GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי מקלב: הוא אומר, 'חמש דקות והוא מתפשט לי מהבגדים', מצבים שהוא לא יודע איך להגיב לכך.
אורי מקלב: לא יכול להיות מצב שילד מאחר שעה ורבע והוא לא יודע לברר, אין לו מוקד טלפוני לברר מה קורה עם הילד.
אורי מקלב: הוא היה צריך להגיע בזמן, הוא לא יודע אם הוא הגיע בזמן או לא, אם קרה משהו, אם הרכב הגיע או לא הגיע, או איזה עיכוב בגלל - - -
דוד אמסלם: אורי, זה הדיון הקודם.
אורי מקלב: אני רק רוצה להוסיף עוד משהו על מה שמדברים.
אורי מקלב: יש ילדים שנמצאים בבית בגלל שההורה לא יכול לשלוח אותו לבד בלי הסעה וברשות המקומית טוענים שהם לא זכאים.
אורי מקלב: מה הם לא זכאים?
אורי מקלב: ילד שגר בכיכר מנורה והוא צריך להגיע לקרית משה, הוא לא זכאי כיוון שבקו אווירי הוא לא זכאי מבחינת מרחקים.
אורי מקלב: והרשות המקומית, משרד החינוך דורש ממנו ללכת ברגל והאבא אומר 'אני לא אשלח ילד ברגל', זה סכנה, לא רק ביטחונית, בימים של שלום, בימים של ביטחון, כשלא מסתובבים סוטים ברחוב, כשהכול בסדר זו סכנת נפשות, 'איך יכול להיות דבר כזה שאני אשלח אותו ברגל?
אורי מקלב: איך אתם רוצים שאני אעשה את זה?'
<עובד מור: לא זכאים, בלי כסף לקחתי - - -
<עובד מור: די, אני לא יכול לשמוע.
דוד אמסלם: אתה לא צריך ללכת, שב שם, זה בסדר.
<מרדכי אדרי: דודי, אני יכול להוסיף משהו?
<מרדכי אדרי: בשיחה האחרונה שדיברתי עם אבי לגבי הילדים, הילדים שלנו נחשבים לא זכאים בגלל המרחק האווירי.
<מרדכי אדרי: אז הוא אומר לי, 'גם כשיהיה התקציב, התקציב שיגיע אלינו זה תקציב של משרד החינוך, אבל זה שאנחנו ניתן לכם את ההסעות זה אנחנו נעשה לכם טובה, כי לא מגיע לכם'.
<מרדכי אדרי: תבינו, אנחנו צריכים עוד לחכות לטובה של העירייה בשביל לקבל.
דוד אמסלם: מוטי, אני רוצה להסביר משהו לגבי הנושא הזה.
דוד אמסלם: זו בדיוק ההצעה, אני מחכה לתקנות, אני התחלתי לגלגל את הסיפור גם עם האוצר ואמרתי, אני כרגע מבודד את הסיפור התקציבי איתם בין הילדים בעלי המוגבלויות לבין הילדים הרגילים, בגלל שכרגע אני חושב שהסיפור של הילדים בעלי המוגבלויות זה הרבה יותר חמור, הרבה יותר דחוף.
דוד אמסלם: זה גם הרבה יותר מקומם אותי.
דוד אמסלם: קודם כל אותם.
דוד אמסלם: זה ייפתר ועכשיו.
<מרדכי אדרי: אבל גם הילדים שלנו - - -
דוד אמסלם: לגבי הנושא של המרחקים וכו', זה בתקנות שאנחנו נחכה לגבי כלל התלמידים.
<מרדכי אדרי: אבל בינתיים הילדים בבית.
<מרדכי אדרי: ילדה עם אפילפסיה, אתה יכול לשלוח אותה באוטובוס?
<מרדכי אדרי: ילדה שלוקחת תרופות?
<מרדכי אדרי: הילדה שלי עם אפילפסיה, לוקחת תרופות ב-6:00 בבוקר - - -
<קריאה: שילד נכה מפה לפה, יקבל הסעה, אין דבר כזה.
אורי מקלב: בנכויות קלות ורפואיות זה עדיין - - -
דוד אמסלם: עכשיו, אני לא נכנס כרגע, אמרתי, כל הילדים עם המוגבלויות, לא נכנסתי לסוג מוגבלות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אני מחכה לתקנות - - -
<מרדכי אדרי: אבל אתה יודע איזה סיפורים הם עושים לנו כל יום?
<מרדכי אדרי: כל יום סיפור חדש.
דוד אמסלם: מה שטוענת עיריית ירושלים לטובת הנושא, עזוב עכשיו צודק לא צודק, הוא אומר לכאורה משרד החינוך לא מתקצב אותו בסעיף הזה.
דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה אחרת, האם, מר גיספאן, יש ילד שהוא מוגבל שהוא לא מגיע לבית הספר, שאתה יודע עליו, בגלל שהוא לא מתוקצב?
<אברהם גיספאן: אני אסביר.
אורי מקלב: לקוי זה גם נקרא אצלך מוגבל?
<אברהם גיספאן: אין דבר כזה, ילדים שזכאים על פי חוק, הקריטריונים שמשרד החינוך קבע, אין דבר כזה שיושבים בבית.
<אברהם גיספאן: מי שיושב בבית ולא נוסע זה על דעת ההורים, מכיוון שהם לא מקבלים את הקריטריון הזה, קריטריון המרחק שמשרד החינוך מתקצב אותנו.
<אברהם גיספאן: אנחנו קיבלנו הוראות להיצמד לקריטריונים ולהסיע ילדים רק על פי הקריטריונים, מי שזכאי מוסע, מי שלא זכאי לא מוסע.
דוד אמסלם: ילד אוטיסט הוא זכאי?
דוד אמסלם: ילד עם מוגבלות זכאי?
<קריאה: אין ספק שכל הילדים עם הנכויות הקשות נוסעים.
דוד אמסלם: ילד חירש הוא זכאי?
דוד אמסלם: ככה הוא יילך ברחוב, יחצה כבישים והוא לא שומע כלום?
דוד אמסלם: הוא לא זכאי?
דוד אמסלם: מישהו לא צריך להוביל אותו?
דוד אמסלם: אנחנו מדברים על ילד קטן כמובן.
<קריאה: גם ילד אוטיסט בכיתה רגילה לא זכאי.
דוד אמסלם: איך אתם מצפים שהוא יילך לבית הספר?
דוד אמסלם: אני רוצה להציע, פה מתחיל הדיון כבר על התקנות ואני לא רוצה, אבל אני רוצה לבקש מאבי גיספאן משהו כזה, אני אפילו מוכן להגדיר את זה לפנים משורת הדין מבחינת הנושא התקציבי.
דוד אמסלם: תראה, יש פה הורה שהוא נמצא במצוקה מעשית, לא מעניין אותו, הוא יוצא מדעתו, עזוב כן מתוקצב, לא מתוקצב, אני לא יכול לרוץ עכשיו, מה, אני ארוץ לשר החינוך עכשיו?
דוד אמסלם: אני ארוץ לאוצר?
דוד אמסלם: הוא צריך לרוץ לעבודתו בבוקר.
דוד אמסלם: הוא מוצא את עצמו כבר חודש ו-18 יום לוקח את הבן שלו, או שהוא נשאר איתו בבית, או שהוא לוקח אותו הוא לבית הספר.
דוד אמסלם: פה באמת אני מבקש מכם, תעשו דיון בתוך העירייה, אנחנו נפתור את הנושא, אני מבטיח לך שאני לא ארד מהנושא עד שהוא לא ייפתר, לא יעזור כלום, אני אשגע את כל הכנסת הזאת בגלל שזה דבר לטעמי לא מוסרי, מה שקורה כאן.
דוד אמסלם: לא אנושי ולא מוסרי.
דוד אמסלם: אבל אני אומר בינתיים, שב עם קינלי, קרא לזיטוק, אני מניח שמדובר בכמה מאות אלפי שקלים בודדים, גם אם זה מיליוני שקלים זה בסדר, גם ככה הייתם צריכים להוציא אותם דרך הכרטיסיות, ה-8 מיליון שקלים, ולא הוצאתם.
דוד אמסלם: ואם אתה רוצה, אני אספר לך בעיריית ירושלים איפה יושב הכסף הגדול.
דוד אמסלם: תעשו ועדה, תקבלו החלטה קודם כל שהילדים האלה מגיעים לבית הספר.
<מרדכי אדרי: הם טוענים שהם קיבלו.
<קריאה: זה לא רק עיריית ירושלים, אדוני.
דוד אמסלם: איך אמר לי פעם הבוס שלי?
דוד אמסלם: מרביצים לילד שבא לבית הספר, זה שלא בא לא מרביצים לו.
דוד אמסלם: כרגע הבן אדם פה וכרגע הבעיה פה, אז אני מנסה לייצר כרגע פתרון לבעיה הספציפית.
<קריאה: גם מעלה אדומים פה.
<קריאה: דודי, יש עוד בעיה, כל הילדים האלה, יש הרבה הורים שבגלל שיש נהגים ערבים הם לא מוכנים לשלוח את הילדים שלהם.
דוד אמסלם: אני כרגע לא נכנס לשם.
דוד אמסלם: אני כרגע נכנס לבעיה הזו.
אורי מקלב: יש פתגם באידיש, עד בית המרזח צריך גם כן כוסית של משקה.
