GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: עכשיו, יש תמיד מקרים חריגים שהם בעייתיים, החריגים הם בעייתיים לטיפול, הלוואי שלא היו, אנחנו רוצים להסדיר את המצב, היות שבעצם שר האוצר הוא, כמו שאמרתי, אומר 'אם יהיו נושאים חריגים', אם אני הייתי במקומו זה מה שהייתי אומר, 'אז אל תחזירו לי חזרה, נבוא וזה', אז אנחנו אומרים בסדר.
דוד אמסלם: את באה ואת אומרת בוא נשים אותם - - -
זוהיר בהלול: למה להשאיר את הסמכות בידי השר?
זוהיר בהלול: שר זה תפקיד פוליטי.
דוד אמסלם: כל הסמכויות אצלו.
דוד אמסלם: גם הסמכות היום אצלו.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש, אני זרמתי איתך - - -
<קריאה: האפשרות הזאת קיימת, מה שגברתי - - -
דוד אמסלם: אתה רוצה שנוציא את כל הסמכויות מהממשלה ונעביר אותן לאן, אלינו?
זוהיר בהלול: לא, בנקודה הספציפית הזאת.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש, אני זרמתי איתך ששר האוצר רוצה להשאיר בידיו, נניח, בסדר, זה לא הכלל, זה היוצא מן הכלל, למען מקרים שאנחנו כרגע לא יכולים לצפות.
תמר זנדברג: הבעיה שעדיין להשאיר בתחום הרשות השכנה, הוא בדיוק - - -
דוד אמסלם: בוא ניתן סתם דוגמה שעולה לי בראש.
דוד אמסלם: הרי יש היגיון, אם תהיה לו סיבה עם היגיון אז הוא יעשה אותה.
דוד אמסלם: סתם דוגמה, אני רוצה לתת איזה שהיא המחשה, אני לא יודע אם היא מציאותית או לא, בואו נחשוב שיש איזה שהוא מגזר שהוא מגזר נגיד ערבי כולו ויש שם יישוב אחד יהודי והוועדה שם או לא יודע מה לא מבינים במקוואות, הם אומרים לו 'אתה יודע מה?
דוד אמסלם: יש רשות יהודית לידך, יכול להיות שנחריג אותך בנושא - - -'.
דוד אמסלם: זה נשמע לי הגיוני.
תמר זנדברג: לא, זה לא בעיה - - -
דוד אמסלם: אבל אני מבזבז זמן.
דוד אמסלם: שמענו את ההערה שלך, לדעתי לא הבנתי אותה עד העומק, אבל אם תרצי שנצביע עליה נצביע עליה אחרי זה.
<קריאה: אני יכולה לתת דוגמאות מהשטח, שאולי יסבירו קצת את הסעיף הזה.
<קריאה: אני ממינהל התכנון, מרכז את הנושא - - -
דוד אמסלם: אבל דוגמה אחת וזהו.
<קריאה: שתי דוגמאות קטנות.
<קריאה: אני מרכזת את הנושא של שינוי מרחבי תכנון.
<קריאה: לא תמיד כשעושים שינוי של גבול שיפוט מתייחסים לתחום של תכנית מתאר מקומית, ולפעמים תחומי שיפוט יכול לבוא כחלוקת הכנסות, זה יכול לבוא בגלל תוואי שטח וכשרוצים להתאים מרחב תכנון, את הגבול של הוועדה המקומית, יתאימו אותה לתכנית, כדי שיוכלו להוציא היתרי בנייה.
<קריאה: אז זה שינוי קל, שלא תמיד נכון להתאים לו גבול שיפוט ואולי צריך לעשות קודם שינוי של גבול השיפוט.
<קריאה: אז השר ירצה לבחון את זה.
<קריאה: זה מצב שהוא קל והוא טכני.
<קריאה: אז לא תמיד נכון להתאים ישירות וצריך לבדוק.
<קריאה: מצב שני זה שאם יש תכנון של פרויקט לאומי.
<קריאה: קודם כל שטח גלילי זה אומר שזה באחריות של המחוז וזה באחריות של מינהל התכנון, אז לא כל דבר נכון שעכשיו ייכנס לתחום אחריות של מינהל התכנון, אז אולי אפשר להוציא משהו מתחום של ועדה מקומית לתחום של שטח גלילי.
<קריאה: אז יש מקומות שזה נכון שהם יהיו מבחינה מוניציפאלית כן בתחום של הרשות, למשל הקמה של נמל, פרויקט שהוא בינלאומי, כן נכון שהמדינה תלווה את זה מבחינה תכנונית עד להקמה שלו, אבל מבחינה פונקציונאלית הרשות יכולה לבוא ולתת לו שירותים.
<קריאה: אז זה אומר שלזמן מוגבל זה כן נכון שזה יהיה מבחינה מוניציפאלית ולא תכנונית וזה כן משהו שהוא חריג.
<קריאה: הוא פרויקט בינלאומי, אולי זה לא נכון שרשות מקומית תלווה את התכנון שלו.
<לירון אדלר: אני קוראת את הסעיפים של איחוד וחלוקה, זה פסקה (4) בעמוד 6 למעלה.
<לירון אדלר: (מקריאה): (4) סעיף 122, פסקה (1) – תימחק.
<לירון אדלר: וסעיף 7.
<לירון אדלר: בעמוד 9.
<לירון אדלר: (מקריאה): "תחולה.
