נשלם על כך יקר על אותו ילד.
דוד אמסלם: תודה רבה רבותיי.
דוד אמסלם: כם אני רוצה שניים-שלושה משפטים בנושא הזה.
דוד אמסלם: באמת הנושא הזה קרוב לליבי, הוא מטריד אותי ולא בגלל הדיון היום, זה לא מהיום.
דוד אמסלם: אני הרבה שנים מלווה משפחות באופן אישי בנושא של ביטחון תזונתי.
דוד אמסלם: אני חושב שאתם עושים עבודת קודש.
דוד אמסלם: אני בכלל חושב שבהרבה נושאים שאני נתקל בהם יש אזרחים טובים שלוקחים את התפקיד של המדינה.
דוד אמסלם: זה התפקיד של המדינה, המדינה אחראית על אזרחיה ובראש הראשונה התזונתי.
דוד אמסלם: לפני הביטחון שלהם קודם כל התזונה.
דוד אמסלם: אם הבנאדם לא יאכל הוא ימות, אם לא יהיה לו ביטחון הוא אולי עוד יחיה, אבל אם הוא לא יאכל בוודאי הוא ימות.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שזה דבר מאוד מאוד בסיסי וזו אחריות של המדינה.
דוד אמסלם: אלא מאי, אתה צודק ערן, יש נושאים שהציבור, המדינה לא אוהבת להתעסק איתם, הם נמצאים בחצר האחורית.
דוד אמסלם: זה נושא של המזון, נושא של הקשישים, הנושא של הילדים המוגבלים, נושא המוגבלים עצמם, זה אי שם מאחור, 'שבו אל תדברו על זה'.
דוד אמסלם: אני מצדיע לכם, לכל הארגונים, ישבתי איתך ואתה פרסת בפניי אתמול-שלשום את הנושא שלכם.
דוד אמסלם: אני מסתכל על החומרים כדי לקדם אותם ברמה הטקטית המקומית, אבל ברמה האסטרטגית אני חושב שיש כאן הזדמנות.
דוד אמסלם: אני חושב שכדאי שאתם תביאו אלינו כדי שנקדם.
דוד אמסלם: לאן אני מושך, תראו, היום יש כנסת ישראל שיש בה, אתה יודע יש יתרונות וחסרונות בהרכב הנוכחי, אבל יש גם הרבה תקווה.
דוד אמסלם: יש הרבה אופציה לשינויים, באמת אמתיים וגם זו הזדמנות.
דוד אמסלם: אני הייתי מציע לכם בנושא הזה, דרך אגב בהקשר הזה ובכלל בנושאים האזרחיים אין אופוזיציה קואליציה, אלו אנשים וכל אחד מתחבר ברמה האישית שלו.
דוד אמסלם: אני הייתי מציע שתשבו ותארגנו הצעת חוק.
דוד אמסלם: אני מאמין רק בחוקים, אני לא מאמין ברצון טוב כזה או אחר, זה טוב, מחר בא שר שאוהב עניים אז אין בעיה, הוא מתחלף בשונא עניים אז הוא מוריד להם.
דוד אמסלם: יש הזדמנות להסדיר את הנושא הזה חוקית.
דוד אמסלם: בואו תשבו, אני מתחבר עם מה שאמר הבחור לגבי "השומרוני הטוב" וגם לאיסור השמדת מזון, אבל המדינה צריכה אתכם בסופו של דבר.
דוד אמסלם: אני גם מאמין בהיבט הקהילתי בעניין זה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שצריך לתפור משהו הוליסטי.
דוד אמסלם: שבו ביניכם, תגישו לי הצעת חוק כזאת.
דוד אמסלם: אני מבטיח לכם שאני אקדם אותה.
דוד אמסלם: <קריאה:> יש כבר הצעת חוק.
דוד אמסלם: אז תביאו לי אותה.
דוד אמסלם: <קריאה:> אני חושב שהיא עברה את וועדת שרים.
דוד אמסלם: <קריאה:> זו הצעה חלקית, היא לא פותרת את הבעיה הוליסטית.