אורי מקלב: עכשיו אתה אומר תלכו הביתה.
אורי מקלב: ועדות הערר בשנים עברו בזמן הזה כבר ישבו.
אורי מקלב: עד שנגיע ל - - -
דוד אמסלם: אני לא בא לעשות ועדת חקירה, אורי, אני כרגע לא רוצה - - -
<מרדכי אדרי: אבל הוא טוען שזה - - -
דוד אמסלם: אני מבקש מגיספאן, עיריית ירושלים, יש לך הרבה לקוחות יחסית למדינת ישראל, במדינת ירושלים שיושבת על הטיקט הזה, אני מבקש שתשבו, תעשו עבודת מטה ותקבלו החלטה שמחר בבוקר הילדים האלה מגיעים לבית ספר.
דוד אמסלם: אני מבטיח לכם, דרך אגב, עוד מעט אנחנו מאשרים את מענק הבירה, שזה גם 300 ומשהו מיליון שקל, רק לעיריית ירושלים.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש, קודם כל תשבו, תסגרו את הפינה הזאת בגלל שהיא באמת חשובה והייתי אפילו מגדיר את זה קצת יותר חמור.
דוד אמסלם: דרך אגב, לפי חוק חינוך חובה אתם צריכים לבדוק למה הילדים האלה לא מגיעים לבית ספר.
קארין אלהרר: אדוני, אתה יודע מה קורה?
קארין אלהרר: הילדים לא מגיעים לבית הספר ואז בשיא העוז הם שולחים קצינת ביקור סדיר להורים ומאיימים עליהם בהגשת תביעה פלילית.
דוד אמסלם: רבותיי, אבי, באמת כנס לתמונה.
<אברהם גיספאן: לא צריך להיכנס, רק צריך לסבר את האוזן שאנחנו עושים מעל ומעבר.
<אברהם גיספאן: גם בשנים עברו עשינו מתקציב שלנו אישי, מתקציב של עיריית ירושלים, שלא התקבל ממשרד החינוך, שמים את הכסף שלנו לטובת הילדים האלה.
יואב בן צור: אבל, אבי, בהרבה מקרים רכב נוסע ויש בו מקום, אתה יכול לקחת את הילד - - -
<קריאה: אבי, במקום הפורמולה 1 אתה יכול לדאוג לילדים.
דוד אמסלם: מר גיספאן, אני לא מבקש שתיקח את הכסף שלך ולא של ראש העיר, אלא של הארנונה.
דוד אמסלם: אל תביאו מהבית כסף, לא התכוונתי לזה.
דוד אמסלם: זה לא שלנו, זה שלו, זה של הציבור, מה זאת אומרת?
<קריאה: במקום לממן את פורמולה 1 וכל השטויות האלה תדאג לילדים.
דוד אמסלם: דרך אגב, כמו שאמרתי, אני היום יכול לעשות הסתייגות גם בנושא התקציב, אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה, אני לא רוצה להיכנס עכשיו ולחלק את מענק הבירה גם להסעות 10 מיליון שקל.
דוד אמסלם: כאן, כתקנה.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש, תגיד לקינלי, ותדבר היום עם זיטוק, שאם הם לא יפתרו את הבעיה אז אני אכנס לתמונה ותהיה להם בעיה גם בתקציב שלהם.
דוד אמסלם: בגלל שאני אתערב פה בתקציב, אנחנו נתערב, לא רק אני, יש פה עוד ח"כים שיתערבו איתי בעניין, ירושלמים שמכירים את הנושא.
דוד אמסלם: אז בואו תיקחו לכם משימה.
דוד אמסלם: ודרך אגב, תעשו את ועדות החריגים כל הזמן, עד שיגמרו את כל החריגים.
דוד אמסלם: לא צריך לעשות אותה פעם בחודש, כנסו אותה היום, מחר, מחרתיים, עד שייגמר.
יואב בן צור: אדוני היושב ראש, חלק הם יכולים לפתור בקלות באמצעות מכוניות שנוסעות ממילא לכיוון, יש להם מקום בתוך המכונית.
דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע - - -
יואב בן צור: תשמע, אם יש לך קשר עם בעל חברת הסעות, אתה יכול בקלות לעשות את זה.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, חבר הכנסת בן צור, אני מכיר את מר גיספאן הרבה שנים, זה תפקיד שהוא עושה הרבה מאוד שנים, המיומנות אצלו, אני סומך עליו שאת העבודה הוא יודע לעשות.
דוד אמסלם: אני לא נותן לו עצות, אנחנו מחפשים את התוצאה.
דוד אמסלם: אני מחפש שהילד שלו מחר ייסע, ולא רק שלו, כל הילדים בירושלים, שקודם כל עם מוגבלויות, לא חשוב איזה.
