GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צחי דוד: מי זה כאן המגרשים.
<צחי דוד: זה מה שמפריע לנו.
דוד אמסלם: הבנתי מצוין.
<עמית שטאובר: כמובן שהמקור הוא התכנית.
דוד אמסלם: בזמנו הכרחנו אנשים לעשות דברים שהיו כמעט עשרים קילומטרים מהאירוע.
דוד אמסלם: אז אני יודע מה האבולוציה של המשפטים האלה.
<תומר רוזנר: אני אגיד לכם היכן החשש.
<תומר רוזנר: החשש הוא מפני כך שהרשויות המקומיות או מוסדות התכנון יכללו בתכניות הוראות שיאמרו שתנאי לאכלוס המגרש הזה, זאת בניית המזרקה בקצה השני של העיר.
<תומר רוזנר: אז, כדי לאכלס את הדירות, צריך לבנות את המזרקה הזאת, מצב שבעצם יגרום לכך שכל העיר תיבנה באמצעות הסכמי פיתוח מהסוג הזה.
<תומר רוזנר: הכוונה היא להבטיח שתהיה זיקה ישירה.
<עמית שטאובר: הבעיה היא עם המילה "בלבד".
<עמית שטאובר: אם יודעים שיש שם גן שמשרת גם בניין ליד שלא בתכנית, אז אי אפשר.
<עמית שטאובר: הנוסח הוא בלתי אפשרי.
<תומר רוזנר: אפשר לכתוב "בעיקר".
<עמית שטאובר: הערה שנייה לגבי התוספת בסעיף 198א(א)(2).
<עמית שטאובר: זה בעקבות ההערות שהיו בדיון הקודם של הרשויות המקומיות, במקרים שבהם יש ליזם חמישים אחוזים משטחי המגרש אבל כבר נעשו למעלה מחמישים אחוזים של עבודות הפיתוח בתחום התכנית.
<עמית שטאובר: יחד עם זאת, אם עבודות הפיתוח שהעירייה צריכה לעשות נמצאות בתחום המגרש של אותו יזם, למרות שרוב עבודות הפיתוח כבר נעשו, אנחנו עדיין ניתן את האפשרות לפטור ממכרז.
<עמית שטאובר: החשש שלנו שמדובר בניסוח שהוא רחב מדי שיכול להוביל לכך שלמעשה יוטלו על היזמים עבודות פיתוח שהן לא באחריות או בסמכות העירייה.
<עמית שטאובר: לכן אנחנו מבקשים למקד את עבודות הפיתוח שיכולות להיות בתוך תחומי מגרש של היזם להקמת מבני ציבור, מבנים לצורכי ציבור.
דוד אמסלם: לא הבנתי את הטענה.
דוד אמסלם: צחי, תסביר לנו.
<רון אלמוג: משרד הפנים.
<רון אלמוג: אני אסביר.
<רון אלמוג: הסיטואציה שעלתה היא לגבי מבנים משולבים שזאת קומה אחת של מבני ציבור, כמה קומות של משרדים ואי אפשר להכניס שני קבלנים כדי לבנות את זה.
<רון אלמוג: הרעיון כאן הוא מה הרציונל לפטור ממכרז.
<רון אלמוג: כאשר מדובר בתשתיות, יש לנו הפרדה בין שטחים ציבוריים ושטחים פרטיים והעירייה לא עושה תשתיות בשטחים פרטיים.
<רון אלמוג: זאת סמכות של היזם בעצמו, של בעל הקרקע והוא עושה את זה לא במסגרת המכרז ולא במסגרת הפטור ממכרז שאנחנו מדבריו עליו כאן.
<רון אלמוג: לכן אנחנו מציעים, כדי לתת פתרון למה שהעלתה הוועדה, לצמצם את זה לאותם מקרים בהם היזם צריך לבנות על מגרשים שלו מבנה לצורכי ציבור.
<תומר רוזנר: ראשית, לצערנו, ובשנים האחרונות הרבה, מטילים על היזמים לפתח שטחים שנקראים שטחים פרטיים פתוחים שהם חלק מעבודת התשתית של המגרשים והם לאו דווקא מבנים.
<רון אלמוג: מוסד התכנון מטיל.
<תומר רוזנר: מוסד התכנון, בהחלט.
<רון אלמוג: אבל זה לא במסגרת פטור ממכרז של העירייה.
<רון אלמוג: העירייה לא יכולה לחתום אתו על חוזה.
<תומר רוזנר: אם היא לא צריכה לעשות, היא לא צריכה לעשות.
יעל גרמן: ודאי שלא.
יעל גרמן: היא לא יכולה.
<רון אלמוג: זה מה שאנחנו אומרים.
<רון אלמוג: לכן אנחנו אומרים שהפיתוח של התשתיות, שטחים פרטיים שמוסד לתכנון מטיל עליו, הוא לא חלק מהחוזה שהעירייה חותמת עליו.
<תומר רוזנר: העירייה לא תחתום חוזה על משהו שהיא לא צריכה לעשות.
<תומר רוזנר: למה שהיא תעשה את זה?
<תומר רוזנר: אני לא מבין מה הטענה.
דוד אמסלם: אני רוצה לראות אם אני הבנתי.
דוד אמסלם: מה שאתה בעצם מעלה, לפי מה שהצלחתי להבין, זה שיש מצב שבמסגרת השטח הפרטי של אותו קבלן, נניח במסגרת הבניין, העירייה מבקשת ממנו לבנות לה למטה גן ילדים.
<רון אלמוג: כן.