דוד אמסלם: צריך לקחת את כל הסיפור הזה ולתפור חבילה שלמה.
דוד אמסלם: מצד אחד יש את הסיפור שאמרת שיש את "השומרוני הטוב" ומצד שני דיר באלק לזרוק את המזון.
דוד אמסלם: מכאן הגיע המזון אליך.
דוד אמסלם: אישית אני חושב שהמדינה צריכה לתרום את חלקה.
דוד אמסלם: הנה סתם דוגמה מעשית, יש לי חבר שזה כל עיסוקו.
דוד אמסלם: הוא קם בבוקר, כבר שלושים שנה הוא מתעסק עם החבר'ה האלה.
דוד אמסלם: יש ארגון בארה"ב שבעצם מביא לארץ עשרות מיליוני שקלים כל שנה.
דוד אמסלם: בא למדינה אמר להם: 'חבר'ה אני מחלק 25 אלף מנות מזון ביום.
דוד אמסלם: אני מתחייב לפי רשימות שלכם, אתם קובעים ולא אני.
דוד אמסלם: אני מביא 30 מיליון שקל, בואו תשתתפו איתי ב-3 מיליון לוגיסטיקה'.
דוד אמסלם: עד עכשיו ויכוחים.
דוד אמסלם: הוא אומר 'אני מביא 30 מיליון לרשימות של משרד העבודה, לא שאני מחלק לאנשים שלי, לשכנים, רק לפי רשימות מסודרות'.
דוד אמסלם: אני אספר סיפור יותר גדול, אתה תשתגע, הקים הבחור מרכז לוגיסטי בבאר טוביה, ענק.
דוד אמסלם: כמה שנים הוא לא שילם ארנונה.
דוד אמסלם: השנה אמרו לו: 'תקשיב, אתה לא יכול, צריך לשלם ארנונה'.
דוד אמסלם: שאל: 'למה'.
דוד אמסלם: אמרו לו: 'אם אתה היית מחלק רק לבאר טוביה אתה פטור, אבל אתה מחלק לכל המדינה, אתה חייב'.
דוד אמסלם: עכשיו הגשתי הצעת חוק לשינוי בנושא הזה.
דוד אמסלם: רבותיי, אני רוצה לסכם.
אורי מקלב: זה לטובת תושבי העיר.
אורי מקלב: יד שרה גם - - -
דוד אמסלם: לא מספיק שאתה תורם לכל המדינה ולא רק לעיר שלך, עוד מענישים אותך.
דוד אמסלם: אתה מבין.
דוד אמסלם: אני אומר שכאן יש הזדמנות, ערן וכל הארגונים, אני לא רואה מישהו במדינה, אני לא רואה את אגף העבודה והרווחה לוקח את היוזמה הזאת כי אז הוא יצטרך להביא כסף והוא לא רוצה.
דוד אמסלם: אני מציע, תכינו לי ,לוועדה איזו הצעת חוק שתהייה קצת יותר כוללת.
דוד אמסלם: אני מבטיח שאני אקדם אותה מבלי קשר לכמה היא עולה.
דוד אמסלם: שוב, באמת תודה רבה.
דוד אמסלם: שאפו לכם.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא חיזוק בטחון הפנים בישוב מרחבים ובישובי עוטף עזה.
דוד אמסלם: קיבלתי פנייה משי ומערן בנושא הזה, גם עשיתי שם סיור אצלם והייתי מבקש להעביר להם את זכות הדיבור ואחרי זה נשמע את יורם ונסכם מה שנסכם.
דוד אמסלם: בבקשה, שי.
<שי חגג': בוקר טוב.
<שי חגג': אני קודם כל מודה לך על הדיון הזה.
<שי חגג': אני רוצה לפתוח דווקא בכמה מילים טובות לחברה פה, כחולי המדים, גם על הימים שהם עוברים בימים אלה, וגם הרגשתי קצת לא נוח עם קיום הדיון בימים האלה ובלהטריח את האנשים האלה, אבל זה כבר נקבע.