דוד אמסלם: לא רק חמורות.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם מוגבלות רגילה היא מוגבלות שקשה לחיות איתה, לא צריך חמורה.
דוד אמסלם: ילד חירש, לטעמי, הוא לא יכול לצאת החוצה, הוא לא שומע את המכונית שבאה.
<קריאה: דווקא הם זכאים.
<קריאה: הפרעות התנהגות, למשל, לא זכאים.
דוד אמסלם: ילד אוטיסט כמו שהוא מספר, זה לא הגיוני.
דוד אמסלם: ילד אוטיסט שמשולב בכיתה רגילה, כמו שאומרת הגברת - - -
<קריאה: הוא זכאי.
אורי מקלב: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד לך משהו אותנטי, אמא לילד שלא זכאי להסעה לפי הקריטריון מכיוון שהוא אוטיסט ולומד בכיתה רגילה ועושים על זה הרבה מאמצים בעניין הזה.
אורי מקלב: היא השאירה לי הודעות מתחילת שנת הלימודים, מלפני פתיחת שנת הלימודים היא אומרת לי 'מה יהיה השנה?
אורי מקלב: ' אמרו לה בעירייה שהם לא יודעים מה יהיה, היא אומרת לי 'אבל איך אני אשלח את הילד?' כבר עבר ה-1 בספטמבר, היא שלחה את הילד, היא שואלת אותי כל יום 'מה קורה עם ועדת העררים, שיישבו מהר, דחוף, שיאשרו לנו את ההסעות החריגות'.
אורי מקלב: בשנה שעברה בסופו של דבר אחרי מאבקים אישרו לה והשנה אמרו לה לא.
אורי מקלב: ילד שכבר אושר בשנה שעברה, השנה לא.
אורי מקלב: היא אומרת לי 'תודה רבה, מר מקלב, הילד נפגע בתאונת דרכים.
אורי מקלב: הנה חזרנו הבוקר מבית החולים', בדרך לבית הספר, לא במקום אחר.
אורי מקלב: סיפור אותנטי, כאן בירושלים, הכתובת שלהם ברחוב צפניה.
אורי מקלב: אדוני, זו שאלה, כמו שאתה אמרת, של סדרי עדיפויות.
אורי מקלב: אם יש ילדים שלא נוסעים ולאף אחד לא אכפת והם הולכים ברגל או דורשים מההורים ללכת ברגל, עם לקות כזאת, לקות אחרת, חסר משהו בהבנה, זה השבע שלא מבין את הרעב.
אורי מקלב: מי שנוסע בב.מ.וו., מי שנוסע במכוניות פורמולות, זה מה שמעניין אותו, זה מה שבראש שלו, אלה סדרי העדיפויות, הוא לא יכול להבין הורה שצריך לשלוח בבוקר ילד עם אפילפסיה.
אורי מקלב: זו השאלה, למה אתם לא יושבים בוועדת חריגים?
אורי מקלב: מה עכשיו מנע מכם?
אורי מקלב: אנחנו נמצאים כבר עכשיו בסף אוקטובר.
<קריאה: הוא טוען שהם יושבים.
אורי מקלב: היום תשבו.
<קריאה: למה זה בוועדת חריגים?
דוד אמסלם: גיספאן, אני חוזר על עצמי עוד פעם, בגלל שהנושא חשוב.
דוד אמסלם: אני מבקש, אני אקצר את הישיבה, כדי שיהיה לך זמן לחזור, תשבו, תגמרו את כל הנושאים - - -
<אברהם גיספאן: ישבנו כבר - - - תקציב משרד החינוך - - -
דוד אמסלם: תקשיב, אני מבקש, תן לי תשובה עד מחר.
דוד אמסלם: אני אסביר מה אני הולך לעשות.
דוד אמסלם: אני מודיע לך, לך לעירייה, דבר עם קינלי, דבר עם זיטוק, דבר עם מנכ"ל העירייה, תגיד להם שיושב ראש ועדת הפנים, שקוראים לו אמסלם דוד, הם מכירים אותי מספיק טוב, מבקש לקבל תשובה האם אתם מעמידים בשלב זה תקציב דחוף ממחר בבוקר לילדים.
דוד אמסלם: ולא, תודיע לי, אני אתערב בתקציב מענק הבירה כאן כדי לשריין את כל הכסף של כל התלמידים בירושלים.
דוד אמסלם: אז אני מבקש.
דוד אמסלם: דרך אגב, היום קראתי ב"גלובס" שהוציאו צו, רוצים להגיש כבר כתב אישום פלילי נגד ראש עיריית אחת מהמועצות האזוריות בפלמחים, כי הוא לא ניקה את החוף.