<לירון אדלר: 7.
<לירון אדלר: סעיף 122 לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965, כנוסחו בסעיף 5(4) לחוק זה, יחול לגבי תכנית שהופקדה החל מיום תחילתו של חוק זה; לעניין זה "תכנית" – תכנית מתאר מקומית ותכנית מפורטת כמשמעותן בחוק התכנון והבנייה התשכ"ה-1965.
דוד אמסלם: תומר, תסביר לנו מה הבקשה.
<תומר רוזנר: כדאי שהם יסבירו כי אני מתנגד לזה.
<ערן ניצן: אנחנו הרי בחנו ביחד את כל תהליכי התכנון הארוכים והמורכבים בישראל.
<ערן ניצן: זה עוד אחת מהתחנות, תהליכי האיחוד והחלוקה, היא הרבה פעמים לוקחת זמן רב מאוד והתלבטנו עם כל הגורמים המקצועיים איך אפשר לשכלל ולייעל, אז חשבנו להעניק עוד דרגות חופש לוועדות המחוזיות או המקומיות באישור תכניות האיחוד והחלוקה, כי בעצם אתה מסיר מהם מגבלה.
<ערן ניצן: היום הצמידות הפיזית היא סוג של מגבלה.
דוד אמסלם: אבל זה נשמע לך הגיוני?
דוד אמסלם: הרי בסוף יש בן אדם שהקרקע שלו.
דוד אמסלם: אתה רוצה לבנות בתים, אבל הקרקע שלי.
דוד אמסלם: תקנה אותה אתה, תעשה מה שאתה רוצה, תפקיע אותה, אבל זה נשמע לך הגיוני שאם בן אדם פה קנה, זה הקרקע שלי, אתה באת באיחוד וחלוקה, הורדת לי בסוף 30%, אין בעיה, 40%, אבל נראה לך סביר שבסוף אתה תיתן לי את ה-60% כאן ויבוא מישהו אחר ותיתן לו אותם פה?
דוד אמסלם: זה נשמע לך הגיוני?
<ערן ניצן: אני אסביר.
דוד אמסלם: זה נשמע לך צודק?
<ערן ניצן: אז אני אסביר.
<ערן ניצן: אנחנו לא שוללים את היכולת לתת ליד המקום הפיזי, אנחנו רק אומרים שהעיקרון על זה לא יהיה זה שמנחה.
<ערן ניצן: כשיש לך 100 בעלים - - -
דוד אמסלם: לא, אז אתה לא מבין מה זה איחוד וחלוקה.
<ערן ניצן: כשיש לך 100 בעלים ואתה צריך לעבוד איתם על שווי אז המיקום הפיזי, הקרבה הזאת לים, או המרחק ממקום אחר, הם אלה שמקשים בסוף על גיבוש התכניות.
דוד אמסלם: לא, אני אסביר לך.
דוד אמסלם: תכנית חלוקה בסופו של עניין, מה הרעיון שבה?
דוד אמסלם: אתה מתכנן את כל תא השטח, לפי התכנית, אתה אומר 'אני בא מעיקרון תכנוני, לא אכפת לי בעלויות', ואז אחרי שאתה גמרת את התכנון אתה אומר, 'עכשיו אני אעשה חלוקה מחדש לקרקעות'.
<ערן ניצן: לפי שווי.
<תומר רוזנר: אם אתה כלכלן זה שווי.
דוד אמסלם: לא, עזוב שווי.
דוד אמסלם: אני עכשיו אמור לקחת מכל אחד, נניח שאני אמור לקחת מכל אחד עד 40%, אני אומר לו 'אדוני, היה לך דונם, תקבל 600 מטר'.
דוד אמסלם: אני בוודאי אבוא קודם כל לקרקע שלך.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני יכול לקחת לך את כל - - -
<ערן ניצן: אתה לא תקבל 600 מטר כשיש לך בניין ליד.
דוד אמסלם: לא הבנת, אני יכול לקחת ממך את כל הדונם שלך אם העיקרון התכנוני מבקש את זה.
דוד אמסלם: נגיד עכשיו הכביש עובר כאן, על כל הדונם שלך, זה כל העיקרון של איחוד וחלוקה, אז אני מנסה לסדר לך ליד, אבל למה אתה נכנס לזה?
דוד אמסלם: שאלה נכסית, עזוב אותך יש שמאים, לא שמאים, כן שמאים, עזוב - - -
<קריאה: לא, רק שמאים עושים את זה, אדוני.
דוד אמסלם: אני צוחק, בוודאי, אבל אני אומר, בסופו של עניין זה גם טיפשי, זה גם לא חכם וגם לא צודק.
<ערן ניצן: תן לנו להגן עוד על התזה הזאת.
<צחי דוד: טיפה להרחיב.
<צחי דוד: קודם כל מה שאמרת הוא נכון, אבל אני אנסה לחדד כמה נקודות למה בכל זאת הלכנו על המהלך הזה.
<צחי דוד: אחת, בהרבה מאוד תכניות אנחנו כבר לא ב-30% ו-40%, אנחנו ב-70% הפקעה לצרכי ציבור.
<צחי דוד: אם ניקח לדוגמה את תכנית שדה דב, כמעט 70% ממנה שטחים לא סחירים, שטחים ציבוריים, ולכן ההגנה הזאת ניתנת רק לחלק מאוד מסוים.