<שי חגג': חשוב לי להגיד שהדיון הוא לא נגד משטרת ישראל.
<שי חגג': אנחנו מאותו צד.
<שי חגג': בסופו של דבר, אנחנו רוצים שיהיה ביטחון אישי לתושבים שלנו.
<שי חגג': בכמה מילים רקע: המועצה האזורית מרחבים, תפתחו בדפים שחילקנו, בדף השני יש מפה.
<שי חגג': אנחנו בעצם מוקפים ביישובים שהם ישובים של בני מיעוטים.
<שי חגג': השטח של מועצה אזורית מרחבים הוא 580,000 דונם, שטח ענק שנמצא באחריותי.
<שי חגג': יש את רהט, אבו בסמה, שבט טראבין, והכי גרוע זו הגדר הפרוצה באזור חברון, שכולם יודעים עליה ונכנסים משם 2,500 עד 3,000 שב"חים מדי שבוע.
<שי חגג': זה נתונים של המשטרה.
<שי חגג': צרפנו פה גם נתונים על העבירות, גם משנת 2014 ומשנת 2015 זה עד ספטמבר 2015.
<שי חגג': עכשיו תבינו, אנחנו גרים במושבים.
<שי חגג': במושבים, כשיש פריצה, הילד שיורד מההסעה באוטובוס הצהוב לא נכנס הביתה.
<שי חגג': הוא פוחד.
<שי חגג': הוא יושב בתחנת האוטובוס.
<שי חגג': אני יכול להראות לכם עשרות דוגמאות.
<שי חגג': אם תפתחו בהמשך תראו כתבה בעיתון של מושב קלחים לדוגמא, שכל בית שני נפרץ שם.
<שי חגג': פשוט מדהים.
<שי חגג': זה מעיתון ידיעות אחרונות.
<שי חגג': עכשיו תגידו לי איך אנחנו יכולים להמשיך להתנהל בצורה הזאת?
<שי חגג': אני מבין שלמשטרה אין כוח אדם.
<שי חגג': הכי גרוע, עכשיו גייסו 16 פלוגות של מג"ב, העלו את כולם לירושלים ולערים.
<שי חגג': את הסיור הכפרי שלי העלו לירושלים, שזה בסדר, אבל בפועל השאירו אותי חשוף.
<שי חגג': גם אצלי יש קבלנים שבונים, בני מיעוטים שבונים, בתי ספר שנבנים, גני ילדים.
<שי חגג': בסופו של דבר אני צריך לבצע את הפעולות האלה בחוסר משאבים.
<שי חגג': ומה שחשוב להבין זה, שבמקומות שהצלחנו לשים מרכיבי ביטחון, רמת הפשיעה ביישובים האלה ירדה לאפס.
<שי חגג': כשאני מדבר על מרכיבי ביטחון, אני מדבר על שערים, אני מדבר על מצלמות, על גדרות או טרסות, וגם אנשי המשטרה יגידו לנו שבעצם הפריצה היא זו שקוראת לגנב.
<שי חגג': היישובים שלנו פרוצים.
<שי חגג': אנחנו לא נחשבים קו עימות.
<שי חגג': אנחנו שבעה קילומטר ומאה מטר מהעודף וכמובן שמה שהעוטף מקבל אנחנו שמחים על כך ומגיע להם, אבל אנחנו 100 מטר משם, לא מקבלים שום תקציב שקשור לעניין של מרכיבי ביטחון.
<שי חגג': אז אני לא יודע איך, אבל מדינת ישראל צריכה לתת את הדעת על זה.
<שי חגג': מועצה אזורית מרחבים היא מועצה קטנה, שלא יכולה לתת פיתרון מתקציבה השוטף, ולכן אני חושב שהמשרד לביטחון פנים צריך להיות פה ולמצוא את הפתרונות ולתת לנו כלים להתמודד עם המצב הזה.
דוד אמסלם: שי, המיגון של היישובים עצמם מתבצע מאיזה תקציב היום?
