GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: אין דבר כזה שמישהו פוגע באלימות והוא חסין ובא ואומר 'חבר'ה, לא פוגעים בי, רק לי מותר לפגוע'.
דוד אמסלם: ועכשיו יש פה אסקלציה, זה מקרה שמביא לעוד מקרה.
דוד אמסלם: לכן כרגע צריך לעצור את כל הנושא הזה בכל האמצעים.
דוד אמסלם: אני לא איש משטרה, בגלל זה יש את כל מערכות הביטחון וצריך לגבות אותם בעניין הזה.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לומר משהו מאוד חשוב, לגבי הנושא של ערביי ישראל וההנהגה שלהם, דווקא.
דוד אמסלם: אחמד, אליך.
דוד אמסלם: תראה, אני איש הגון, משתדל לפחות, וכאן אתה יודע שאין סימטריה בין הפגיעה של היהודים בערבים לבין הפוך, אני מדבר על האזרחים, לא סימטריה במקרים וגם לא בסימטריה של הגינויים, כשיהודי פוגע בערבי שלא בצדק, אז כל הציבור היהודי קם וכל ההנהגה הפוליטית עומדת על הרגליים, ובצדק, ואומרת לא.
דוד אמסלם: גם זרועות הביטחון מטפלים בסוגיה הזאת בצורה הכי קשה שאפשר.
אחמד טיבי: בניכוי הפגיעה על ידי הצבא.
אחמד טיבי: שכחת את זה.
דוד אמסלם: אמרתי, זרועות הביטחון.
דוד אמסלם: במדינה דמוקרטית, כל מדינה, יש צבא ויש משטרה והם מטפלים בבעיות של אלימות.
דוד אמסלם: אצל הערבים וגם בהנהגה הערבית זה לא ככה, אז לכן לדעתי אין מה להשוות.
דוד אמסלם: עכשיו השאלה היא למה הולכים.
דוד אמסלם: לפעמים אני שואל את עצמי, שלחו לי סרטון של זחאלקה, לפני שבוע, מה הוא עשה בהר הבית.
דוד אמסלם: אני שאלתי את עצמי, שורה אחרונה בסוף, אחרי שראיתי, מה הבחור רצה להשיג בזה?
דוד אמסלם: מה הוא רוצה?
דוד אמסלם: האם הוא הרגיע מישהו, האם תרם לדו קיום בין ערבים ליהודים?
דוד אמסלם: או עשה את הפעולה ההפוכה?
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא נסע לשם, הוא חיפש את זה, למה?
אחמד טיבי: אבל מה הוא עשה?
אחמד טיבי: הוא לא עשה כלום.
דוד אמסלם: אני אסביר לך - - -
אחמד טיבי: הוא פגע במישהו?
דוד אמסלם: אני אגיד.
דוד אמסלם: הוא לא היה צריך לעשות כלום, הוא לא היה צריך לדבר, בגלל שכל דיבור שם, הוא בא, חיפש את החייל, בא לחייל, בא לשוטר, בא אמר לו 'מי אתה?' בצורה מבזה.
דוד אמסלם: לא, הוא הלך לשם, חיפש את זה, חיפש את הטלוויזיה.
אחמד טיבי: צריך לתת לנו להיכנס, יש טלוויזיה, שתשדרג לנו את הביקור.
דוד אמסלם: אני רוצה לסיים.
אחמד טיבי: פעמיים דחינו אותו.
דוד אמסלם: אני חושב שהנושא של הפולחן הדתי במדינת ישראל הוא חשוב לכולם, אני לא מעלה על דעתי שיש איזה שהיא זרוע ממשלתית או זרוע ביטחונית שלא רוצה ולא רוצה לאפשר לערביי ישראל לעלות לאל אקצא ולהתפלל.
דוד אמסלם: זכות הפולחן הדתי מוקנית לכל אחד, אבל כאן הסיפור הוא הפוך, ואני אומר לך את זה באחריות, בכל נושא שאני נוגע בי, וזאת גם הטענה שלי כלפי השלטונות בישראל, כשמדובר ביהודים אז הסיפור מקבל תפנית, גם בנושא עבירות הבנייה, גם בנושא של הפולחן הדתי, בכל נושא, כשמדובר בערבים, בוא לא נרגיז אותם, שלא יתרגזו, שלא יעשו.
דוד אמסלם: אני שואל, אדוני, למה?
אחמד טיבי: אמרת שאתה אדם הגון.
אחמד טיבי: זה לא הגינות.
דוד אמסלם: כן, אני אראה לך את הנושאים.
מרדכי יוגב: זה לא הגינות, זה מציאות.
דוד אמסלם: אני אראה לך את הנושאים.
דוד אמסלם: אני אראה לך בדיוק, בוועדה שלי עשיתי נושא נושא, אני אשב איתך ביחד ואני אראה לך אותם.
דוד אמסלם: ואני אומר, רבותיי, חוק זה חוק.
דוד אמסלם: ואני טוען, החוק לא צריך להפלות בין ערבי ליהודי ולצערי הרב, לרוב, הוא מופר על ידי הערבים, בטח באלימות.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אם יש בעיה באל אקצא, למה לזרוק אבנים, למה לדקור בסכינים?
דוד אמסלם: אם אני עכשיו מתרגז על איזה ערבי, אני בא דוקר אותו?
דוד אמסלם: או שאני מדבר איתו?