<צחי דוד: ברגע שזה המצב, ברגע שזה המצב, שחלק גדול מהשטחים הולך לייעוד ציבורי והזכויות ניתנות לגובה, אז נוצרת השפעה לא טובה על ההליך התכנוני.
<צחי דוד: כי אני רוצה להיות קרוב לאיפה שהייתי אז אני אנסה להגיד שאת הפארק, או את הפארק החופי בתכנית מסוימת יעשו לא במקום א' ולא במקום ב', כדי שאני אוכל כן - - -
דוד אמסלם: לא, זה לא הולך ככה.
<צחי דוד: אדוני היושב ראש, אם תיתן לי רק להשלים את קו המחשבה, אחרי זה תוכל להסביר מדוע אני טועה.
<צחי דוד: לכן אני בתוך הליך תכנוני והבאנו את הסעיף הזה לא סתם, כי אנחנו רואים את זה.
<צחי דוד: אני רוצה להשפיע שאותו פארק לא יהיה בחלק שלי, יהיה במקום אחר, ואנחנו ב - - -
דוד אמסלם: לא, אתה יודע מה מפריע לי?
<צחי דוד: רגע, שנייה.
דוד אמסלם: לא, אני אסביר מה מפריע לי.
דוד אמסלם: מפריע לי שאתה נותן את התשובה של מי שבעצם אמור לתת אותה, האיש שמבין ת העניין הזה זה מינהל התכנון.
דוד אמסלם: הרי אתה לא עוסק בתכנון, אתה לא מבין איך זה עובד.
דוד אמסלם: אדוני, אני מודיע לך כשיש הליך תכנוני אתה לוקח ומפקיע מה שאתה חושב.
<צחי דוד: אני חבר המועצה הארצית כבר שנתיים, אני מבין קצת תכנון רוב הזמן, אז אם אני אוכל להשלים רק את קו המחשבה, אחרי זה תוכל לסתור אותי.
<קריאה: ואני גם אחר כך אוכל להוסיף.
<צחי דוד: אז זו סוגיה ראשונה.
<צחי דוד: סוגיה שנייה, זו שאלה של ישימות.
<צחי דוד: שוב, בתכנית מאוד גדולה אנחנו רואים מקרים שבהם יזם מסוים, או לפעמים המדינה אפילו, מחזיק בחלקות שונות לכל אורך התב"ע ואז עושים מתחמי איכות וחלוקה, נותנים לו 2% פה, 3% שם, 4% שם.
<צחי דוד: אנחנו חושבים ששיקולי הישימות גוברים.
<צחי דוד: אם אפשר לרכז לאדם, גם אם זה לא סמוך לאיפה שהוא היה, ודרך אגב גם עושים את זה הרבה פעמים, זה עומד בסתירה לסעיף הזה, לרכז את מלוא זכויותיו - - -
<קריאה: זה לא עומד בסתירה לסעיף, זה ככל האפשר.
<צחי דוד: נכון, ככל האפשר, אבל - - -
דוד אמסלם: חבר'ה, אני אסביר.
<צחי דוד: אנחנו חושבים שבמשבר דיור שיקולי הישימות - - -
עבדאללה אבו מערוף: אפשר הערה לפני זה?
עבדאללה אבו מערוף: בשביל לפתור את הבעיה.
דוד אמסלם: לא צריך, אבו מערוף, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: תקשיב, אין קשר בין זה לבין משבר הדיור.
דוד אמסלם: אין שום קשר בין שום לכלום.
דוד אמסלם: כמו שאמרנו, בסופו של עניין גם החוק אומר, אתה צריך לתת לו עד כמה שאתה יכול ואין קשר, אתה יכול להפקיע, אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.
<צחי דוד: ולכן זו ברירת המחדל.
דוד אמסלם: תן לי, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אני חושב שיש בסוף בסוף מינימום היגיון ומינימום קצת צדק.
דוד אמסלם: דרך אגב, לדעתי זו כבר בקשה חצופה אפילו.
דוד אמסלם: אני אסביר, עוד מעט ייקחו לו את כל הקרקע, תגידו לו, 'בכלל לא שלך, כי חסר לנו דירות ובוא נבנה הכול וניתן לך בעפולה.
דוד אמסלם: גם אם אתה לא גר שם, ניתן לך בעפולה', למה לא?
<צחי דוד: לא, אבל - - -
דוד אמסלם: אז בוא נתקדם.
תמר זנדברג: אני מתנצלת, אני צריכה ללכת, אבל הגשתי הסתייגויות בכתב.
דוד אמסלם: אין בעיה, אנחנו נצביע על כולן.
דוד אמסלם: היום אנחנו לא מצביעים.
תמר זנדברג: לכשנצביע.
דוד אמסלם: היה לך ספק שלא נעשה את זה?
תמר זנדברג: למען הסר ספק.
עבדאללה אבו מערוף: אני מציע, בעניין החלוקה והאיחוד, אם באמת ניתקל במבוי סתום, אני מציע פשרה, או בחילופין בהתייעצויות עם הרשויות המקומיות, לפי הצרכים שלהם.
דוד אמסלם: לא, צריך להבין, אני אסביר משהו, אבו מערוף, שתבין על מה מדובר.
דוד אמסלם: באיחוד וחלוקה זאת לא הבעיה של התכנון.