<שי חגג': מה שביצענו למשל במבועים, שהייתה שם איזו שהיא בעיה בשנה שעברה, ביצענו מתקציב שוטף, וזה כסף שאין לנו.
<שי חגג': ממש ככה.
<שי חגג': עכשיו תראו, אני יכול להשקיע בחינוך, אני יכול להשקיע בכיכרות, בתשתיות.
<שי חגג': בסופו של דבר, אם אין ביטחון אישי לתושבים, לא עשינו כלום.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לפתח את האזור, לקדם אותו, שאנשים יבואו לגור ולרצות לגור אצלנו, אבל אם מטר ממני יושבת טראבין ואני לא סוגר לפחות את היישובים, או רהט, או אבו בסמה, או חברון, אז זה פשוט בדיחה רעה.
דוד אמסלם: אני באמת חושב שהמפתח נמצא במשרד לביטחון פנים.
דוד אמסלם: הוא צריך להכניס אותנו לתכנית עיר ללא אלימות, הוא צריך לתקצב אותנו במיידי, בדברים שיכולים לתת לנו פתרונות, וזה לא הרבה כסף.
דוד אמסלם: מצלמות, שערים, זה לא בשמיים.
דוד אמסלם: שער ליישוב עולה 70,000 שקלים.
דוד אמסלם: זה לא בשמיים.
דוד אמסלם: חלק מהיישובים כבר מיגנו.
דוד אמסלם: באמת, אם יש כוונה טובה, אפשר בתקציב לא גדול לפתור לנו את רוב הבעיה.
דוד אמסלם: שי, תודה רבה.
דוד אמסלם: תמיר, בבקשה.
<תמיר עידאן: אני לא אחזור על דברים שנאמרו, אני אוסיף בקצרה.
<תמיר עידאן: קודם כל באמת הקשר שלנו עם משטרת ישראל ועם מג"ב הוא קשר הדוק, אדוני יושב הראש, ממש.
<תמיר עידאן: הוא קשר חברי, של משפחה.
<תמיר עידאן: אנחנו עובדים כל הזמן בשיתוף פעולה, לא רק במלחמות.
<תמיר עידאן: במלחמות כולם ככה באו והיה מאד נחמד, אבל זה נגמר.
<תמיר עידאן: גם ברמות הכי גבוהות, כמו יורם, אנחנו באמת בקשר מאד הדוק ואומרים תודה רבה על מה שהם עושים.
<תמיר עידאן: אצלי המועצה, כמו שאתה יודע, עושים את הגדר באמצע, שמונה יישובים יושבים שם ומקבלים את כל מרכיבי הביטחון – גדר, שער, תאורה, דרך, מצלמות, 101%, ושמונה יישובים שיושבים פה, בשולחן המליאה, מקבלים אפס.
<תמיר עידאן: ואז אתה עושה סדר עדיפויות.
<תמיר עידאן: בא אלי מושב שיבולים ואמר לי תקשיב, אני לא רוצה גן משחקים, לא רוצה הצללות, לא רוצה כלום.
<תמיר עידאן: אני רוצה שערים.
<תמיר עידאן: אמרתי לו – נשתדל שיהיה גם וגם.
<תמיר עידאן: עשינו איזה מטצ'ינג, עשינו להם שערים.
<תמיר עידאן: ביישוב הזה היו פריצות כמעט כל יום בשעות הצהריים, לא בלילה.
<תמיר עידאן: בשעות הצהריים.
<תמיר עידאן: משאית נכנסת ברוורס.
<תמיר עידאן: באמצע היום אתה רואה משאית.
<תמיר עידאן: אתה חושב מישהו עובר דירה.
<תמיר עידאן: ראינו את המשאית, אבל לא האמנו, בשתים עשרה בצהריים מרוקנים בית.
<תמיר עידאן: מרוקנים בתים.
<תמיר עידאן: שמנו שני שערים.
<תמיר עידאן: אפשר להיכנס ליישוב.