<רון אלמוג: יש לו ייעוד מעורב.
דוד אמסלם: אתה אומר שבמסגרת הנוכחית יש בעיה ואנחנו חייבים להסדיר את זה כך שנאפשר לו לבנות את אותו מבנה.
<אריאל צבי: אנחנו מסכימים למקרה הספציפי הזה.
דוד אמסלם: אתה מתנגד לו?
<רון אלמוג: לא.
<רון אלמוג: זה בדיוק המצב שהוועדה העלתה בישיבה הקודמת.
יעל גרמן: למוסדות.
<רון אלמוג: למבנים.
<רון אלמוג: אנחנו רוצים לאפשר - - -
יעל גרמן: איזה מקרה תיאורטי יש שמוסד תכנון ידרוש מיזם פרטי לבנות בשטח הפרטי שלו משהו ציבורי?
יעל גרמן: אני פשוט לא מעלה בדעתי.
דוד אמסלם: אני מכיר
<רון אלמוג: יש מקרים כאלה.
דוד אמסלם: אתן דוגמה.
דוד אמסלם: נניח הקבלן מקים בניין פרטי שלו.
דוד אמסלם: במסגרת הבוכלטריה אומרים לו, תקשיב, קומה ראשונה למטה, אחד בית כנסת ואחד גן ילדים.
דוד אמסלם: כך אנחנו רוצים.
יעל גרמן: לפעמים זה טרספורמטור.
דוד אמסלם: אני בא למשהו יותר חריף מזה.
דוד אמסלם: אני לא בא לחברת חשמל.
דוד אמסלם: אני אומר שזה מבנה ציבור שלפעמים יש שכל לעשות את זה.
דוד אמסלם: אתה מתנגד?
<רון אלמוג: אנחנו לא מתנגדים.
<רון אלמוג: אנחנו רוצים לקבוע שבמקרים כאלה של הקמת מבני ציבור לצורכי העירייה, יהיה אפשר לכלול את זה בפטור ממכרז.
<תומר רוזנר: אני לא מבין את הטענה.
דוד אמסלם: כלול או לא כלול?
<אריאל צבי: כלול, אבל הנוסח הזה מתייחס לעוד עבודות שהן מעבר לזה.
<רון אלמוג: נכון.
דוד אמסלם: איזה עבודות?
<אריאל צבי: בהגדרת התשתית.
<תומר רוזנר: אחת משתיים.
<תומר רוזנר: אם זאת עבודה שהעירייה לא צריכה לעשות אותה, אז זה לא רלוונטי כי היא לא תטיל על מישהו לעשות משהו שהיא לא צריכה לעשות.
<תומר רוזנר: אם זאת עבודה שהיא צריכה לעשות, למשל נתנה כאן חברת הכנסת גרמן דוגמה של חדר טרנספורמציה שהוא לא מבנה ציבור.
דוד אמסלם: חדר טרנספורמציה זה משהו אחר וזה לא עניין של העירייה.
דוד אמסלם: סיפור טרנספורמציה, זאת הדרישה של חברת החשמל מול היזם ואת זה אני משאיר למגרש שלו, שהוא ישבור את הראש מול היזם.
דוד אמסלם: בדרך כלל היזם צריך להקצות קצת שטח לטובת טרנספורמציה שבדרך כלל היא גם נחוצה לטובת הבניין שלי.
דוד אמסלם: לזה אני לא נכנס.
<תומר רוזנר: אני לא מבין את החשש.
<רון אלמוג: אנחנו לא רואים איזו סיטואציה שצריך לעשות עבודות תשתית ולכן אנחנו מבקשים לא לכלול את התשתית.
דוד אמסלם: אני עוד בקטע של להבין את הבחור.
דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין אותו.
<רון אלמוג: אני אומר שיש לנו את האופציה הראשונה שהוא מבצע מעל חמישים אחוזים של עבודות הפיתוח ואז הוא עושה את הכול, את התשתיות ואת מבני הציבור, גם על שטחים של העירייה.
<רון אלמוג: גם תשתיות בשטחים של העירייה.
דוד אמסלם: כן, זה בסדר.
<רון אלמוג: זה בסדר.
<רון אלמוג: כאן הוועדה הוסיפה אופציה שנייה שאם אלה לא חמישים אחוזים, לאפשר עדיין את הפטור ממכרז כשהוא עושה עבודות פיתוח במגרשים שלו.
<רון אלמוג: כאן אנחנו רוצים להבהיר שכשהוא עושה עבודות פיתוח במגרשים שלו, הכוונה היא לא לעבודות פיתוח תשתית.
<רון אלמוג: כי זה לא חלק.
<תומר רוזנר: אם צריך להעביר עכשיו קו ביוב עירוני ומבחינה טופוגרפית הוא חייב לעבור במגרש שלו.
דוד אמסלם: כשיש ויכוח בין שני פקידים, זה הכי מרגיש אותי.
<צחי דוד: אנחנו לא רוצים להרגיז אותך.
דוד אמסלם: שבו ביניכם.
דוד אמסלם: אתה מרגיז אותי בזה שלא פתרת את זה אתו לפני כן.
<צחי דוד: אני לא רוצה להרגיז אותך יותר.
דוד אמסלם: לכן אני אומר שעד סוף הישיבה תסגרו את הפינה.
<עמית שטאובר: נמשיך ואני מקווה שהפעם יהיה תיאום מלא.
<עמית שטאובר: לגבי פסקה (3).
<עמית שטאובר: במקום מחיר העבודות, אנחנו מציעים את המילה תמורה.