דוד אמסלם: אני מנסה להסדיר את זה.
דוד אמסלם: לכן אני מצפה מההנהגה הערבית - - -
אחמד טיבי: בוא נתחלף.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש יהודים במדינות ערב שגם כשפועלים נגדם הם לא לוקחים סכינים ודוקרים כל ערבי שעובר ברחוב.
דוד אמסלם: דרך אגב, הם לא היו חיים תוך שנייה, ואף אחד גם לא היה מקים ועדת חקירה ועושה דיון בפרלמנט למה.
דוד אמסלם: אבל אני לא רוצה להיות שם.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיות שם.
דוד אמסלם: אחמד, אני לא רוצה להיות שם.
דוד אמסלם: אני אומר, להיפך, נגזר עלינו להיות כאן, אני חושב שצריך לחיות בדו קיום.
דוד אמסלם: באמת עמלים עמל רב כדי להביא את זה לשם.
דוד אמסלם: כל פעולה של התססה לוקחת אותנו אחורה הרבה מאוד צעדים.
דוד אמסלם: אני אספר לך סיפור קטן, שלא קשור.
דוד אמסלם: קח את הנושא של השייח' ראאד סאלח.
דוד אמסלם: אני עבדתי בעיריית ירושלים, לפני חמש שנים אני מקבל טלפון מעובד שלי, בבית הקברות בממילא, הוא אומר לי 'דודי, בונים קברים של דמה', אני יורד למטה, אני רואה את השייח' הזה מביא עוד אנשים ובונים סתם קברים כאילו להרחיב את בית הקברות.
דוד אמסלם: סתם, אין שם קברים.
דוד אמסלם: הבן אדם הזה מתסיס ומדיח ולדעתי בתוצאה זה המתח בין יהודים וערבים, שלדעתי הוא מיותר.
אחמד טיבי: מצאתם לכם מטרה.
דוד אמסלם: לא, אני נתתי לך דוגמה, אני נתתי לך דוגמה קונקרטית.
דוד אמסלם: אתה יודע את זה בתוך תוכך.
דוד אמסלם: אחמד, בתוך תוכך, וגם אתם כולכם, אתם יודעים מי הצד האלים, האזרחי, אתם יודעים מי עושה את הפרובוקציות, אתם יודעים מי מתסיס, אבל לדעתי חלקכם לוקחים משיקולים - - -
אחמד טיבי: זה שאני לא עונה לך זה לא אומר שאני מסכים.
דוד אמסלם: חלקכם לוקחים שיקולים פוליטיים בעניין ולפעמים עושים רווחים אישיים ולכן הם לא מונעים מזה.
דוד אמסלם: היום אני התרגשתי לשמוע, באמת התרגשתי לשמוע, את ראש עיריית נצרת.
דוד אמסלם: אני אומר לך, התרגשתי לשמוע, בגלל שאני חושב שלאן שהוא מושך את זה, זה לא השאלה אם זה נכון או לא נכון, אלא הוא מושך את זה למקום של דו קיום, לעשות יותר סדר, להרגיע.
דוד אמסלם: אפשר לדבר תמיד, אפשר להגיע להסכמות תמיד, אבל כשזה נעשה בין המנהיגים וברגוע זה יותר הגיוני שזה יתפתח למקומות חיוביים.
דוד אמסלם: כשזה ילדים בני 13 ו-14 שמוסתים ולוקחים אבנים ולוקחים בקבוקי תבערה וחושבים שזה איזה סוג של משחק ובסוף הם נפצעים, דרך אגב, לרוב הם נהרגים והם נפצעים וזה עוד טרגדיות, למה?
דוד אמסלם: לכן אני באמת מצפה ומבקש, באמת מההנהגה הערבית, לשבת ביניכם.
דוד אמסלם: אתם חברי הכנסת, אתם ההנהגה, לשבת ולטכס עצה ביניכם איך אתם מורידים את כל הסיפור הזה לרמות, לדו קיום סביר, הגיוני, כפוף לזה שיש איזה שהוא סכסוך שצריך לפתור אותו בצורה פוליטית, בטח לא אלימה.
דוד אמסלם: לגבי הנושא האופרטיבי, מבחינתי, איך מתקדמים.
דוד אמסלם: אני הקמתי ועדת משנה לפני שבועיים לגבי הנושא של בטחון הפנים.
דוד אמסלם: אני מתכוון לכנס אותה, בטח לא בפורום הזה.
דוד אמסלם: אנחנו נשב עם משטרת ישראל כדי לשמוע באופן אופרטיבי בדיוק מה היא עושה, מה היא לא עושה.
דוד אמסלם: אנחנו נצטרך לקבל לו"ז לגבי הנושא הזה, איך מורידים את כל סף האלימות הזו וחוזרים לחיי שגרה סבירים.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני לא רואה את זה כדבר אסטרטגי, אבל מה שקורה כאן במדינה, יש פחד, ההורים מפחדים עכשיו לשלוח את הילדים החוצה, אז יש פה איזה שהוא גלגל שקורה, אז העסקים לא עובדים, האנשים לא יוצאים, אנשים עצובים, אנשים בחרדות וכו' וכו' וכו'.
דוד אמסלם: לכן צריך למנוע את העסק הזה ולהביא את זה לאיזה שהיא שפיות.
דוד אמסלם: אני רוצה לומר עוד משפט אחרון בנושא הזה, אדוני השר.