<תמיר עידאן: אפס גניבות.
<תמיר עידאן: באו היישובים מסביב ואמרו – גם אנחנו רוצים שערים.
<תמיר עידאן: אמרתי להם תראו, אבל זה מטצ'ינג מהיישוב, זה במקום.
<תמיר עידאן: לא מעניין אותם.
<תמיר עידאן: אז עשינו עכשיו עוד שער פה ושרשרת, עוד שער פה, אבל אנחנו מוצאים את עצמנו באיזה שהוא מבול כזה של בקשות, עם מבול של גניבות, והתקופה שיש היום היא עוד מוסיפה אש על המדורה, כי פועלים מסתובבים בתוך השכונות.
<תמיר עידאן: יש פועלי בניין, פועלים שבונים גני משחקים, אז איפה שאפשר, ככה עשינו את המיונים שצריך, אבל אנחנו לא מצליחים להשתלט.
<תמיר עידאן: במלחמה, ואני חוזר למלחמה, היה משרד ביטחון הפנים אצלנו לא פעם ולא פעמיים והעלינו את הסוגיה הזאת.
<תמיר עידאן: זה היה מאד נחמד אז להגיד, תראה, על כמה מדוע?
<תמיר עידאן: אמרתי לו תראה, לפי האומדן שלי, טרסות, לא רוצה גדר, דרך, תאורה.
<תמיר עידאן: טרסה מסביב ליישוב ואדמה, שער בכניסה ומצלמה, לכל היישובים ביחד 700,000 שקלים, 600,000 שקלים ואני מוכן להשתתף.
<תמיר עידאן: זה הכל?
<תמיר עידאן: כן.
<תמיר עידאן: זה הכל.
<תמיר עידאן: מיד, אנחנו נסדר.
<תמיר עידאן: נגמרה המלחמה, ויורם שמע חלק מהדברים, נגמרה המלחמה גם נגמרו ההבטחות.
<תמיר עידאן: רצתי, מאז אני מחפש, כותב מכתבים, אפילו לא מקבל תשובות.
<תמיר עידאן: הוא היה בפגישה.
<תמיר עידאן: לא רציתי להגיד שהוא היה, אבל אולי הוא יספר לך בעצמו.
<תמיר עידאן: בסוף נשארו עם מצב שהוצאנו מהשוטף ועשינו פה שער, שם שער.
<תמיר עידאן: מוכח שאיפה ששמים זה נגמר, אבל מישהו חייב לבוא לעזור לנו.
<תמיר עידאן: מאד מאד קשה לנו כרשויות קטנות, בלי הרבה אמצעים.
<תמיר עידאן: כי אם היה לי כסף, אדוני יושב הראש, לא היינו באים לפה.
<תמיר עידאן: אנחנו לא רוצים להתחנן על הקטנות האלה, וזה קטנות.
<תמיר עידאן: היינו עושים, גומרים ומתקדמים קדימה.
<תמיר עידאן: ואנשים כתבו לי וגם כתבו לשי, תעזוב אותנו, גם לא רוצים חינוך.
<תמיר עידאן: סגור את היישובים.
<תמיר עידאן: סגור את היישובים קודם כל.
<תמיר עידאן: אז תשקיעו לא בתרבות, לא במסיבות, לא רוצים כלום.
<תמיר עידאן: אתה יודע, כשאתה רוצה להביא אנשים לדרום, לפריפריה ולמטר מהעוטף ולהגיד כל הזמן צמיחה דמוגרפית ולא לתת להם ביטחון אישי אפילו, אני חושב שאנחנו קצת נופלים בדבר הזה.
<תמיר עידאן: העניין שאמר שי לגבי מג"ב הוא נכון.
<תמיר עידאן: גם אצלי הפלוגה עברה לירושלים.
<תמיר עידאן: יש פה עוד אנשים חוץ מירושלים.
<תמיר עידאן: צריך לראות איך פותרים גם את הסיפור הזה.
<תמיר עידאן: אז תודה על ההזדמנות להשמיע את הדברים.