דוד אמסלם: מינהל התכנון, מי שמוביל את התכנון, מחליט שהכביש עובר כאן, כאן מרכז מסחרי, כאן בתי כנסת, מסגדים, הוא מחליט על ההליך התכנוני, והוא לוקח את ההפקעה אליו, בשטחים הציבוריים, נשאר השטחים הפרטיים, נכון?
עבדאללה אבו מערוף: כן, לכן אני אומר בהתייעצות עם - - -
דוד אמסלם: בשטחים הפרטיים, מה הם אומרים?
דוד אמסלם: נשאר 60% שטח פרטי, לא קשור לציבורי, ציבורי לקחנו, איפה שאנחנו חושבים, אין בעיה, נשאר 60% פרטי אז הם אומרים, 'אנחנו נחלק לך את השטח איך שאנחנו רוצים'.
דוד אמסלם: אם היה לך דונם בצפון ויש לך עוד 60% שם, יש שם עוד 600 מטר שהם לא ציבורי, פרטי, שמישהו צריך לבנות עליו בית, 'אנחנו לא ניתן לך אותו למרות שהוא שלך, אנחנו ניתן אותו לו ולך אולי ניתן את שלו.
דוד אמסלם: ככה בא לנו'.
<קריאה: לא, כי אין מספיק.
דוד אמסלם: אבל זה לא קשור.
דוד אמסלם: מה זה אין מספיק?
<קריאה: גם לו יש קרקע פרטית, נניח שכולנו היינו בסמוך לכביש במרכז התכנית, עכשיו יש שם רק 20 מטר, אי אפשר לתת לשלושתנו, צריך לחלק, ואז מה קורה?
<קריאה: הוא קיבל את זה, אז אני תוקף אותך.
<קריאה: רק מהפן הפרקטי, הסיפור הזה, היוזמה הזאת באה מהפן הפרקטי.
דוד אמסלם: מה קרה עד היום?
דוד אמסלם: איפה היו הדיונים?
<ערן ניצן: אני עוד לא מצאתי פסק דין אחד שעוסק בנושא.
<קריאה: אנחנו כתבנו את זה על בסיס העמדה והסטטיסטיקה של מינהל התכנון, שבעבר האיחוד וחלוקה היו על מתחמים יותר קטנים, אז זה היה ישים, אפשר היה לעשות את זה.
<קריאה: היום, כשהכלי הזה הפך לכלי מאוד שימושי על מתחמים מאוד גדולים, פשוט לא פרקטי לקחת את השטח הפרטי בנקודה מסוימת ולחלק אותו לכל מי שהיה לו קודם.
דוד אמסלם: לא מחלקים אותו ככה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני שואל אותך שאלה, אתה שומע מה אתה אומר לי?
דוד אמסלם: למה היום לוקחים כל מגרש שמחלקים אותו, אם יש פה 300 מטר ופה 200 מטר, אתה שליש, 100 מטר פה אתה, ככה עושים את זה?
דוד אמסלם: בוא אני אראה לך איך המינהל עושה עם איחוד וחלוקה עם מגרשים שהוא חלק מהבעלים שלהם.
דוד אמסלם: אני אראה לך, זה לא עובד ככה.
<קריאה: בדיוק בגלל שזה לא עובד ככה - - -
דוד אמסלם: לא, זה לא עובד ככה היום.
דוד אמסלם: להיפך, מה שאתם רוצים לעשות זה לתת קרד בלאנש, לבוא ולעשות שקשוקה אחת שלמה.
דוד אמסלם: יבוא הפקיד, יבוא אליו ויגיד לו 'אדוני, שלך המגרש פה?
דוד אמסלם: לא, אתה לא מקבל אותו, אתה מקבל שם'.
דוד אמסלם: אתה שואל למה?
דוד אמסלם: הוא אומר 'ככה, בא לי'.
דוד אמסלם: גם היום האיחוד וחלוקה עובד על בסיס הערכת שמאי.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה שמאי מוסכם.
דוד אמסלם: בהתחלה הולכים על שמאי מוסכם ואני מודיע לך שגם היום זה על בסיס הערכת שמאות, אף אחד לא לוקח למישהו דונם שעולה מיליון שקל ו -- -
<ערן ניצן: נכון, אז זה ימשיך.
דוד אמסלם: ולכן זה ימשיך להיות כמו שהיום.
דוד אמסלם: לא צריך את ההערה הזאת.
<ערן ניצן: על הצדק ועל השותפות שבו ועל השמאות שבו ועל המקצועיות שבו.
<ערן ניצן: אבל להוציא את הרסן הזה שנמצא - - -
דוד אמסלם: לא, אני אסביר לך מה הרסן הזה עושה.
דוד אמסלם: הרסן הזה מביא את המדינה ולא רק את המדינה - - - דרך אגב, זה יכול להיות קרקעות שהמדינה בכלל לא שותפה בהן, זה מביא את העסק לאיזון הנכון.
דוד אמסלם: זה לא בא פקיד, ואני פקיד, מחליט בבוקר, 'נמאס לי, ככה החלטתי', אלא יש פה דיון, יש פה הערכות שמאי ויש פה הערכות - - -
<ערן ניצן: לא נגענו בזה, היושב ראש.
דוד אמסלם: הרי בסוף בסוף למה זה בא?
דוד אמסלם: בסוף, כשיש בעיה.
דוד אמסלם: הרי אם אין בעיה הכול בסדר.
דוד אמסלם: אלא מה?