דוד אמסלם: אחמד, אנחנו עשינו פה דיון גם על הנושא של הערים הערביות באלימות, לא קשור לאל אקצא.
דוד אמסלם: שם גם השר שם את זה כיעד של המשטרה, לחזק את הנושא של הביטחון ביישובים הערביים.
אחמד טיבי: מאבק באלימות הוא הנושא הראשון במעלה שמעניין אותי ואותנו כחברי כנסת.
דוד אמסלם: נכון, ואני רואה את הכול אלימות.
אחמד טיבי: גם השר יודע וגם המפכ"ל יודע.
דוד אמסלם: דרך אגב, אלימות זה אלימות, לא משנה למה פעלת באלימות.
דוד אמסלם: אלימות זה אלימות.
דוד אמסלם: אני רוצה לסכם שוב פעם, בקריאה לכל ראשי ההנהגה הערבית, באמת לבוא, לדון ולשבת על המדוכה ולצאת בקריאה לציבור ולהרגיע אותו על מנת שנחזור לשגרה.
דוד אמסלם: לאף אחד אין עניין להמשיך ככה, לא למשטרה, לא לציבור, לא לערבים, לא ליהודים, ובזה אני מקווה שבאמת אנחנו נתחיל לבוא ולחיות חיים נורמליים במדינת ישראל.
דניאל עטר: שלום לכולם.
דניאל עטר: אני מתכבד לפתוח את הישיבה הראשונה של ועדת משנה בוועדת הפנים לנושא העובדים הזרים, כפי שהיא הוגדרה בכתב האצלת הסמכויות.
דניאל עטר: אני מברך את חברי הכנסת שנמצאים כאן איתנו, חברת הכנסת רויטל סויד מהמחנה הציוני ואת חבר הכנסת בן צור מש"ס, ואת כל האורחים, שתיכף נשמע אותם.
דניאל עטר: אני אנסה להגדיר את המטרה של הפגישה מבחינתי.
דניאל עטר: כיוון שהנושא הזה הוא נושא מורכב מהרבה מאוד תחומים ונושאים וכל אחד מהם נמצא במקום אחר מבחינה חוקית וכן הלאה, אנחנו נקדיש את מרב הזמן בישיבה הזו לנסות ללמוד את הסוגיה, כי אין לי שום כוונה שזאת תהיה ועדת משנה שתשחרר קיטור, אני בהחלט רוצה שאנחנו נגיע כמה שיותר מהר בכל נושא שניגע בו לשלב שאנחנו נציע גם פתרונות, אם הם במסלול של חקיקה או במסלולים אחרים.
דניאל עטר: אני מראש רוצה לומר, כדי שיהיה ברור מאיזה עמדה אני בא, יש לי אח שהוא חולה בניוון שרירים בשלבים מאוד מאוד מתקדמים.
דניאל עטר: אני מכיר את הסוגיה הזו מחיי היום יום שלנו בבית, כך שאתם יכולים להבין שכשנעסוק בנושא של הסיעודיים, אני חי את המציאות הזו כבר מספר שנים בצורה מאוד מאוד מעמיקה, מבין אותה מהצד של הלקוח.
דניאל עטר: אני כבר אומר לכם, אני אפנה גם כרגע וגם בדרך אחרת לחברתי, חברת הכנסת רויטל סויד, לנסות להוביל בוועדת החוקה שינוי של ההגדרה של מעסיקים.
דניאל עטר: אין שום סיבה בעולם שחולים יהיו מעסיקים, זה נראה לי לאקונה לא הגיונית, לא סבירה, לא ראוי שתהיה.
דניאל עטר: אני אומר את זה כי אני רוצה לחסוך לעצמנו בזמן של הוצאת והעלאת דברים.
דניאל עטר: גם בתדרוך שקיבלתי לפני כן, יש כאלה שהם יכולים להיות מועסקים, לא בסיעודי, בנושאים אחרים, באמצעות חברות, וכשמגיעים לסיעודי אז אנחנו נתקלים בבעיות הרבה יותר מורכבות.
דניאל עטר: גם המעבר משלב לשלב, מתום תקופה לתקופה.
דניאל עטר: יש הרבה נושאים.
דניאל עטר: אני רוצה לפתוח את זה.
דניאל עטר: אמרתי, המטרה שלי היא שאנחנו נלמד את הנושא כמה שיותר והכי מהר שאפשר להגיע לפעולה ולתוצאות.
דניאל עטר: עם מי אנחנו מתחילים?
דניאל עטר: מי שרוצה לדבר ישלח פתק לכאן ואנחנו נצרף אותו.
דניאל עטר: אנחנו נשמע כמה חברים ואחר כך נפנה לחברי הכנסת.
דניאל עטר: כן, בבקשה.
רויטל סויד: אני רוצה קודם כל לברך אותך, אדוני היושב ראש, חברי וידידי חבר הכנסת דני עטר על הוועדה הכול כך חשובה שאתה עומד בראשה.
רויטל סויד: אין לי ספק שאם יש מישהו שיוכל באמת לסייע ולעשות את הדברים שצריך זה יהיה אתה.
רויטל סויד: אני נאלצת לפרוש מכיוון שאני מנהלת היום יום מיוחד בכנסת, מאבק בשיח אלים ובריוני, אני צריכה ללכת לוועדות השונות.