<תמיר עידאן: אני מדבר פה גם בשם ראשי רשויות אחרים שנמצאים באזור ולא נמצאים פה וחבל שהם לא פה להשמיע את הקול, ואני חוזר על הבקשה שביקש שי, שהמשרד לביטחון הפנים, כמו שבמלחמה הוא ידע להגיד שיש כוונות טובות.
<תמיר עידאן: ויותר מזה אדוני, אמרו שמכינים תכנית עכשיו לכל הארץ, של לטפל בדבר הזה.
<תמיר עידאן: אבל עם תכניות אנחנו יודעים, עם כל הוועדות האלה – ועדות היגוי ותכניות וזה, הדברים לוקחים 400 שנה ובינתיים התושבים עוזבים את האזור.
<תמיר עידאן: תודה.
<שי חגג': ברשותך, אני רק רוצה לקרוא SMS שקיבלתי השבוע מתושבת וצרפתי את זה, רק כדי להבין את התחושה של התושבים (זה נמצא בסוף): "שי ערב טוב.
<שי חגג': שנית זנזורי מניר עקיבא.
<שי חגג': הבנתי שהייתה לך ישיבה היום בכנסת" (היא חשבה שביום ראשון הייתה הישיבה).
<שי חגג': "במושב פרצו הלילה שוב לשכנים, כשהם בבית עם ילדים קטנים.
<שי חגג': מדובר בערבים.
<שי חגג': בתקופה כזאת אין לדעת מה עוד יכול לקרות מעבר לגניבת רכוש.
<שי חגג': מאז הפריצות אצלי אני חולה ולא מצליחה לחזור לתפקוד נורמאלי.
<שי חגג': כולם במושב כבר הבחינו שאני בהסגר ולא יוצאת מהבית.
<שי חגג': תוך יומיים מהפריצה בניתי גדרות, שערים, מצלמות, אזעקה וגם רועה גרמני ועדיין אני רועדת בלילות ולא מתפקדת בעבודה.
<שי חגג': הבנים שלי, שניים, ישנים איתי מאז ועד היום במיטה.
<שי חגג': עברו כבר חודשיים וחצי.
<שי חגג': בזמן שאני משתדלת להבריא, המצב במדינה מחמיר וכל לילה-".
<שי חגג': אני פשוט צילמתי את זה מהווטסאפ.
<שי חגג': אני אמשיך: "אני לא יכולה להמשיך ככה.
<שי חגג': עשיתי והבאתי כל מה שאני יכולה כדי למגן, אבל השביל - - -".
<שי חגג': בקיצור, "אם לא ניצור שום תעלה באדמה או לא נייצר גבעה שתמנע את הכניסה למושב בקלות כזאת, כי גם כשהשער יהיה סגור, כשזה יקרה, זה לא יקרה עליהם כלל, כי הכניסה דרך השביל אל ביתי קלה והבריחה ממנו כן.
<שי חגג': אני מבקשת, מתחננת, לא יכולה להמשיך ככה יותר.
<שי חגג': תעשה משהו מיד כדי לסגור ולהגביל את הגישה.
<שי חגג': הייתי נוהגת לרוץ מדי ערב, הספורט חלק בלתי נפרד ממני ועכשיו אני לא מסוגלת לצאת.
<שי חגג': שי, אשמח להראות לך פיזית כמה קל - - -".
<שי חגג': אני פשוט מדלג: "השמירה של התושבים הופסקה.
<שי חגג': לא עמדו בזה.
<שי חגג': חייב להתייחס לביטחון התושבים לפני כל מסיבה, חוג, או רווחה אחרת".
<שי חגג': זו תושבת מניר עקיבא, השבוע.
<שי חגג': אני אראה לך את זה בווטסאפ שלי.
<שי חגג': ויש לי כאלה, אם תיכנסו לפייסבוק שלי, עשרות של תושבים שמתחננים לסיפור הזה.
<שי חגג': תודה.
דוד אמסלם: מאה אחוז, שי.