דוד אמסלם: פה ראשי ערים לא מביאים את הילדים הנכים לבית הספר, זה בסדר, שם הוא רק לא ניקה את החוף ורוצים להעמיד אותו לדין.
דוד אמסלם: אני אמרתי בדיון הקודם, הייתי הופך את זה, ראש עיר שלא לוקח את הילדים הייתי מכניס אותו למאסר.
דוד אמסלם: קודם כל מפטר אותו.
אורי מקלב: שיחשוב שהוא עטיפה של ארטיק, הילד הזה.
דוד אמסלם: שיחשוב שזה הבן שלו.
<קריאה: אין להם הסדרה של מלווים.
דוד אמסלם: החוצפה הורגת אותי, אתה יודע מה, אני משתגע, עזוב עכשיו כסף לא כסף, אני מצפה שראש העיר ייקח את הילד באוטו שלו גם.
דוד אמסלם: מה זה הדבר הזה?
דוד אמסלם: יש בעיריית ירושלים דברים שלא קשורים בכסף, אני מכיר את האירוע.
דוד אמסלם: אם עכשיו יורד שלג וקורס הגג של השוק כל העירייה מוצאת את הכסף, אם עכשיו יש חשש לשלג, מביאים שם כמה מיליונים, מביאים לשם 200-300 מפלסות שבסוף מפזרים אותן.
דוד אמסלם: לזה יש כסף, אבל לילדים אין כסף?
דוד אמסלם: זו חוצפה לשמוע את התשובה הזו בכלל.
קארין אלהרר: אדוני, אני רוצה רק לחדד נקודה.
קארין אלהרר: אנחנו מדברים גם על ילדים שהם בשילוב.
קארין אלהרר: זאת אומרת ילדים עם מוגבלויות שההורים שלהם רוצים לייצר להם התחלה של חיים נורמטיביים, כדי שבעתיד הם יהיו יצרניים ויוכלו לעבוד וללמוד וכו'.
קארין אלהרר: המוגבלות עדיין קיימת, אבל בגלל שהם רוצים לשלוח אותם לשילוב אז הם לא מקבלים את ההסעות באותה מידה כמו שהיו מקבלים אילו היו בחינוך המיוחד.
קארין אלהרר: מה זה עושה, אדוני היושב ראש?
קארין אלהרר: זה מרפה את ידיהם של ההורים, מה שיקרה, הם ישימו אותם במוסדות חינוך מיוחד והאפשרויות שייפתחו בפני הילדים הללו הן מצומצמות.
<קריאה: אם הם עניים.
<קריאה: אם הם עשירים הם יכולים - - -
קארין אלהרר: אם הם עשירים זה בסדר, אבל אנחנו מדברים על הילד הפוטנציאלי והם צריכים כולם לקבל במידה שווה את הכול.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני עושה את הדיון עוד עשר דקות, בגלל שכמו שאמרתי, אני רציתי לעשות אותו כדיון של חצי שעה, רק לראות דוח סטטוס, אבל זה התפתח ככה, אני חשבתי לתומי, סברתי שכל הילדים כבר בבית הספר.
דוד אמסלם: לא היה נראה לי שיש מישהו חצוף עד כדי כך שישאיר גם את הילדים.
דוד אמסלם: חשבתי שזו כבר בעיה שעברנו אותה ופתאום הסתבר לי שהילדים עוד בבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שתי נקודות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ראשית, לגבי התלות במרחק.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה רק לחדד, לפי החוק ההגדרה הספציפית של ילד עם מוגבלות בחוק זה ילד עם צרכים מיוחדים שלא מסוגל לנסוע בכוחות עצמו.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הפרשנות של משרד החינוך לילד שאינו מסוגל לנסוע בכוחות עצמו זו פרשנות מצמצמת ולכן בחוזרי המנכ"ל ילדים עם מוגבלות, גם מוגבלות חמורה, אבל ילדים שלא מסוגלים לבחון מצבי סיכון, ילדים שעלולים לסכן את עצמם, ילדים עם הפרעות התנהגות, ילדים עם מוגבלות שכלית קלה, הם מוגדרים כילדים שמסוגלים לנסוע בכוחות עצמם ולכן אינם זכאים להסעה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן גם כאשר יוסדרו התקנות ויוסדר משך זמן ההסעה והמלווים, כל עוד הסוגיה הזו של היקף הילדים שזכאים להסעות לא יוסדר - - -
דוד אמסלם: אבל זה חלק מהתקנות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן אני אומרת, חשוב מאוד שהנושא הזה יוסדר ולא רק ילדים עם מוגבלות שכלית.
<קריאה: אנחנו מתכוונים להסדיר את זה בתקנות.
דוד אמסלם: איך אנחנו נעשה?
דוד אמסלם: אני אסביר איך אנחנו רוצים להתקדם בישיבה הבאה.