<עמית שטאובר: אנחנו חושבים שזה יותר נכון.
<עמית שטאובר: מכיוון שאנחנו מדברים על פטור ממכרז שנולד מפסק דין דירות יוקרה ומכל הפרקטיקה שהתפתחה - - -
<תומר רוזנר: אתה יכול לחזור מההתחלה?
<עמית שטאובר: אני אומר במקום "מחיר עבודות הפיתוח" יבוא "תמורת עבודות הפיתוח שתיקבע בהסכם הפיתוח" כי זאת תמורה שמשולמת.
<עמית שטאובר: זה עניין של נוסח.
<עמית שטאובר: תמורה, זה אומר שאתה משלם ליזם.
<עמית שטאובר: שיהיו ברורים יחסי הכוחות.
<עמית שטאובר: הערה מהותית יותר.
<תומר רוזנר: רגע, אם אתה אומר את זה, ההערה מקובלת, אבל כשאתה מדבר על המחיר המקובל, גם שם צריך לשנות ולומר התמורה המקובלת.
<עמית שטאובר: התמורה המקובלת.
<תומר רוזנר: כתוב המחיר המקובל.
<עמית שטאובר: צריך לשנותץ.
<תומר רוזנר: בשני המקרים.
<עמית שטאובר: כן.
<עמית שטאובר: ברור.
דוד אמסלם: אנחנו נחזור אחורה למה שהיה לפני שתי דקות.
דוד אמסלם: הם סיכמו ביניהם.
דוד אמסלם: נוסח הוועדה מקובל.
<עמית שטאובר: מקבלים.
<עמית שטאובר: ההערה הנוספת.
<עמית שטאובר: מכיוון שאנחנו מגיעים מעולם של דירות יוקרה ומעולם שאנחנו רוצים שתהיה כאן
<עמית שטאובר: הגינות ושקיפות בכל מה שקשור - - -
דוד אמסלם: אני רוצה לחזור אחורה לגבי הנושא של המחיר.
דוד אמסלם: אני מזהה את הסיפור הזה כחוליה החלשה.
דוד אמסלם: או שיש אישור, פרמטר קבוע, למשל מחירון דקל, משהו שאנחנו מחליטים עליו.
<תומר רוזנר: הם כתבו שזה יינתן לפי תוצאות של מכרזים דומים.
<תומר רוזנר: תסתכל בפסקה (5).
דוד אמסלם: מה זה דומים?
דוד אמסלם: הרי לפעמים העיריות על אותו בסיס לא עשו מכרז כבר שנתיים.
דוד אמסלם: אני מציע לכם.
דוד אמסלם: אני בכוונה מחדד לכם את הנושא כי אני מזהה את הנקודה של ועדת החקירה הבאה.
דוד אמסלם: אני מזהה את החולשה.
דוד אמסלם: אני מחדד אותה כי זאת הנקודה המהותית ביותר כאן.
<אלדר דוכן: אני חושב שיושב ראש הוועדה האיר את עינינו.
דוד אמסלם: אם זה בחינם, שיעשה מה שהוא רוצה, אבל ברגע שהכנסנו את הסיפור של הכסף, אנחנו צריכים להיות יותר ממוקדים.
דוד אמסלם: אתם צריכים להיות חד ערכיים בעניין הזה, להחליט איזה מדד או איזה משהו, משהו מאוד ספציפי.
יעל גרמן: למה שלא נבקש שמאי?
יעל גרמן: למה שלא נכניס לכאן שמאי?
דוד אמסלם: זה לא קשור לשמאות.
יעל גרמן: שמאי מוכר.
יעל גרמן: שמאי שלנו.
דוד אמסלם: אנחנו לא עוסקים בשמאות.
דוד אמסלם: אלה עבודות.
דוד אמסלם: אני אומר שכאן תעשו חשיבה, צחי, ותחליטו.
דוד אמסלם: מה שתחליטו, מקובל.
<תומר רוזנר: אני חושב שמה שאמר היושב ראש, אפשר בהחלט להוסיף שתי הבהרות נוספות כאשר האחת מדברת על תוצאות מכרזים מהשנה האחרונה.
<ערן ניצן: לא תמיד יש.
<תומר רוזנר: ככל הניתן וככל האפשר.
<ערן ניצן: אם זה ככל הניתן, זה בסדר.
<תומר רוזנר: שנית, שבמקרה שאין את הדברים האלה, ללכת למחירונים מקובלים בענף.
<תומר רוזנר: כלומר, אנחנו יודעים שגם המחירונים המקובלים בענף הם יחסית נותנים מחירים - - -
יעל גרמן: גבוהים.
יעל גרמן: יש תמיד הנחות.
יעל גרמן: זה לא טוב.
<צחי דוד: דווקא האופציה של הנחות על עבודות שבוצעו באותה רשות, היא יותר מדויקת.
<תומר רוזנר: זה בסדר, אבל אם אין?
<צחי דוד: ככל הניתן בשנה האחרונה, ואם לא, עבודות שבוצעו ברשות.
<צחי דוד: בכל רשות מבוצעות עבודות וזה לא שאין בכלל.
<צחי דוד: אולי אין מהשנה האחרונה כמו שערן אומר, אז בשנה האחרונה ככל הניתן.
<אלדר דוכן: במקום מחיר מקובל אפשר להגיד מחיר שוק, שזה מינוח יותר מדויק.
<קריאה: מחיר ראוי.
דוד אמסלם: אני רוצה לחדד.