רויטל סויד: אני מאחלת הצלחה לכולם ומקווה לימים טובים יותר לעם ישראל ולמדינת ישראל.
דניאל עטר: אנג'לה, בבקשה.
<אנג'לה קרת: חילקנו בינינו את הנושאים.
<אנג'לה קרת: אני רוצה לדבר רק על הנושא של להעלות לנו את קצבת השר"מ לגובה הקצבאות שאנחנו אמורים לשלם על פי חוק לעובדים הזרים.
<אנג'לה קרת: לא ייתכן שאנחנו נקבל כסף פחות מהמשכורת שלהם ובעצם אנחנו חיים על הלוואות ועל לגרד במרכאות כסף מאנשים כדי לשלם להם, ועכשיו נתנו לנו גם לשלם להם פנסיה.
<אנג'לה קרת: אנחנו לא מסוגלים לעמוד במשכורת הבסיסית שלהם, אז כל פעם נותנים לנו עוד גזרה ועוד גזרה.
<אנג'לה קרת: הוסיפו לנו ימי חופש שלהם, יום חופש של בן אדם מחליף עולה לנו הרבה הרבה יותר ואין לנו את הכסף הזה לתת להם.
<אנג'לה קרת: הנכים בעד לשלם, רוצים להיות אנשים שמשלמים לפי החוק ובעצם המדינה גורמת לנו להיות עברייני חוק בזה שאנחנו לא מסוגלים.
<אנג'לה קרת: זה לא שאנחנו לא רוצים, אנחנו רוצים לתת את כל מה שצריך, אבל אנחנו לא מסוגלים כי יש לנו כל כך הרבה הוצאות, הרבה יותר מבן אדם רגיל ובריא ויש לנו לשלם על תרופות ועל ביטוחים ועל מה לא ואנחנו לא מצליחים לשלם לעובדים.
<בועז עטרה: שלום לכולם.
<בועז עטרה: אני בן לשני הורים סיעודיים בבית, שניהם על כיסא גלגלים ושכיבה, שניהם לא מתקשרים עם המציאות.
<בועז עטרה: אני גר במושב מאור, ליד כביש 9, שזה יחסית מרכז הארץ, אבל לצאת ממושב מאור זה כמעט בלתי אפשרי.
<בועז עטרה: אני הפכתי להיות יבואן של עובדים זרים בשנים האחרונות, אני מייבא אותם, יומיים הם אצלי, שבועיים הם אצלי והם תופסים את הרגליים ובורחים כי החוק מאפשר להם.
<בועז עטרה: הם לא רוצים לעבוד אצלי, כי אצלי העבודה קשה.
<בועז עטרה: אמא שלי שבע שנים כבר אישה סיעודית, אבא שלי בשנה האחרונה סיעודי.
<בועז עטרה: קצבאות סיעוד לא קיבלתי שנה וחצי אחורה, לא קיבלתי שקל סיעוד.
<בועז עטרה: קצבת סיעוד היא בסך הכול 2,300 שקל, שכר עובד זר בישראל עלה בשנתיים האחרונות מ-600 דולר ל-1,200 דולר בסיס, ואני מדבר על בסיס בלי שבתות.
<בועז עטרה: זה אומר שאני צריך לשלם לעובד זר אחד 4,700 שקל משכורת בלי שבתות, כשהקצבה של אמא שלי 2,319, עוד לא דיברנו על אש"ל, ועל חשמל ומים.
<בועז עטרה: לי יש את המכפלה של שניים, שני הורים סיעודיים בבית, שניהם לא מקבלים קצבת סיעוד, כי עובדים זרים פשוט לא רוצים לעבוד איתי.
<בועז עטרה: התקנה בחוק אומרת שעובד זר, עד שבע שנים אני יכול להגיש בקשה מיוחדת בשבילו ושהיא תעבור.
<בועז עטרה: אף עובד זר לא מוכן לנצל את ההזדמנות אצלי, הוא מעדיף לנצל אותה בתל אביב.
<בועז עטרה: חלוקת הארץ לאזורים גיאוגרפיים, כשאנחנו הפריפריה, ואני פריפריה אמיתית ולא ירוחם ודימונה או טבריה, שחלילה לי לפגוע בכבודם, שהם פריפריה, אבל שם יש קהילה של עובדים זרים, אצלי שני עובדים זרים בכל המושב ולכן הם לא רוצים להישאר אצלי.
<בועז עטרה: כשפנינו מהפריפריה לחברי הכנסת 'תעזרו לנו', הם חילקו את הארץ לשלושה אזורים, זה לא פתר לנו את הבעיה וגיליתי אפילו שזה סיבך את אנשי תל אביב, הסיעודיים הקשישים.
<בועז עטרה: אין פרופורציה בין היכולת הכספית של ההורים שלי, שההכנסה שלהם, אני מדבר כרגע על ביטוח לאומי, אמא שלי מקבלת פנסיה, אבא שלי היה עצמאי, 8,000 שקל, מול שכר של עובדת, אני מדבר בלי שבתות, רק נסיעות ויסוד, שזה כולל ביטוח רפואי, שזה 5,000 שקל בחודש.
<בועז עטרה: אם ההכנסה של ההורים שלי היא 8,000 שקל בחודש וההוצאה שלי רק על שני עובדים זרים זה 10,000 שקל בחודש, אז מאיפה הם יאכלו ומאיפה הם ישתו?