דוד אמסלם: אני אסביר את סדר הישיבה, אנחנו ניתן לשמעון להציג לנו את הדברים, אנחנו נעיר על הדברים.
דוד אמסלם: בסופו של דבר אם משרד החינוך לא יקבל את הדברים, אני מניח שכשמדובר בכסף אז לא מקבלים, אז אני אוביל חקיקה בנושא.
דוד אמסלם: אני לא מצפה ממנו להביא את הכסף, זה בסדר, אני מצפה מהם לתת את חוות הדעת המקצועית שלהם.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, מאחר שמדובר על פרשנות משפטית חשבתי שנכון להעיר את זה.
דוד אמסלם: זה הקטע.
דוד אמסלם: אם מישהו חושב שילד חירש, סתם לדוגמה, לא נמצא שם, שיסביר לנו למה.
דוד אמסלם: את הנושא הכספי אנחנו נפתור כאן, יש לנו כלים בכנסת איך להוביל חקיקה כדי לאלץ את הממשלה לעשות דברים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה אחת לגבי ילדים שיושבים בבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לנו גם פניות מרעננה, מהשומרון, מחיפה, ילדים שזכאים להסעה, אבל מאחר שהרשות המקומית לא מצאה מלווה הילד נמצא בבית, מאחר שמדובר בהסעה שיש בה הרבה ילדים, כי היום הרי אין הגבלה על מספר ילדים בהסעה הילדה נאלצת לנסוע למעלה משעתיים ולכן ההורים משאירים אותה בבית, מאחר שהילדה זקוקה לאחות הילדה נמצאת בבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן חשוב מאוד, אדוני היושב ראש, שכאשר הם עושים איזה שהיא ישיבת מטה, גם משרד הבריאות למשל יהיה שותף לה, מאחר שמדובר גם בילדים עם צרכים רפואיים מורכבים, ילדים שזכאים לאחות צמודה.
דוד אמסלם: שמעון, אתה שומע מה שהיא אומרת?
<שמעון אבני: אני שומע מצוין מה היא אומרת, אנחנו מכירים, זה חלק מה - - - תראה, אדוני היושב ראש - - -
דוד אמסלם: לא, רק תשמע.
<שמעון אבני: אני שומע מה שהיא אומרת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אמרתי שחשוב מאוד לצרף את משרד הבריאות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, אני לא בטוחה שגם המשרד לבטחון פנים, לא כדאי שיהיה נוכח בישיבות האלה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כמו בדוח צרפתי בשעתו, שכל המשרדים היו שותפים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה, אדוני, בסופו של דבר מה שקורה היום זה שזה מופנה לוועדת חריגים וועדת חריגים מאשרת למרות שהם לא זכאים לכאורה לפי החוק היבש.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני לא בטוחה שכל העלויות שבסופו של דבר מושקעות דרך ועדת חריגים זה לא אותה תוספת שנדרשת כדי להעביר את התקנות האלה.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים לבטל את ועדת חריגים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני מסכימה.
דוד אמסלם: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.
דוד אמסלם: אם הכול יוסדר בחוק לא תהיה ועדת חריגים, הורה לא יצטרך להתחנן לעירייה 'תעשי לי טובה' ובזה נגמור את העניין.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: נכון, זה מה שטענתי.
אורי מקלב: התקנות יכולות לרדת.
אורי מקלב: אני שואל אותך, אדוני היושב ראש, גם את תומר, האם אנחנו יכולים לבקש בתקנות שתהיה מגבלה של זמן, כמה זמן ילד - - -
קארין אלהרר: חד משמעית, כי הפרשנות של זמן סביר - - -
דוד אמסלם: אורי, בישיבה הקודמת אני נכנסתי לפירוט מאוד עמוק, אני יכול להראות לך את המכתב, שזה כולל את הכול, כולל כמה זמן, מה המסלול, איך המלווה, כמה ילדים יהיו בטרנזיט, כל הדברים האלה.
דוד אמסלם: יש מוקד, הורה פתאום מסתכל, מחכה לילד, לא הגיע הילד, מי מקבל אותו.
אורי מקלב: יש אומדן, אתה בקי ורגיל בנושא מכרזים, העירייה שמה לעצמה יעד, כמה תעלה לה, איך מוזילים?
אורי מקלב: חברות, כדי שהם יוכלו לעמוד בתחרות, מה הם עושים?
אורי מקלב: הם אומרים, אנחנו ניקח ילד וניקח מהשכונה הזו ילד אחד - - -
דוד אמסלם: אבל, אורי, זה מה ש - - -
אורי מקלב: עוד ילד ועוד ילד ואחרי זה אנחנו נעשה סיבוב ואז זה מוזיל את ההסעות.