דוד אמסלם: צחי, בכל רשות לא מתבצעות עבודות - - - בשנה האחרונה, זה יכול להיות ממוצע בין זה לבין איזשהו מחירון מסוים כמו מחירון דקל, אבל מה שתחליטו – אנחנו נתקדם עם זה.
<רון אלמוג: אנחנו רוצים להעיר שאם הולכים על מכרזים קודמים, 18 חודשים ולא 12 חודשים מאחר ומכרזים שמתחדשים כל שנה, לפעמים נופלים בפער.
<תומר רוזנר: מה סיכמת לגבי זה?
דוד אמסלם: שנה אחרונה.
<רון אלמוג: שנה אחרונה, מכרזים.
דוד אמסלם: שנה אחרונה ככל שניתן, וניתן.
<רון אלמוג: אם אפשר להעיר.
<רון אלמוג: מכרזים לפי סעיף 9 הם לא תמיד חופפים ולכן צריך לתת עוד קצת מעבר ל-12 חודשים.
<רון אלמוג: אני מציע 18 חודשים.
<רון אלמוג: שנה וחצי כדי שתמיד יהיה מכרז בתוקף של סעיף 9.
דוד אמסלם: שנה וחצי.
<קריאה: אולי נוסיף שנה וחצי גם בסעיף הקודם?
<תומר רוזנר: אם כן, 18 חודשים, זה הסיכום?
<תומר רוזנר: השאלה אם לא נכון להכניס כאן, כתוב כאן שביצעה העירייה, שיכול להיות שאלה גם החברות העירוניות.
דוד אמסלם: החברות העירוניות.
<תומר רוזנר: זאת יכולה להיות גם חברה עירונית.
<תומר רוזנר: ואלה יכולות להיות עיריות.
דוד אמסלם: או רשות עירונית.
דוד אמסלם: אם מדובר למשל על עיריית מעלה אדומים והיא לא ביצעה כבישים.
דוד אמסלם: דרך אגב, היא בדרך כלל לא מבצעת כבישים במשך שנים אלא רק עיריות גדולות מבצעות כל שנה כל הזמן.
דוד אמסלם: נניח שפתאום רוצים להיכנס להסכם כזה ואין לו, הוא לא עשה בחמש השנים האחרונות כלום, אז הוא יכול להישען נניח על עיריית ירושלים או על עירייה סמוכה ולקבל איזשהו אומדן מחירים.
דוד אמסלם: נשמע לי הגיוני, לתת לו את הגמישות.
יעל גרמן: אני בכל זאת רוצה להעלות את הנושא הזה של שמאי.
יעל גרמן: שמאות, אני לא מדברת על סתם שמאי אלא יש היום שמאים מוכרים במשרד הפנים.
דוד אמסלם: אבל אין שמאות לעבודות.
דוד אמסלם: זה לא לעבודות.
דוד אמסלם: אין שמאות בנושא עבודות.
יעל גרמן: אני מדברת על השמאים שהיום המדינה לוקחת והם עובדים אך ורק למען המדינה.
דוד אמסלם: זאת לא קרקע.
דוד אמסלם: אין שמאות כמה עולה להניח קו חשמל.
<עוזי סלמן: זה לייצר עוד הליך בירוקרטי שלם ומיותר.
<עוזי סלמן: שמאי מתעסק בערכי קרקע ולא מתעסק בעלויות.
יעל גרמן: ירדתי מזה.
יעל גרמן: גמרנו.
דוד אמסלם: מתקדמים.
<תומר רוזנר: אנחנו נוסיף כאן, בעקבות ההערה שנשמעה, שערכה העירייה או שנערכו עבורה.
דוד אמסלם: או שנערכו עבודה, זה הכי נכון.
דוד אמסלם: אפשר גם לומר בערי הסביבה.
<תומר רוזנר: אתם רוצים להוסיף את ערי הסביבה?
דוד אמסלם: זה נותן להם יותר גמישות.
דוד אמסלם: אם הוא לא עשה לא פה ולא פה, אז גם עיר סמוכה, הוא יכול לקחת איזשהו אומדן לידו.
<תומר רוזנר: נוסיף גם את זה.
<אלדר דוכן: זה לא דווקא שרשות סמוכה היא רשות דומה במאפיינים.
דוד אמסלם: זה נגמר.
דוד אמסלם: הבנו את העניין.
<אלדר דוכן: אין ירושלים דומה לערד נניח.
דוד אמסלם: רשות דומה באותה פרמטרים.
<תומר רוזנר: רשות בעלת מאפיינים דומים.
<עמית שטאובר: בפסקה (3) אנחנו מבקשים, מכיוון שאנחנו באים שוב מעולם של דירות יוקרה ויש חשיבות כאן שהמחיר יהיה באמת מחיר שוק ולא שיתמחרו את עבודות הפיתוח בחסר ויבקשו עבודות פיתוח מלאות, שיתווסף "אינו עולה ולא יפחת מהתמורה המקובלת לביצוע עבודות כאמור בפסקה (5)".
<עמית שטאובר: החשש שעלה ממשרדי הממשלה השונים הוא שיבואו לאותו קבלן ויתמחרו את עבודות הפיתוח בחסר.
<עמית שטאובר: כלומר, התמורה שתינתן לקבלן היא פחותה.
דוד אמסלם: אתה מדבר אתי על התקציב או שאתה מדבר אתי עכשיו על אותו אחד שמנהל את המשא ומתן?
<עמית שטאובר: אני מדבר אתך על כך שיבואו ויגידו בהסכם הפיתוח שהתמורה היא נמוכה מכפי שהיא צריכה להיות.
דוד אמסלם: אז הקבלן לא יעשה את העבודה.