<בועז עטרה: אני לא יודע.
<בועז עטרה: ההורים שלי קרסו כלכלית, השתמשתי בכל החסכונות שלהם, יש לי קרן השתלמות אחת של 120,000 שקל, שאין לי גישה בחוק לקרן הזאת.
<בועז עטרה: אני בעצמי פירקתי את הקרן הפרטית שלי מהילדים שלי ונתתי אותה להורים שלי.
<בועז עטרה: הודעתי למשפחה שהולכים לבית אבות.
<בועז עטרה: דרך אגב, מבדיקה שעשיתי בית אבות עולה למדינה יותר כסף מאשר קצבת סיעוד, בכל בית אבות שבדקתי, ולכן אני לא מבין את ההיגיון מדוע מדינת ישראל החליטה להעלות את העובדים הזרים לשכר המינימום, ל-4,650 שקל ברוטו, כשאת קצבת הסיעוד של ההורים שלי השאירו במקום.
<בועז עטרה: לא הגיוני, בלי פרופורציה בכלל.
<בועז עטרה: עובד זר, וחד משמעית אני אומר את זה, שולט שליטה מוחלטת במטופל שלו.
<בועז עטרה: אני מנסה לדבר עם העובד הזר שלי, הוא לא רואה אותי ממטר, 'לא טוב לך? אני עוזב'.
<בועז עטרה: יש בחוק תקנה שאומרת שמותר לי להשתמש ולקחת מהם אש"ל, כלכלה, מה שנקרא קצת כסף ממנו לטובת התשלומים השוטפים שלו.
<בועז עטרה: ניסיתי פעם אחת, 'אני עוזב אותך'.
<בועז עטרה: אין מצב כזה שעובד זר מתחיל - - - אני פונה לחברת כוח אדם, 'תביאו לי עובד זר', מתחייבים לי על 3,600 שקל נטו משכורת, מותר לך להוריד ככה וככה, המטפל מגיע אליי הביתה, תוך יומיים, שלושה, שבוע, שבועיים, במקסימום חודש בטירוף, הוא אומר לי 'אם אתה לא משלם לי 4,100 שקל', בהנחה שהוא נשאר, 'אני עוזב אותך'.
<בועז עטרה: זה אולטימטום.
<בועז עטרה: אני לא יכול להשאיר את אמא שלי ואת אבא שלי, כרגע את אמא שלי, כי היא שבע שנים, אבא שלי רק שמונה חודשים, אני לא יכול להשאיר את אמא שלי עם מטפלת שהיא לא מרוצה וללכת לישון בלילה, כי זה קצת מלחיץ אותי.
<בועז עטרה: הם פשוט שולטים בנו בצורה מוחלטת.
<בועז עטרה: חברות כוח אדם לא מוכנות, ופניתי לרבות, להתחייב להביא לי עובד זר או להתחייב לי שהעובד הזר שאני מממן אותו ועולה לי 2,000 שקל פלוס 1,000 שקל לשנה התחייבות לפעילות משרד, שהעובד הזר יישאר אצלי בבית.
<בועז עטרה: אומרים לי, החוק הוא בינך כמעסיק ועובד, כחוק בישראל, אם הוא לא רוצה לעבוד אצלך הוא יכול לקום וללכת.
<בועז עטרה: כשהוא הולך הוא לוקח את הוויזה את האמא שלי, עד שהוא לא נקלט אצל מעסיק אחר, אצל מטופל אחר שבודק אותו כמובן, וכמובן הוא בורח מהפריפריה שהיא מושב, לנתניה, כפר סבא, אשדוד, כי מותר לו לפי התקנה של חלוקת אזורים גיאוגרפית.
<בועז עטרה: הוא לוקח את הוויזה של אמא שלי, הוא מבטל לה את הזכות לקצבת הסיעוד שלה, עד שהוא לא נקלט אצל מטופל אחר.
<בועז עטרה: התהליך הזה לוקח לפחות חודש וחצי.
<בועז עטרה: כשאני מביא עובד זר אחר, אני לא יכול לעשות רטרו אחורה לאמא שלי, לקצבת סיעוד, כי העובד הזר עכשיו הגיע לארץ, הוא לא עבד בארץ, אז איך אני יכול לעשות רטרו למישהו שלא היה פה?
<בועז עטרה: וככה אמא שלי לא מקבלת קצבת סיעוד שנים.
<בועז עטרה: שמתי אותה במועדון שוהם, כשהיא יושבת תשושת נפש והעובדים הסוציאליים של שוהם אומרים לי 'בועז, קח אותה הביתה, אין לך מה לעשות במועדון', רק בכדי לקבל את הקצבה, שתהיה לה מסגרת.
<בועז עטרה: היום יש לי שני הורים סיעודיים, אני משלם היום, כולל השבתות, 14,000 שקל משכורת נטו, כולל הביטוחים הרפואיים שלהם, ההכנסה שלי 8,000 שקל ולא דיברתי על חשמל, טיטול, מזגן, אוכל.
<בועז עטרה: כמוני בישראל וכמוני במושב שאני גר בו, אני מדבר בשמם, ותסלח לי גב' חריזי, תת אלוף בצה"ל, שלחה את הבעל שלה לבית אבות, אף אחד לא מוכן לטפל בו.