אורי מקלב: הוא עושה את זה לא בשביל להתעלל, הוא - - -
דוד אמסלם: אורי, ברור שלזמן יש מחיר.
דוד אמסלם: ברור, אם אתה לוקח סמיטריילר, מעמיס את כל הילדים ומגיע איתם בסוף יום הלימודים, אומר להם, 'בואו נחזור עוד פעם הביתה', ברור שזה עולה פחות.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, אנחנו נכנסנו לעניין בישיבה הקודמת, כמו שאמרתי, היו פה סיפורים מסמרי שיער איך הילדים האלה מגיעים אחרי שלוש-ארבע שעות, אחרי שהם עשו את הצרכים במכנסיים.
דוד אמסלם: היו פה סיפורים מכל הכיוונים, מהקליטה של הילד עד ההסעה עצמה ועד זה שההורה לא יודע לאן הוא מתקשר כשהילד לא מגיע בזמן וכו' וכו'.
דוד אמסלם: לכן ביקשנו את ארסנל התקנות ונתייחס לזה בתקנות.
דוד אמסלם: דרך אגב, אני רק רוצה לציין, ואני אבקש, תומר, בעניין הזה את הסיוע שלך, לשלוח, אנחנו שלחנו מכתב למשרד הפנים להפעיל את התקנה, אני גם דיברתי עם שר הפנים, הוא כנראה לא עשה שום דבר בעניין הזה, אז אני מבקש שוב פעם להוציא מכתב חריף לשר הפנים, להפעיל את הסמכות שלו מול ראשי הרשויות, קודם כל שיסיעו את הילדים.
דוד אמסלם: על פי חוק הם חייבים להסיע את הילדים, לדעתי, או לפחות יש לו את הסמכות לכפות עליהם להסיע את הילדים.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע על הילדים בעלי המוגבלויות.
דוד אמסלם: אחרי זה אנחנו נטפל בשאר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: משפט אחרון.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כל הסוגיות שעלו כאן, כמו בפעם הקודמת, הוסדרו באמת בתקנות שאנחנו כתבנו ביחד עם גורמים מקצועיים כמו המרכז להסעה בטוחה של בית חולים אלי"ן, ביחד עם אקי"ם, ביחד עם על"ה, ביחד עם קואליציית ההורים, כל השותפים אולי הטבעיים שהם מסיעים את הילדים מדי יום ואני מאוד מבקשת, אדוני, העברתי גם לך, ממש בסמוך לישיבה הקודמת שלחתי לך את טיוטת התקנות שכתבנו, כמו גם למשרד החינוך, ומאוד נשמח שנהיה שותפים לכתיבה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: באמת עברנו את התהליך הזה, התאמנו את התקנות של הפעוטות - - -
דוד אמסלם: שנייה, התקנות - - -
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ממש כמה ימים אחרי הישיבה העברתי למייל שלך בכנסת.
דוד אמסלם: תעבירי ללאה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בסדר גמור.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: העברתי גם לחברת הכנסת קארין.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני באמת חושבת שזו תשתית עבודה מצוינת שמשרד החינוך באמת יכול ל - - -
דוד אמסלם: מה שמך בבקשה?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אביבית, מארגון בזכות.
דוד אמסלם: אני באמת רוצה להודות לכם, באמת, אני רוצה להודות בשם הוועדה, ומבחינתי גם בשם כנסת ישראל, על העבודה שאתם עושים בהתנדבות בנושא הזה, מה שהממשלה צריכה לעשות.
דוד אמסלם: אתם מקדישים מזמנכם, מכספכם, ממרצכם כאזרחים שבאמת עושים עבודת קודש פה ומבחינתי, אני מתרגש מכם.
דוד אמסלם: באמת כשאני רואה אתכם אני - - -
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לנו גם שותפים בארגונים אחרים.
דוד אמסלם: מצד אחד אמרתי, זה מתסכל אותי שהמדינה לא עושה את מה שהיא צריכה, מצד שני זה מחזק אותי שיש אזרחים טובים שלוקחים את היוזמות והם עושים את זה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: תודה רבה, אדוני.
<הניה מרמורשטיין: ישבנו כמה ארגונים ועבדנו על זה שבע-שמונה פגישות של חמש-שש שעות כל פעם ועשינו עבודה ממש חריש.
דוד אמסלם: אני מבקש רק מהמשרדים, קחו את השעות שהם עשו, תחלקו בחצי ותעשו את זה ואז תצא לכם גם תוצאה טובה.
דוד אמסלם: אבשלום, מה שלומך?
<אבשלום אהרוני: בסדר גמור.
<אבשלום אהרוני: יש לי הרבה דברים, אבל אני אתמצת כי אנחנו קצרים בזמן.