דוד אמסלם: כשיש בעיה, פקיד, נגיד אני, אני שר אוצר, אני צריך להחליט ונמאס לי מהקשקושים, אז אני מחליט, למה?
דוד אמסלם: ככה בא לי.
דוד אמסלם: מחליט.
דוד אמסלם: זה מה שאני לא רוצה שיקרה.
דוד אמסלם: אני חושב שצריך לערב אנשי מקצוע, אנשים שהם באים מתחום השמאות, שהבסיס העסקי, הבסיס ההגיוני, הבסיס הנכון יבוא לידי ביטוי בחלוקה.
דוד אמסלם: לא החלטה שרירותית.
<צחי דוד: לא הצענו להסיר את כל השמאים.
דוד אמסלם: הבנתם אותי.
<מעין נשר: אפשר שלוש דקות על הליך התכנון?
<מעין נשר: הוא לא מנותק מהשטח, הוא לוקח בחשבון והליך התכנון מבין וברור לו שהוא רוצה את האינסנטיב הכלכלי ליישום של התכנית.
<מעין נשר: הרעיון זה לייצר עוד כלי לאפשר שברגע ש - - -
דוד אמסלם: מה הייתה הבעיה עד היום?
דוד אמסלם: איפה נתקלתם במשהו עד היום?
דוד אמסלם: תני לי תכנית אחת שנתקעתם איתה עד היום.
<מעין נשר: אני לא יכולה לתת לך דוגמאות כי - - -
<צחי דוד: אני אתן לך, לא מגישים - - -
דוד אמסלם: איזה תכנית?
<צחי דוד: 1700 בתל אביב.
<צחי דוד: בתכנית המתארית חילקו את מתחמי התכנון לחמישה מתחמים.
<צחי דוד: במדינת ישראל יש שם 17%, זרקו את ה-2% פה, 5% שם, 3% שם.
<צחי דוד: ככה עשה השמאי.
דוד אמסלם: אז תחליפו שמאי.
דוד אמסלם: מה הקשר?
דוד אמסלם: אם זה שמאי אהבל תחליפו אותו.
<צחי דוד: יכול להיות, אבל הוא הלך לפי כלל הקרבה, הוא נתן למינהל איפה שהיו חלקות שלו, באותו מתחם, נתן לו.
<צחי דוד: אני אתן לכם תיכף דוגמה על קרקע פרטית.
<צחי דוד: עוד משפט.
דוד אמסלם: אני מרגיש שאני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: אני כבר הבנתי, באתי מהבית מבושל, אז בואו נתקדם.
<צחי דוד: ביקשת דוגמה, אני רק אסיים אותה.
<צחי דוד: אם מדינת ישראל הייתה מקבלת את ה-17% שלה, בגלל כלל הקרבה היא הייתה מקבלת אותו ביחד, או דרך אגב תב"ע בקרית אתא שבה יש יזם שמחזיק וקיבל, ושם הדוגמה היא כן טובה, הוא כן קיבל ביחד למרות שהיה פזור לו במקומות שונים.
<צחי דוד: אם זה יהיה הכלל המנחה, שחושבים על שיקולי הישימות ולא כן קרוב לאיפה שהיית, לא קרוב, גם ככה מפקיעים 70%, זה כמעט בטל בשישים, אבל זה משהו שעובדים לפי זה, זה רשום בחוק במדינת ישראל, אז התכניות יהיו יותר ישימות ויחידות דיור ייבנו יותר מהר.
<צחי דוד: כשמקבלים 1,000 יחידות דיור ביחד היזם בא לרשות המקומית ואת זה אתה מכיר, אדוני היושב, הוא בא לרשות המקומית, אומר לו, 'תשמע, יש לך פה תב"ע של 4,000, אני 1,000.
<צחי דוד: אני פותח לך את התב"ע, אני משלם לך היטלי השבחה, אני משלם לך היטלי פיתוח, תפתח את התב"ע'.
<צחי דוד: ואם לוקחים את ה-1,000 הזה בגלל כלל הקרבה ומפזרים לו, חלק איפה שהעירייה הולכת לפתח, חלק איפה שהעירייה לא הולכת לפתח העירייה אומרת 'אני לא יודעת לפתוח את התב"ע בכלל'.
<צחי דוד: העירייה אומרת, 'יש פה המון פרטים ש - - -
<אוהד דנוס: תן לי דקה.
<אוהד דנוס: הנערה הגיעה מתל אביב, נשמע את פי הנערה.
<אוהד דנוס: אני רוצה לומר לך.
<אוהד דנוס: שמי אוהד דנוס, אני יושב ראש לשכת השמאים, אני באתי במיוחד בשביל זה ובאמת שבסופו של דבר מי שמחלק זה השמאים, הם גם עושים את החלוקה, הם לא רק עושים את ההערכות.
<אוהד דנוס: אני מלווה ואישרתי עשרות תכניות איחוד וחלוקה, ההתנגדויות בנושא קרוב ככל האפשר הן מינוריות, הן בשוליים, הקרוב הוא ככל האפשר.
<אוהד דנוס: כשיש לך בעל מקרקעין גדול שמחזיק במספר שטחים אפשר לרכז אותו, אפשר לתת לו.
<אוהד דנוס: אם העיקרון של קרוב ככל האפשר, אני חושב אמיתי, שביטול של הסעיף הזה לא יקל, לא יקצר, יעשה בדיוק את ההיפך.
דוד אמסלם: מסכים איתך ובוא נתקדם.