<קריאה: הוא לא יכול לסרב.
דוד אמסלם: תגיד לי מה אתה רוצה שיקרה כאן.
<עמית שטאובר: אני רוצה שבאמת מה שקראנו עכשיו, מה שהיושב ראש הציע שסכום התמורה שייקבע בהסכם הפיתוח, יהיה באמת זכום - - -
דוד אמסלם: בסדר, אבל איך אתה משלב את זה?
דוד אמסלם: אני אומר לבן אדם שיעשה סכום הוגן.
<חגי רגב: משריינים את זה באמצעות העלות של המחירים.
<חגי רגב: לא צריך לכתוב את זה.
<חגי רגב: אם אתה לוקח מחירי עירייה ואתה שם את זה בכתב כמויות, אתה אומר שזה המחיר שעיריית ירושלים ראתה מולה, אז זאת התמורה שניתנה כי לקחתי את מחירי עיריית ירושלים.
<חגי רגב: לא צריך שום דבר יותר מזה.
דוד אמסלם: אני מתחבר למה שחגי אמר כי דיברנו על זה בסעיף הקודם.
דוד אמסלם: בסופו של עניין יש איזשהו אומדן מסוים שהעירייה מחליטה שזה המחיר.
דוד אמסלם: המחיר למטר כביש.
דוד אמסלם: סיכמנו, היו מכרזים לפני, יש מכרזים אחרי, ואם לא היו לנו מכרזים - יש לנו ערים דומים.
דוד אמסלם: אנחנו לא פריירים.
דוד אמסלם: החלטנו מאה שקלים.
דוד אמסלם: יבוא היזם ויגיד, חבר'ה, לא מספיקים לי מאה שקלים, אני רוצה 120 שקלים.
דוד אמסלם: אז מה אתה מציע?
דוד אמסלם: מה כבודו מציע?
דוד אמסלם: ניתן לו?
<עמית שטאובר: לא.
<עמית שטאובר: שזה יהיה מאה שקלים אבל שגם לא יהיו שמונים שקלים.
<עמית שטאובר: לכן במקום "אינו עולה" צריך להגיד "יהיה".
<חגי רגב: הוא לא יהיה שמונים.
<חגי רגב: הוא לוקח מחירי קבלן.
<צחי דוד: אין ויכוח.
<צחי דוד: אנחנו אומרים אותו הדבר.
דוד אמסלם: הרי מי קובע את המחיר ואת האומדן?
דוד אמסלם: העירייה ולא אני.
דוד אמסלם: הפקיד.
דוד אמסלם: אני עכשיו מנהל משא ומתן מול הקבלן, ואני אומר לו, תשמע, אלה הם המחירים.
דוד אמסלם: אני מניח שאני גם אנמק לו למה.
דוד אמסלם: אני לא אומר לו כך יצא לי בקוביות, אלא אני אומר לו, שמע, אתמול עשינו מכרז פה וזה המחיר.
דוד אמסלם: יבוא הקבלן ויאמר שלא מספיק לו, מה אתה מציע?
<צחי דוד: אני אתמצת במילה מה אנחנו מציעים.
<צחי דוד: רשום "לא יעלה" ואנחנו מציעים לומר "יהיה".
<צחי דוד: זה הכול.
<צחי דוד: למקד את זה.
<צחי דוד: זה עניין של סמנטיקה נכונה ולא יותר מזה.
<גלעד קרן: ואם נגיד לו שנשלם לו חצי מזה?
דוד אמסלם: יהיה בהתאם.
<תומר רוזנר: הערה נכונה.
<עמית שטאובר: פסקה (2).
<עמית שטאובר: הגדרת מחזיק.
<אריאל צבי: פסקה (5) שהצעתם, שהסכם נדרש מטעמי חיסכון ויעילות.
<אריאל צבי: אנחנו חושבים שמבחינה טכנית, מבחינת הניסוח, זה רכיב שהוא בשיקול דעת.
<אריאל צבי: אנחנו מציעים להעביר את זה לשיקול הדעת של הוועדה.
<אריאל צבי: הרי זה נתון שקשה לוודא את ההתקיימות שלו.
<אריאל צבי: פשוט שמי שיפעיל את שיקול הדעת לגביו, תהיה הוועדה.
<אריאל צבי: להכניס את זה לפסקה (7).
<קריאה: זה תנאי.
<קריאה: אם אדוני מכיר את תקנות חובת המכרזים, כדי לתת פטור ממכרז, תנאי לתת את הפטור זה שמביא יעילות וחיסכון.
<קריאה: זה אל שיקול דעת.
דוד אמסלם: מה מפריע לך?
<אריאל צבי: זה עניין של טכניקה.
<אריאל צבי: זה אמנם תנאי אבל אני אומר שמי שמשת
<אריאל צבי: כנע לגביו, כל שאר התנאים הם תנאים שהם בסך הכול עובדתיים או מדידים.
<אריאל צבי: זה כבר רכיב שהוא יותר בשיקול הדעת של הוועדה.
<אריאל צבי: הוועדה צריכה להשתכנע בהתקיימותו.
דוד אמסלם: להזיז אותו למקום אחר?
<אריאל צבי: לתוך פסקה (7).
<אריאל צבי: זה בסך הכול עניין של מבנה.
<קריאה: נניח שיקול הדעת של הוועדה במקרה הספציפי הזה, הוא לא אובייקטיבי.
<קריאה: אני חושב שאם זה יישאר כאן, זה יותר טוב.
<אריאל צבי: בכל מקרה היא מפעילה שיקול דעת.