<תמיר עידאן: אדוני יושב הראש, שי גנב עוד מילה.
<תמיר עידאן: ברשותך אפשר עוד מילה אחת?
דוד אמסלם: אנחנו מדברים פה בדיון פתוח.
<תמיר עידאן: לפני שלושה שבועות קיבלתי הודעה שיש כנראה רצח באחד הבתים.
<תמיר עידאן: הגענו למושב שרשרת, מצאנו בכניסה לבית שלולית דם ענקית ואישה צורחת לשמיים.
<תמיר עידאן: לא הבנו.
<תמיר עידאן: אתה יודע.
<תמיר עידאן: כל הקירות מכוסים בדם.
<תמיר עידאן: מתברר בסוף שניסו לפרוץ, הכלב בא, שחטו אותו בכניסה לבית.
<תמיר עידאן: שחטו אותו.
<תמיר עידאן: מצאנו אותו מאחורי הבית תלוי על איזה-, זרקו אותו שם.
<תמיר עידאן: אבל הפס הראשוני היה – רצח.
<תמיר עידאן: זאת אומרת, אתה יודע, מי חושב ששחטו כלב?
<תמיר עידאן: כל הבית מלא דם.
<תמיר עידאן: הקירות, שלולית ענקית של דם.
<תמיר עידאן: זה גרם להיסטריה מטורפת.
<תמיר עידאן: אחרי זה מה שקרה עם זה, זה ששבועיים היה מכבש לחצים עלינו, ואנחנו סופגים את הכל, אבל זה רק ממחיש עד כמה הדברים הם באמת רגישים וכואבים.
דוד אמסלם: תודה תמיר.
דוד אמסלם: חיים, אתה רוצה לומר כמה מילים לפני שאני מעביר ליורם את זכות הדיבור?
חיים ילין: אני חושב שגם הם הולכים לוועדת כספים.
חיים ילין: יש לו"ז צפוף.
חיים ילין: קודם כל ברוכים הבאים למקום העבודה החדש שלי, ותודה על הדיון, דוד, באמת.
חיים ילין: לעניין.
חיים ילין: אין לי יותר מדי מה להגיד, כי אנחנו מכירים את האזור מצוין.
חיים ילין: רק דבר אחד בסופו של דבר צריך לעשות.
חיים ילין: אני זוכר שכל פעם שהיו עושים מבצעים באשכול ובאזור צאלים, אז הפשיעה הייתה יורדת למקום אחר.
חיים ילין: זאת אומרת אין לך עקום בדבר הזה.
חיים ילין: כאילו, זה צריך מנגנון סגור ואיכפתיות מכל מפקדי התחנה, שבסופו של דבר השילוב יחד עם מג"ב שם יכול לעשות את הדברים.
חיים ילין: תראו, אני התרעתי על זה כבר תקופה מאד ארוכה, עוד כשהתחילו לבנות את הגדר במצרים.
חיים ילין: אמרתי בסוף הגדר הזאת מצד אחד תביא הרבה ביטחון, אבל היא גם תוריד את ההכנסות של המבריחים ושל כל הפשיעה במיליוני שקלים, לא יעזור כלום, והם יחפשו אפיקים אחרים.
חיים ילין: ואת האפיקים האחרים אנחנו רואים איפה הם מוצאים.
חיים ילין: מקולטי שמש, והנגב מלא בתחליפי חשמל, באנרגיה ירוקה.
חיים ילין: אז זה כניסה לבתים ותחושת ביטחון.
חיים ילין: אני לא מדבר על הטרור, בסדר?
חיים ילין: עזבו.
חיים ילין: אנחנו מערבבים וזה יוצא עכשיו והדיון הזה כבר מזמן היה צריך להתקיים.
חיים ילין: אבל תחושת הביטחון בתקופה כזאת היא מכופלת.
חיים ילין: גם הטרור וגם התחושה שכל אחד יכול להיכנס הביתה.
חיים ילין: אני יודע איזו עבודה אתם עושים, המשטרה.