<תומר רוזנר: אני רק אציג את העמדה של הייעוץ המשפטי של הוועדה.
<תומר רוזנר: אנחנו ממליצים שלא לאשר את ההצעה הממשלתית בנושא הזה משלושה טעמים מצטברים.
<תומר רוזנר: מהטעם העקרוני, תהליך איחוד וחלוקה לא נועד להתעלם מהזכויות הקנייניות הקיימות והסעיף הזה לא בכדי מופיע כסעיף מספר 1 בסעיף העוסק באיחוד וחלוקה כי בעצם איחוד וחלוקה בא לשמר את המצב הקיים ככל האפשר.
<תומר רוזנר: אם אי אפשר, אז אי אפשר.
<תומר רוזנר: הטעם השני הוא טעם פרקטי.
<תומר רוזנר: אנחנו סקרנו עשרות פסקי דין והחלטות של ועדות ערר שעוסקות באיחוד וחלוקה, לא ראינו שהוויכוח היה על נושא - - -
<ערן ניצן: ואם נשכנע את הוועדה שיש מקומות שבהם זה באמת הפך ל - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, אם אתה משכנע אותנו - - - ערן, זה לא הדיון עכשיו.
דוד אמסלם: תומר, אני רוצה להתקדם.
<קריאה: בינת רוצה לבוא לדיון הבא ולתת לכם - - -
דוד אמסלם: אנחנו נתקדם.
דוד אמסלם: בינת שוורץ הוזמנה לדיון הזה, כידוע לך, ואני כבר אמרתי את ההתייחסות שלי בלי קשר לסעיף הזה, לגבי נושאים של חקיקה.
דוד אמסלם: אני מצפה שכל נושא של חקיקה, שיבוא ראש אותה המערכת, גם אם יש לו ישיבה חשובה, יבוא ויישב כאן ויסביר וינמק מה העמדה שלו.
דוד אמסלם: זו העמדה שלו.
דוד אמסלם: אתם לא צריכים להסביר לי את הנושא של התכנון והבנייה.
דוד אמסלם: אבל בוא נתקדם.
דוד אמסלם: אתה רוצה להתקדם, אתם שמעתם את העניינים שלנו, אתם שמעתם את העמדה שלי, אני לא מביא את זה להצבעה כרגע, אני מביא את כל החבילה בהמשך.
דוד אמסלם: אתם יכולים לבוא אליי תמיד לשתות כוס קפה, אמרתי לכם, הבאתי קפה טוב, אין בעיה.
זוהיר בהלול: אל תחלק את הקפה שלי.
דוד אמסלם: לא שלך, הבאתי כמה שקיות.
דוד אמסלם: בבקשה, יש לי עוד נושא אחד שאני רוצה להציג אותו, זה הנושא של שינוי הצעת חוק תכנון ובנייה, אישור תכנית מתאר ארצית.
דוד אמסלם: אני רוצה להביא 'תיקון לסעיף 53 בחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965 (להלן – החוק העיקרי).
דוד אמסלם: בסעיף 53, האמור בו יסומן (א) ובסופו יבוא (ב) אישרה הממשלה את התכנית', הכוונה לתכנית המתאר, 'תגיש הממשלה את התכנית לאישור ועדת הפנים והגנת הסביבה'.
דוד אמסלם: 'תיקון סעיף 54.
דוד אמסלם: 2.
דוד אמסלם: בסעיף 54 בחוק העיקרי', עוד מעט אנחנו נסביר, גם אתם הבאתם לנו דברים שלא הבנו והסברתם.
דוד אמסלם: 'במקום 'אישרה הממשלה את התכנית ותודיע', יבוא 'אושרה התכנית תודיע הממשלה'.
דוד אמסלם: בבקשה, תומר, תסביר.
<ערן ניצן: מה הפרוצדורה?
<ערן ניצן: זו הצעת חוק - - -
דוד אמסלם: שלי.
<תומר רוזנר: זו הצעה של הוועדה והממשלה יכולה לטעון נושא חדש, אם היא רוצה.
<ערן ניצן: לא, רק רגע.
<ערן ניצן: יש לנו את זה?
דוד אמסלם: לא, אני עכשיו.
<ערן ניצן: מה זאת אומרת?
<ערן ניצן: איפה זה נולד, באתיופיה?
דוד אמסלם: אני אסביר עוד מעט גם ממה זה נולד.
דוד אמסלם: קודם כל אתם מציעים הצעות חוק, אנחנו דנים בהן, אבל שכחתם שגם לנו מותר.
<ערן ניצן: מה זה מותר?
<ערן ניצן: חובה.
דוד אמסלם: לכן, ערן, הייתה חובה שלי והגשתי.
דוד אמסלם: אז אנחנו הגשנו את זה.
דוד אמסלם: במקום במסגרת חוק ההסדרים אני מכניס את הסיפור הזה במסגרת שינויים של חוק התכנון והבנייה.
דוד אמסלם: הרי אנחנו מדברים על חוק התכנון והבנייה, אז אנחנו מגישים את זה כרגע.
<תומר רוזנר: יושב ראש הוועדה מגיש, אני מבין, הצעה לתיקון הנוסח, שבעצם מבקשת לתקן סעיפים נוספים בחוק התכנון והבנייה.
<תומר רוזנר: אדוני הקריא את הסעיפים שהוא רוצה לתקן, אני מבין - - -
<ערן ניצן: אתה מסביר?