<אריאל צבי: אני אומר שזה נתון שבניגוד לאחרים הוא פחות מדיד ולכן צריך להיות שיקול דעת לגביו.
דוד אמסלם: אנחנו מעבירים את זה.
דוד אמסלם: לפי ההערות, היה יותר קל לכתוב את הכול מחדש.
<צחי דוד: עד עכשיו היו כאן עשרות הערות שהתקבלו והן מבורכות.
יעל גרמן: אתה מתייחס למחזיק בזכויות בעמוד 4?
<עמית שטאובר: הגדרת מחזיק בזכויות, עמוד 4, פסקה (2).
<עמית שטאובר: אם אפשר להבין מהייעוץ המשפטי אלו סוגי בעלי זכויות רציתם להכניס כאן?
<עמית שטאובר: האם התכוונתם גם למי שהוא למעשה רק קבלן?
<עמית שטאובר: אין לו שום זכויות בשטח, שום זכויות במגרש והקבלן שלמעשה יש לו הסכם עם בעל הזכויות, האם אתו התכוונתם שהעירייה תחתום הסכם פיתוח?
<תומר רוזנר: נהפוך הוא.
<תומר רוזנר: ההצעה המקורית של הממשלה לא הבטיחה שתהיה לו זיקה לקרקע.
<תומר רוזנר: אנחנו רוצים להבטיח שליזם המדובר יש זיקה לקרקע, או שהוא בעל זכויות בעצמו או שהוא התקשר בהסכם פיתוח עם בעל הזכויות.
<עמית שטאובר: אבל התקשרות בהסכם פיתוח לבנייה לא בהכרח מבטיחה זכות קניינית.
<תומר רוזנר: זה אתם הצעתם.
<תומר רוזנר: מה אתה רוצה?
<עמית שטאובר: אני פשוט מציע לטייב את זה מהסיבה הפשוטה.
<עמית שטאובר: כשיש מכרזי פיתוח של מינהל מקרקעי ישראל, חוזה הפיתוח הוא בדרך כל השלב הראשון עד לחוזה החכירה.
<עמית שטאובר: אנחנו מציעים שאם מדובר כאן בהסכם פיתוח, זה הסכם פיתוח, לאחד את ההגדרה כך שמי שהתקשר בהסכם פיתוח זה מי שהתקשר בהסכם פיתוח עם רשות מקרקעי ישראל, כך שברור שהכוונה שלכם תבוא לידי ביטוי.
<עמית שטאובר: מי שהתקשר כאן הוא בעל זיקה קניינית לקרקע.
דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין.
<עמית שטאובר: מי שמתקשר בהסכם, הוא לא בהכרח בעל זיקה קניינית לקרקע.
<תומר רוזנר: אבל יש לו הסכם עם בעל זיקה קניינית לקרקע.
<תומר רוזנר: הוא לא יכול להתקשר אתי על שטח שלא שלי.
<תומר רוזנר: עם מי הוא מתקשר בהסכם פיתוח?
<תומר רוזנר: עם מי מתקשר הקבלן בהסכם פיתוח?
<עמית שטאובר: עם בעל הקרקע.
<תומר רוזנר: עם בעל הקרקע.
<קריאה: אבל לקבלן עצמו אין זיקה לקרקע.
<תומר רוזנר: יש לו הסכם פיתוח.
<עמית שטאובר: זה יכול להיות גם קבלן המשנה.
<קריאה: יש גם הסכמי קומבינציה.
<עמית שטאובר: זה גם יכול להיות קבלן המשנה.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול שאלה פשוטה.
יעל גרמן: הוא צודק.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להבין את העניין.
דוד אמסלם: בסופו של דבר הכתובת המרכזית היא בעל הקרקע.
דוד אמסלם: צריך להבין שאני לא יכול לבנות על קרקע שלך בלי לשאול אותך.
דוד אמסלם: עכשיו יש הרבה קבלנים, יש קבלן לזה וקבלן לזה וכולי, אני לא רוצה להתעסק עם אף קבלן, אני לא צריך כאן לקבל עשרים קבלנים.
<עמית שטאובר: אדוני אומר בדיוק את מה שאנחנו רוצים להגיד.
דוד אמסלם: אני רוצה להביא דווקא את זה להתקשרות הראשונית, שזה בעל הקרקע שאנחנו יודעים מי הוא.
דוד אמסלם: בעל הקרקע הרי בסופו של דבר מחובר עם הקבלן בהסכם.
דוד אמסלם: זה ברור לכם.
דוד אמסלם: אם אלה עשרים קבלנים, אלה עשרים קבלנים, אבל אנחנו מכירים רק אותו.
דוד אמסלם: כשיבוא לחגי, לא יבואו אליו עשרים קבלנים ויאמרו לו שלפי החוק אני בעל הקרקע ואין לי זמן כי אני רוצה ללכת לים, שבור את הראש עם הקבלנים.
<עמית שטאובר: אדוני, מהנוסח שהציעה הועדה יוצאת בדיוק הבעיה הזאת כי מי שהתקשר עם בעל הקרקע בחוזה שמטרתו פיתוח הקרקע ובנייה, זה לאו דווקא אותו קבלן שיש לו את הזיקה הקניינית לקרקע.
<תומר רוזנר: אם אני היזם, אני עכשיו אפריקה ישראל, אני התקשרתי עם מינהל מקרקעי ישראל בהסכם פיתוח, אין לי שום זיקה קניינית לקרקע.
<עמית שטאובר: יש לך זיקה קניינית כי התקשרת.