<בועז עטרה: אני לא יודע מה סגן אלוף כרמי, אני לא יודע מה מצבו הרפואי, אבל אני יכול להגיד לכם בוודאות, אף אחד לא רצה לטפל בו, עובדים זרים קמו והלכו.
<בועז עטרה: גיליתי שאני לא לבד, שיש עשרות אנשים בסיטואציה שלי שברגע שבן אדם הפך להיות סיעודי, עובד זר בישראל, פשוט אני כרטיס כניסה שלו לארץ הקודש.
<בועז עטרה: הוא לוקח אותי רק - - -
יואב בן צור: מה אתה מציע?
<בועז עטרה: הפתרון שלי כרגע, במציאות הקיימת, אל"ף, לעניות דעתי, ואם יורשה לי, סליחה שאני אולי קצת חצוף, לדעתי צריך לשבת על חוק הסיעוד ולבנות אותו מחדש.
<בועז עטרה: ההצעה שלי לפתרון הפרטי שלי ולפתרון של חלק מהאוכלוסייה שיושבת כאן ואני מכיר אותה מהפייסבוק, ישנם עובדים זרים בארץ שהם בלתי חוקיים, מעל שבע שנים, הם נמצאים בארץ, הם עובדים אצלי בבית.
<בועז עטרה: אני עבריין.
<בועז עטרה: כן, אני עבריין, אני מעסיק עובדים זרים בשביל שלאמא שלי תהיה זכות קיום במדינה הזו.
<בועז עטרה: העובדים האלה יודעים עברית, יודעים את העבודה, יודעים את הנהלים, מכירים את המקצוע, יודעים להחליף טיטול, יש להם שפה, יש להם גישה, יש להם את הרצון לפרנס את המשפחה שלהם, פניתי לוועדת חריגים בשביל הנושא הזה, עדיין לא - - -
יואב בן צור: אבל ברגע שהם יקבלו רישיון הם יעזבו אותך.
<בועז עטרה: במחילה מכבודך, אני אענה.
<בועז עטרה: במחילה, העובדות חתמו על מסמך תצהיר מול עורך דין שהן עובדות רק אצלי.
<בועז עטרה: ביום שאבא שלי, חלילה, הולך לעולמו, אני אחראי להוציא אותן מהארץ.
<בועז עטרה: הן מוכנות גם להפריש כסף מכיסן הפרטי, אם השכר שלהם 5,000 שקל, הן מוכנות לשים כסף בצד, 1,000 שקל, 1,500 שקל, לא את כל המשכורת שלהן, כי הן צריכות לפרנס משפחה, הן מוכנות לשים בצד בתמורה לזה שבעוד שנה, שנתיים, כשהן יסיימו את העבודה אצלי זה יהיה הסכום שלהם, אם לא, הן לא יקבלו אותו.
<בועז עטרה: הן מוכנות לשים את זה.
<בועז עטרה: כמוהן יש רבות בישראל, כמוהן יש עובדות שיושבות על שולחנם של עובדי מרשם האוכלוסין, ששם יושבים מאות של תיקים שלא עושים שום החרגה בנושא.
<בועז עטרה: אני החריג.
<בועז עטרה: אמא שלי ואבא שלי גרים בלב הארץ, 40 דקות מפה והם לא יכולים לקבל מענה ממדינת ישראל, לא כספי ולא סיעודי ושום חברת כוח אדם לא פתרה לי את הבעיה.
<בועז עטרה: אז פניתי אל הרשות והרשות אומרת לי 'מעל שבע שנים לא זכאי', 'תמתין, השר יאשר', 'השר ידבר'.
<בועז עטרה: בינתיים, לצערי הרב אין להורים שלי כסף, לצערי הרב לי הולך להיגמר הכסף, לצערי הרב אני אשלח אותם לבית אבות.
<בועז עטרה: והמצחיק, בבדיקה שעשיתי מול כל גוף באזור שלי, בית אבות עולה למדינת ישראל במצב הסוציו אקונומי של המשפחה שלי פי שניים מקצבת הסיעוד.
זאב בנימין בגין: לא הבנתי את ההצעה.
<בועז עטרה: ההצעה שלי, מר בני בגין, העובדים הקיימים בארץ שהם בלתי חוקיים, מעל שבע שנים, שבלאו הכי עובדים פה ונמצאים פה בעשרותיהם ובמאותיהם, שבלאו הכי אנחנו משתמשים בהם, כי חלק גדול פה משתמש בהם, תאשרו לנו אותם פר בן אדם.
<בועז עטרה: הדבר השני, את הקצבה הזעומה הזאת - - -
זאב בנימין בגין: אתה מציע, זה מה שמשתמע, להכשיר את שהותם פה.
<בועז עטרה: נכון.
<בועז עטרה: והדבר השני שאני מבקש - - -
יואב בן צור: אבל למה שהם לא יברחו ממך?
<בועז עטרה: אמרתי.
<בועז עטרה: הם יכולים לברוח ממני, אבל ממני אין להם איפה לעבוד יותר.
יואב בן צור: הם יעבדו לא חוקי.
<קריאה: לא, רק על השם שלך.
<קריאה: רק על שם המעסיק.
יואב בן צור: בגלל שזו עבודה קשה בורחים לו.
<בועז עטרה: במחילה, עוד משפט אחרון.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שעובד זר ישלוט בקצבה של המטופל.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שעובד זר יהיה זה, שאם הוא נמצא אצלי בבית או לא נמצא אצלי בבית, עזב או לא עזב ולא משנה מה הסיבות, הוא זה שיגזור את דינו של אבא שלי לקבל קצבה, כן או לא.