דוד אמסלם: בגדול, אני מבקש להביא לשינוי חקיקה בנושא זה, שיהיה מדובר על תכנית מתאר ארצית, שתעבור את כל האישורים של כל העולם ואשתו, והיא גם תעבור לאישור ועדת הפנים של הכנסת.
דוד אמסלם: זו הכוונה שלנו.
דוד אמסלם: דרך אגב, היא לא פה בדיון, אני פה בוועדה.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מביא את זה כחבילה אחת שלמה במסגרת חוק ההסדרים, בגלל זה אני לא מביא את הכול.
דוד אמסלם: אני מביא את כל ההצבעות בחבילה.
<ערן ניצן: אתה רוצה שהתמ"אות יבואו לאישור ועדת הפנים?
דוד אמסלם: למה אתה - - -
<ערן ניצן: כי זה מאושר בממשלה - - -
דוד אמסלם: ויבוא לאישור ועדת הפנים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני מביא את זה כשינוי חקיקה, זה התפקיד שלי.
<ערן ניצן: אני מבין, זה ברור לי.
<ערן ניצן: אתה גם יכול להציע את זה כהצעת חוק - - -
דוד אמסלם: הצענו את זה.
<ערן ניצן: כהצעת חוק פרטית.
דוד אמסלם: כמו שלממשלה יש כלים, גם לי יש כלים.
דוד אמסלם: אני יושב ראש ועדה, לא?
דוד אמסלם: יפה, אז גם לי יש נושאים שאני רוצה לדחוף אותם ככה.
<ערן ניצן: בסדר, אבל לממשלה עדיין יכולה - - -
דוד אמסלם: אין בעיה, שתתנגד, אמרתי שלא תתנגד?
דוד אמסלם: אבל גם אני צריך להעביר את כל החבילה.
דוד אמסלם: גם לי יש התנגדות.
<תומר רוזנר: נושא אחרון שנשאר לנו לדיון הוא הנושא של סעיף 6, שעניינו בשימוש חורג.
<תומר רוזנר: זה תיקון נוסף לחוק התכנון והבנייה.
דוד אמסלם: שלנו?
<תומר רוזנר: לא, של הממשלה.
<תומר רוזנר: הממשלה תציג?
<לירון אדלר: אני אקריא.
<לירון אדלר: סעיף 6 בעמוד 8.
<לירון אדלר: (מקריאה): "הוספת סעיף 151א לחוק התכנון והבנייה – הוראת שעה.
<לירון אדלר: 6.
<לירון אדלר: בתקופה שמיום תחילתו של חוק זה עד יום ט"ז בטבת התשפ"א (31 בדצמבר 2020), יקראו את חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965, כך שאחרי סעיף 151 יבוא: "שימוש חורג ביחידת דיור – הוראת שעה 151א (א) בסעיף זה – "יחידת דיור" – כהגדרתה בסעיף 158ו2(א), למעט אם היא בקומת הקרקע בחזית הבניין, לעניין זה "קומת קרקע" – הקומה שנמצאת בה הכניסה הקובעת לבניין, כהגדרתה לפי חוק זה.
<לירון אדלר: "שימוש שאינו למגורים" – כל שימוש שאינו למגורים ואינו לגן ילדים, פעוטון או מעון יום (ב) במרחב תכנון שעליו חלות הוראות סעיף זה, לא יינתן ולא יחודש היתר לשימוש חורג ביחידת דיור לשימוש שאינו למגורים (ג) על אף האמור בסעיף קטן (ב), היתר לשימוש חורג ביחידת דיור לשימוש שאינו למגורים שתוקפו פקע בתקופה שבין יום י' באדר התשע"ה (1 במרס 2015), לבין יום כ"ז באב התשע"ו (31 באוגוסט 2016), רשאית הוועדה המקומית לחדשו לאחר ששקלה, בין היתר, את הפגיעה במספר יחידות הדיור הזמינות למגורים במרחב התכנון המקומי, לתקופה נוספת אחת שלא תעלה על שנה מיום תחילתו של סעיף זה.
<לירון אדלר: (ד) (1) הוראות סעיף זה יחולו על מרחבי התכנון המקומיים במחוז תל אביב, במחוז מרכז ובמחוז חיפה.
<לירון אדלר: שר האוצר רשאי להוסיף מרחבי תכנון מקומיים שעליהם יחולו הוראות סעיף זה או לגרוע מרחבי תכנון מקומיים ממרחבי התכנון המקומיים שעליהם הן יחולו, לפי אמות מידה שיקבע באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, בהתחשב, בין השאר, בהיצע של שטחים למגורים ובהיצע של שטחים למסחר במרחבי התכנון האמורים.
<לירון אדלר: (ה) שר האוצר ידווח לוועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת מדי שישה חודשים, החל מיום תחילתו של סעיף זה, על יישומו ובכלל זה על פעולות אכיפה שננקטו בתקופת הדיווח על ידי משרדו ועל ידי מוסדות התכנון כנגד שימוש שלא כדין ביחידות דיור למגורים במרחבי התכנון שהוראות סעיף זה חלות בהם, מספר ההיתרים לשימוש שאינו למגורים שהיו בתוקף ומספר ההיתרים כאמור שפקעו באותה תקופה.
דוד אמסלם: תומר, תסביר לנו.
<תומר רוזנר: אני אנסה להסביר את מה שהממשלה מציעה.