<תומר רוזנר: אבל זה מה שכתוב כאן, והתקשר עם אדם כאמור בפסקה (1).
<אריאל צבי: מי שהתקשר עם רשות מקרקעי ישראל.
<אריאל צבי: במקום אדם, אנחנו מציעים עם רשות מקרקעי ישראל.
<תומר רוזנר: אנחנו מדברים על קרקעות פרטיות.
<תומר רוזנר: זאת קרקע פרטית.
<תומר רוזנר: אני בעלה קרקע, אני מתקשר עם אפריקה ישראל כדי שתעשה לי עסקת קומבינציה על הקרקע.
<אריאל צבי: באפריקה ישראל אתה עם עוד קבלן משנה והוא יוכל להיות בחזית.
<תומר רוזנר: לא, כי הוא לא התקשר אתי.
יעל גרמן: אבל אתה לא אומר שהוא צריך להתקשר.
<חגי רגב: מותר להציע הצעה?
<חגי רגב: בעלות על הקרקע נמדדת ביכולת להוציא היתר בנייה.
<חגי רגב: מי שרשאי להוציא היתר בנייה.
<חגי רגב: פיתוח הוא חלק מההיתר שנובע.
<חגי רגב: זאת העילה בגללה התכנסנו.
<חגי רגב: אם הסכם הפיתוח שלו עם המינהל מאפשר לו להיות מי שמגיש היתר בנייה, הוא יהיה רשאי להתקשר בהסכם.
<חגי רגב: אם לא, הוא לא במסגרת.
<חגי רגב: אני חושב שזה מכסה את זה לחלוטין.
דוד אמסלם: אני עדיין לא מחובר למה שאמרת.
דוד אמסלם: אני לא מצליח להבין את הוויכוח.
דוד אמסלם: תראו, אנחנו מדברים בעיקרון על התשתיות הציבוריות.
דוד אמסלם: הרי מדובר כאן על הסכם פיתוח שמישהו בא לפתח עבורנו, עבור העירייה, את התשתית הציבורית.
דוד אמסלם: מראש התשתית הציבורית מונחת בעצם על קרקעות שכבר רשומות על שם העירייה, גם אם זה במסגרת הפקעה כזאת או אחרת של ארבעים אחוזים.
דוד אמסלם: לרוב.
דוד אמסלם: לכן הקרקע היא בעצם קרקע עירונית.
דוד אמסלם: גם פונקציונאלית היא עירונית וגם אם היא לא ברישום עירונית, היא פונקציונאלית עירונית.
דוד אמסלם: הרבה פעמים העיריות שהן קצת מאחרות בנושא של הרישום והן לא רושמות על שמן בטאבו את הקרקעות שהן בעצם הפקיעו.
דוד אמסלם: אבל בואו נתקדם.
דוד אמסלם: הקבלן הזה, אנחנו בעצם מדברים על איזשהו קבלן שאנחנו רוצים שבמסגרת זה שהוא בונה את הבניינים שלו, הוא גם יפתח לנו את השטח הציבורי ואנחנו רוצים לעשות אתו הסכם.
דוד אמסלם: לרוב הקבלן הזה הוא בעצם היזם שקשור או לבעל הקרקע, כאשר לפעמים זאת עסקת קומבינציה שהוא עשה עם מישהו על הקרקע, לפעמים זאת קרקע שהוא רכש אותה ולפעמים זה חיבור של מספר אנשים - כמו שדיברנו - באותו מתחם שהם התחברו בהסכמים כאלה ואחרים ביניהם.
דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין את הבעיה.
דוד אמסלם: מול מי בעצם אתם רוצים שנעשה את ההסכם.
<אריאל צבי: אנחנו רוצים שההסכם ייעשה עם מי שהוא בעל הזכויות.
<תומר רוזנר: איך ההגדרה המקורית שאתם הצעתם?
דוד אמסלם: אני רוצה להבין ממנו.
דוד אמסלם: עוד לא הצלחתי להבין.
<אריאל צבי: אנחנו מבקשים שפסקה (2) תכלול בתוכה גם התייחסות לזכויות הקנייניות.
יעל גרמן: תרחיב את פסקה (1).
<אריאל צבי: זה מה שהיה בנוסח המקורי.
דוד אמסלם: בוא נקריא עוד פעם את פסקה (1).
דוד אמסלם: "בעל הקרקע, מחזיק בזכויות לגבי שטח המגרשים - מי שהוא אחד מאלה": סעיף (2): "בעל הקרקע, החוכר לדורות בה או מי שזכאי להירשם כבעלים או חוכר לדורות כאמור".
דוד אמסלם: הסדרנו את בעל הקרקע ומי שיש לו הסכם עם המינהל.
יעל גרמן: או מי מטעמו ובזה זה נגמר.
דוד אמסלם: מה זה מי מטעמו?
יעל גרמן: אם הוא מסר את הזכות למישהו אחר.
יעל גרמן: כי ב-(2) יש נתק.
דוד אמסלם: אני עכשיו מבין שזה בעל הקרקע.
דוד אמסלם: אם אני נתתי לך את הזכויות בקרקע, אתה בעל הקרקע.
דוד אמסלם: פסקה (2): "מי שהתקשר עם אדם כאמור בפסקה (1) – נניח שאני הקבלן, אני עושה עסקת קומבינציה עם בעל הקרקע - בחוזה שמטרתו פיתוח הקרקע ובניית מבנים בה".
<אריאל צבי: וקיבל זכויות.
<תומר רוזנר: איזה זכויות?