<בועז עטרה: הקצבה צריכה להגיע לאבא שלי בלי קשר לעובד הזר.
יואב בן צור: שלא תבין לא נכון, אני גם מכיר את הדברים מקרוב, כי לאמי יש עובדת זרה.
יואב בן צור: אבל היא עובדת זרה חוקית.
דניאל עטר: זה קל מאוד שיהיה פה פינג פונג של דיבורים ולא תהיה שום תכלית.
דניאל עטר: אמרתי, אני רוצה שנהיה תכליתיים, יש הרבה אנשים שרוצים לדבר.
דניאל עטר: אני מאוד מבקש, הדוברים הבאים, לא לחזור על דברים שנאמרו, כי כל מה שנאמר נרשם, אנחנו יודעים לתרגם את זה לפעולה, אני גם בסוף אסכם את זה.
דניאל עטר: טובה.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני רוצה לדבר על הבעיה של ההיתרים שנכלאים על ידי עובדים זרים ואני כדוגמה אביא את המקרה האישי שלי.
<חיה טובה זינגר מולכו: קיבלתי היתר להעסקת מטפל זר.
<חיה טובה זינגר מולכו: המטפלת שהגיעה אליי מחו"ל ב-19.9.2014, לאחר שהתעללה בי נפשית, סחטה אותי רגשית, לא טיפלה בי כראוי עד להחמרת בריאותי הפיזית והנפשית, שברה את רוחי, רמסה את כבודי ועזבה, בן הזוג שהכירה ביקש בשבילה מעמד של ידועה בציבור.
<חיה טובה זינגר מולכו: ההיתר שלי תפוס על ידה.
<חיה טובה זינגר מולכו: נאמר לי על ידי מנהלת מחוז דרום של לשכת ההגירה והאוכלוסין שהתהליך של ההכרה שלה כידועה בציבור יכול לקחת שנה ובתסריט הכי אופטימי רק לאחר שיאשרו את הניירת שלה, שזה יהיה בערך באפריל, אני אוכל לבקש אישור חריג לשחרור ההיתר שלי ממנה.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני שואלת את הוועדה, למה אני צריכה להיות בת ערובה של המטפלת שעבדה אצלי?
<חיה טובה זינגר מולכו: הוויזה שלה, פג תוקפה ב-18.9.2015.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני לא חידשתי לה ויזה, הוויזה שלה פגה ובכל זאת, למרות שאין לה ויזה, ההיתר שלי כלוא על ידה.
<חיה טובה זינגר מולכו: איך היא יושבת על ההיתר שלי אם הוויזה שאני הוצאתי לה הסתיימה?
<חיה טובה זינגר מולכו: לא ברור לי.
<חיה טובה זינגר מולכו: ניסיתי לדבר במשרד הפנים עם ארבע המנהלות של מחלקת אשרות ומנהלת מחוז דרום, לא קיבלתי תשובה, הם הסתכלו עליי בעיני עגל ולא ידעו לענות לי על השאלה.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני לא מצליחה למצוא מטפלת זרה שכבר נמצאת בארץ, אני גרה בבאר שבע, מאזור אחר מסרבים לבוא לבאר שבע, הן אומרות לי 'באר שבע זה רחוק' ומנתקות את הטלפון, ויש כאלה שמנתקות עוד קודם, כשהן שומעות באר שבע.
<חיה טובה זינגר מולכו: באזור 3 יש מעט מאוד מטפלות פנויות והן מסרבות לעבוד בשכר לפי חוק ו/או ללא שבתות.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני לא מסוגלת לממן, גם את השכר לפי חוק אני נקרעת ולא מסוגלת לממן, ומ-5 בנובמבר, שאושפזתי והייתי מאושפזת במשך שבעה חודשים ועד היום, שזה פחות משנתיים, צברתי חובות של 200,000 שקל.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני כבר רואה את הדירה שלי נמכרת בתוך ארבע שנים ואני נשארת בלי מטפלת ומתה, נרקבת בצרכים שלי.
<חיה טובה זינגר מולכו: סליחה על הביטוי.
<חיה טובה זינגר מולכו: ואני גם מתנגדת לזה עקרונית.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני חושבת שאם המדינה כבר החליטה על שכר מינימום, שייצא חוק או תקנה או נוהל שאסור לשלם יותר כי המטפלות הזרות מספסרות בנו.
<חיה טובה זינגר מולכו: יש אוכלוסייה שהיא במצב כלכלי יותר טוב, ואני לא כועסת עליה, כי גם אני אם היה לי את הכסף הייתי חורגת מהעקרונות שלי ולא נרקבת בתוך החיתול שלי.
<חיה טובה זינגר מולכו: העלות של המטפלת, כולל זכויות סוציאליות והוצאות נלוות כמו מחיה, מחליפה בחופשות ובזמן מחלה, מגיעה לבין 9,000 ל-12,000 שקל לפי תחשיב של ביטוח לאומי וזה גם צפונה, כי היום הן לא מוכנות לעבוד בשכר הזה.
<חיה טובה זינגר מולכו: זה גורם לקריסה כלכלית.