<תומר רוזנר: הממשלה מציעה שבמחוזות חיפה, תל אביב והמרכז, אנחנו בסוגריים מעירים למה לא מחוז ירושלים, דירות שהיום מיועדות למגורים לפי תב"ע קיימת ובנויות כמובן משמשות היום במקרים רבים מאוד לשימושים שאינם למגורים, כמו למשל משרדי עורכי דין, רואי חשבון, יועצי מס, מרפאות של רופאים, קוסמטיקה, גני ילדים וכו'.
<תומר רוזנר: אומרת הממשלה, כדי להקל על היצע הדיור אנחנו מציעים שלא יאפשרו עוד את השימוש החורג הזה, מתוך תקווה שבעצם ברגע שלא יאופשר שימוש חורג הדירות יחזרו לשימושן העיקרי, שהוא למגורים, וכך יוגדל היצע הדיור.
<תומר רוזנר: כפי שאמרתי, ההצעה - - -
יואב בן צור: יודעים להגיד כמה דירות?
<תומר רוזנר: זה שהם יגידו.
<תומר רוזנר: כפי שאמרתי, ההצעה מוגבלת כרגע למחוזות תל אביב, חיפה והמרכז, ומוגבלת גם בזמן, לתקופה של כחמש שנים, שבהן תחול הוראה זו.
<תומר רוזנר: יש פה החרגה כמובן, של גני ילדים ומעונות.
דוד אמסלם: יואב.
יואב בן צור: תודה, אדוני היושב ראש.
יואב בן צור: מה שאני רוצה לומר, כמו שיש החרגה לגבי גני ילדים, אני חושב שכדי לעזור לאוכלוסיות חלשות שאינן יכולות להגיע ולצאת מהשכונות שבהן נמצאים מרפאות ורופאים פרטיים, אני מציע שתהיה החרגה גם למקומות שיש מרפאות ורופאים שנותנים שירות בקהילה.
יואב בן צור: אין סבירות, למשל בשכונות מסוימים ובאזורים מסוימים, שייאלצו אנשים להגיע למרכזים או למשרדים או למרכזי הערים.
יואב בן צור: לאוכלוסיות החלשות קשה וגם לאדם רגיל, כשהוא לא מרגיש טוב קשה לו להגיע.
יואב בן צור: השירות הזה שניתן באותם מקומות הוא שירות.
יואב בן צור: הייתי שמח לדעת, אני יודע שבסך הכול אנחנו מדברים על כ-1,000 יחידות, הייתי שמח לדעת מה כלל הדירות שאנחנו מדברים עליהן, כדי לראות כמה זה באחוז מכל זה ואני חושב שההחרגה הזאת היא החרגה מתבקשת, מה גם שאפשר לראות את מכתבו של שר הבריאות בנושא.
דוד אמסלם: על כמה דירות מדובר, במחוזות הנ"ל כמובן?
<ערן ניצן: לפי הבדיקות שאנחנו ערכנו יש לנו 28,000 יחידות דיור שאנחנו יודעים עליהן שהן משמשות לא לשימושן המקורי.
<ערן ניצן: זו עבודה שנעשתה עבורנו באופן אינטנסיבי, אני חייב לומר, באמצעותו של משרד הבינוי, כשהנושא הרפואי שעולה פה הוא נושא מוכר, הוא מהווה, לפי הסקר שלנו 12% מהשימושים.
דוד אמסלם: 28,000 זה כולל את ההחרגה שלכם או לא?
<ערן ניצן: כן, אחרי שהחרגנו.
<ערן ניצן: ודאי.
דוד אמסלם: כמה מדובר על מרפאות?
יואב בן צור: לא, למעט מכונים ודברים כאלה, אבל מרפאות ורופאים על - - -
עבדאללה אבו מערוף: לא, מרפאות ורופאים זה פחות מ-1,000.
דוד אמסלם: מדובר על 12.9%.
<קריאה: לא לפי המיפוי שלנו במכבי.
<רויטל טופר-חבר טוב: זה גם לא לפי המיפוי של משרד הבריאות.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני לא נכנס כרגע למספרים.
דוד אמסלם: אני בגרוסו מודו, אז אתה אולי ראית עוד ארבע דירות, היא הוסיפה עוד שתיים ו - - -
<קריאה: לא, הרבה פחות.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, סתם שאלה, איך ספרת?
<קריאה: יש לי קובץ אקסל מסודר ברמת כתובת - - -
דוד אמסלם: מה, כל רופא שיניים, אתה יודע מי הוא?
<קריאה: לא, כל רופאי מכבי.
דוד אמסלם: לא דיברנו על מכבי.
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על רופאים.
דוד אמסלם: יש גם רופא בדיקור סיני, אתה מכיר אותו?
<קריאה: הדיון שלנו - - -
עבדאללה אבו מערוף: אני חושב שהדיון ייקח שעות במצב הזה, בקשר לרופאים, ולכן - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, מדבר פה רופא.
עבדאללה אבו מערוף: איך שלא נתווכח שעות כמה מספר הדירות, אלפי דירות, פחות מ-1,000 דירות, יותר מ-1,000 דירות, 800 דירות, אני חושב שהגיוני והגון וטוב, אני מציע להחריג מרפאות של רופאים עצמאיים ששייכים לקופות שנותנות שירות לציבור.
עבדאללה אבו מערוף: ככה צריך.