<תומר רוזנר: אני מבין עכשיו מה הם אומרים.
<תומר רוזנר: הנוסח המקורי שאתם מדברים עליו - - -
<אלדר דוכן: מה שמטריד אותך שבנוסח שלנו אנחנו מאבדים את הקומבינציה?
<תומר רוזנר: הנוסח שלכם מדבר על זכויות.
<תומר רוזנר: זכויות אינן חייבות להיות זכויות קנייניות.
<תומר רוזנר: זכות חוזית, הוא קיבל זכות לפתח את הקרקע ואין בה שום פן קנייני.
<תומר רוזנר: אם אני קבלן, לפי מה שאתם אומרים, גם קבלן המשנה, יש לו זכות להיכנס עכשיו לקרקע ולעשות בה עבודות.
<תומר רוזנר: להפך, ההצעה שלכם מנתקת את הזיקה בין בעל הקרקע או בעל הזכויות הקנייניות בקרקע לבין מי שמבצע את העבודות.
<תומר רוזנר: אין בהצעה המקורית שאתם הצעתם שום זיקה קניינית כזאת.
<אלדר דוכן: יכול להיות שגם ההצעה שלנו לא טובה.
<אלדר דוכן: אתה צודק, גם הנוסח שלנו לא מספיק טוב.
<אלדר דוכן: אנחנו לא רוצים להוציא קבלן קומבינציה, אבל בוא נדבר רגע על קבלן שהוא לא קומבינציה.
<אלדר דוכן: סתם קבלן.
<אלדר דוכן: קבלן עבודות רגיל בלי קומבינציה.
<אלדר דוכן: אנחנו, לפי מה שאתה הסברת תומר וגם אתה היושב ראש, וגם אנחנו אומרים, אנחנו לא רוצים שההסכם של העירייה יהיה עם אותו קבלן שהוא רק קבלן לביצוע עבודות.
דוד אמסלם: הוא לא צד לעניין.
<אלדר דוכן: לפי הניסוח שלכם בפסקה (2) אותו קבלן נכנס כאן.
<אלדר דוכן: תקרא.
<אלדר דוכן: אני מקריא לך את פסקה (2): "מי שהתקשר עם אדם כאמור בפסקה (1) – כלומר, זה קבלן הפיתוח נטו – בחוזה שמטרתו פיתוח הקרקע ובניית מבנים בה".
<אלדר דוכן: אני קבלן ביצוע, התקשרתי בחוזה לבצע פיתוח עבור בעל המגרש ואני נכנס.
<קריאה: זה לא רלוונטי.
<קריאה: קבלן המשנה משלם היטלים ואגרות.
דוד אמסלם: אם זאת עסקת קומבינציה, זה משהו אחד וזה בסדר.
דוד אמסלם: בוודאי שאם הקבלן הראשי או בעלי הקרקע – כמו שדנו בסעיף (1) שזה בעל קרקע או חוכר לדורות, מי שרשאי להירשם כבעל או חוכר לדורות - אפשר גם להרחיב את פסקה (1) בנושא של עסקת קומבינציה כזאת או אחרת, שיש לו אחוזים בפרויקט עצמו.
<אלדר דוכן: התקשר אתם בחוזה לקבלת זכויות בשקרקע.
דוד אמסלם: גם אני מבין את זה כך.
דוד אמסלם: יכול להיות שסעיף (2), הקבלן הלך ועשה איזה הסכם עם איזה קבלן פיתוח ואמר לו לך תשבור את הראש עם העירייה עם ההסכם.
<תומר רוזנר: אם אני עכשיו בעל הקרקע ואני לא רוצה להתעסק עם פיתוח, אני מתקשר עם חברה קבלנית.
דוד אמסלם: כן, אבל אתה בפרונט מולי.
דוד אמסלם: אין בעיה, תביא אותו לישיבה.
<תומר רוזנר: מה אכפת לך?
דוד אמסלם: יש הבדל.
דוד אמסלם: בעל הקרקע יש לו את האחריות כי הוא הבעלים.
דוד אמסלם: אם הוא שולח לי איזה קבלן שאומר לי שהוא רוצה לעשות אתי הסכם והקבלן עושה אתי הסכם - - -
<תומר רוזנר: כשאתה עושה הסכם בשביל משרד השיכון, משרד השיכון לוקח את הפיתוח, משרד השיכון מקבל זכויות קנייניות בקרקע?
<תומר רוזנר: אז מה, הוא לא יכול לעשות?
דוד אמסלם: אני אסביר איפה הבעיה.
דוד אמסלם: יש לו את האחריות.
דוד אמסלם: למשרד השיכון יש אחריות על כמדינה ולכן הוא לא בורח.
דוד אמסלם: לכן כשהיו לי ויכוחים עם משרד השיכון על פרויקט כזה או אחר, שגם הסתיים הכסף, נאמר שהכסף נגמר, אני מכריח אותו.
דוד אמסלם: לא מוכן לקבל.
דוד אמסלם: זאת מדינה, אבל הקבלן הזה, ברגע שתהיה לו בעיה קטנה, קבלן התשתיות, הוא מתאדה לך, הוא הולך.
יעל גרמן: לא רק זה.
יעל גרמן: אנחנו מגדירים כאן מחזיק בזכויות.
יעל גרמן: שימו לב, הסעיף הזה לא עומד בפני עצמו.
יעל גרמן: זה סעיף שמגדיר את המחזיק בזכויות.
יעל גרמן: אני לא חושבת שקבלן מחזיק בזכויות.
דוד אמסלם: אני אגיד עוד משהו.