<דיויד סיל: ומי שיש לו שני היתרים זה אפילו יותר - - -
<חיה טובה זינגר מולכו: מי שיש לו שני היתרים בכלל אבוד.
<חיה טובה זינגר מולכו: פניתי לכל התאגידים שעובדים בבאר שבע, אני מחפשת באתרים באינטרנט שיש מטפלות זרות שמפרסמות, מצלצלת לכל מי שיש אופציה שיעבוד אצלי, כל מי שמכיר אותי ואני, כל מטפל זר שאנחנו רואים אנחנו שואלים, 'אולי אתה מכיר מישהו פנוי?' אין.
<חיה טובה זינגר מולכו: אני בת 57, אני סובלת ממחלה נוירולוגית שגורמת לנכות שלי, יש לי אי שליטה בסוגרים, בעיה של הפרשת שתן יתרה שכל פעם שאני יוצאת מהבית אני צריכה לצאת עם שלושה חיתולים ועדיין חוזרת עם מכנסיים רטובים.
<חיה טובה זינגר מולכו: יש לי בעיה בעור, גם מחלת עור שהתפתחה מהחיתול, יש לי ממש ריקבון מתקדם כשלא מטפלים בי מספיק.
<נעמי מורביה: מאמי, צנעת הפרט שלך, כבודך.
<חיה טובה זינגר מולכו: מצטערת, כבודי כבר נרמס.
<חיה טובה זינגר מולכו: ואני אלרגית לחיתול, כל חיתול עולה לי 10 שקלים, הסוג היחיד שאני יכולה להשתמש בו.
<חיה טובה זינגר מולכו: המצב הזה לבד מסכן אותי.
<חיה טובה זינגר מולכו: יש לי בבקשה עוד דקה.
<חיה טובה זינגר מולכו: לראשונה בחיי, ועברתי דברים קשים בחיי, כמה פעמים ביום אני חושבת שאולי כדאי לי להתאבד ואני שוקלת את זה ברצינות.
<חיה טובה זינגר מולכו: כתבתי לכל הרשויות, ל-120 חברי כנסת, לא קיבלתי שום מענה.
<חיה טובה זינגר מולכו: בניסיון לחמול על המטפלים הזרים הזנחתם וקיפחתם אוכלוסייה שלמה של מטופלים סיעודיים שזקוקים למטפל זר והפכתם אותנו לחסרי ישע.
<חיה טובה זינגר מולכו: צו השעה זה לשנות את החוק, את הנוהל והתקנות של מטפלים זרים כדי שיהיו הומניים, מידתיים והוגנים למטופלים סיעודיים לפחות כמו שהם הוגנים למטפלים הזרים.
<חיה טובה זינגר מולכו: המצב כיום מפקיר אוכלוסייה שלמה רב-גילית שסובלת סבל בלתי אנושי.
<חיה טובה זינגר מולכו: אנחנו יחד עם המשפחות שלנו קורסים נפשית, פיזית וכלכלית.
<חיה טובה זינגר מולכו: תודה.
דניאל עטר: תראו, אני מניח שזו לא גזרה משמים שאם רוצים לתת זכויות לצד אחד צריך לפגוע בצד שני.
דניאל עטר: אפשר גם לתת זכויות וגם הצד השני יהיה מטופל.
דניאל עטר: זה חלק מהמטרות של הדיון שלנו.
דניאל עטר: ברשותכם, אני רוצה שחברת הכנסת אלהרר תאמר את דבריה, היא ממהרת לוועדה שלה, ואחריה חברי הכנסת.
קארין אלהרר: תודה, אדוני יושב הראש.
קארין אלהרר: אני מודה לך על הדיון המאוד מאוד חשוב הזה.
קארין אלהרר: אני אקדים ואומר, למען הגילוי הנאות, יש לי נגיעה אישית, גם אני מעסיקה עובדת סיעודית, אבל אני מרגישה שאני פריבילגית.
קארין אלהרר: אמרה כאן הגברת המכובדת, אני באמת מרגישה שלי יש יותר מאשר לאחרים ואני רוצה לדבר על העקרונות שעומדים כאן היום לדיון.
קארין אלהרר: אל"ף, הנושא המימוני, הכלכלי, יש פה איזה שהוא הפרד ומשול שמתבצע בשיטתיות, כי לוקחים אוכלוסייה חלשה ואוכלוסייה חלשה ואומרים להם 'תריבו'.
קארין אלהרר: אני נותנת שכר מינימום, שזה יפה וטוב ואני בעד, כי העבודה קשה, מצד שני אני לא נותנת את המימון לזה, תמצאו אותו בעצמכם.
קארין אלהרר: אז הפריבילגים יכולים והלא פריבילגים לא יכולים.
קארין אלהרר: עכשיו מה יקרה?
קארין אלהרר: יקרה אחד משניים, או שאנחנו נראה אנשים שעוברים על החוק ביודעין, לא ישלמו, כי אין, מאיפה יביאו?
קארין אלהרר: או שנראה תנועה מסיבית של אנשים שמאשפזים את עצמם במוסדות ואז נראה את המדינה מממנת בעלות גבוהה פי כמה מהעלות שכרוכה בהעסקת מטפלת.
קארין אלהרר: הדבר השני זה הליך ההעסקה.
קארין אלהרר: להביא עובד סיעודי הביתה זה לא להביא עוזרת בית שמנקה את הרצפה, זה הרבה מעבר, זה מישהו שחי איתך בבית.