<אבשלום אהרוני: לצערי לא הייתי בדיון הקודם, אני יושב ראש ועד ההורים של גן וראייטי בירושלים, אני מגיע עם יושב ראש ארגון הנכים.
<אבשלום אהרוני: אני אתייחס לעיריית ירושלים כי מבחינתי זה מה שאני מכיר וזה מה אנחנו עושים, אבל לצערי, אני אומר את זה בפה מלא ועצוב, עיריית ירושלים פשטה את הרגל בנושא הזה.
<אבשלום אהרוני: חד משמעית פשטה את הרגל.
<אבשלום אהרוני: אם אני בתור יושב ראש ועד הורים בגלל הסיבה הזאת הייתי צריך לבוא, אני מדבר איתך על דברים קטסטרופליים, נהגים שלא הגיעו, ילדים שהורדו באמצע הדרך, הורים פשוט לא שלחו את הילדים שלהם בתחילת שנה.
<אבשלום אהרוני: חודש אחרי נכנסתי לעובי הקורה בנושא הזה ואני הייתי צריך לעשות את העבודה של עיריית ירושלים, לגייס בעלים של חברת הסעות, להביא את המנהלת של חברת המלווים, להביא את ההנהלה של הגנים ולכנס ישיבה בגן.
<אבשלום אהרוני: תתפלא לשמוע, כששלחתי זימון מי היחיד שלא הגיב שהוא יגיע לישיבה?
<אבשלום אהרוני: עיריית ירושלים.
<אבשלום אהרוני: הם גם הוזמנו.
<אבשלום אהרוני: לא אני הייתי אמור לעשות את הישיבה הזאת.
<אבשלום אהרוני: יום לפני הרמתי טלפון לאבי גיספאן, הוא אמר לי, בשיחה אמרת לי 'אני עסוק', אמרתי לך 'אבי, אני לא שואל, אני דורש שיגיע נציג של העירייה'.
<אבשלום אהרוני: בשיחה איתך אתה אמרת 'אין לי זמן, אני לא יכול להגיע', אמרתי 'אני לא שואל, אני דורש' ובאותו רגע עם הטלפון ניגשת לבובי ואמרת לו 'בובי, אתה מחר מגיע'.
<אבשלום אהרוני: אם לא הייתי מתקשר לא היה מגיע נציג של עיריית ירושלים.
<אבשלום אהרוני: שבוע שלם הנחתי את העסק שלי בצד, הפסדתי המון כספים, אני לא מקבל משכורת מעיריית ירושלים.
<אבשלום אהרוני: הצלחנו איכשהו לייצג.
<אבשלום אהרוני: יש היום דברים חמורים של ילדים.
<אבשלום אהרוני: אני לא יכול לספור על יד אחת כמה פעמים הילד שלי הגיע עם פיפי במכנסיים, כי ההסעה שעושה את נווה יעקב, פסגת זאב, הגבעה הצרפתית, היא לא מגיעה במקרה הטוב פחות משעה וחצי.
<אבשלום אהרוני: אתמול פקק בפסגת זאב, שעתיים וחצי נסיעה.
<אבשלום אהרוני: היום הנהג, תושב צור באהר, רק בשבע וחצי הוא התחיל את הסיבוב שלו, הוא נכנס לשיא הפקקים.
<אבשלום אהרוני: אלה דברים - - -
קארין אלהרר: בן כמה הילד?
<אבשלום אהרוני: הילד שלי בן חמש וחצי.
<אבשלום אהרוני: הם 9 ילדים בהסעה, בהסעה שעושה את כל הקו הזה, את מכיר את ירושלים, השכונות הכי בעייתיות בירושלים.
<אבשלום אהרוני: אני שם בסוגריים את הנושא של הנהגים הערבים.
<אבשלום אהרוני: יש כיום 30% מההורים בגן שלנו שלא שולחים את הילדים.
<אבשלום אהרוני: אני אשלח לך הודעות, אני מנהל את זה.
<אבשלום אהרוני: שוב, אני לא אמור לעשות את זה, 30% מההורים שלא שולחים את הילדים שלהם בגלל נהגים ערבים.
<אבשלום אהרוני: אני אזכיר שנהג ערבי של הסעות הוא זה שביצע את הפיגוע במרכז הרב, עובד בזק.
<אבשלום אהרוני: מי בעירייה בודק את הנהגים האלה?
<אבשלום אהרוני: מי עושה להם איזה שהוא תחקיר ביטחוני, בודק שהם כשירים להסיע?
<אבשלום אהרוני: נהג שאומר לאמא 'תגידי תודה שהילד שלך בכלל הגיע שלם הביתה'.
<אבשלום אהרוני: אף אחד לא בודק את הדברים האלה, אף אחד לא אוכף את הדברים האלה, חייבים לתת על זה את הדעת, הנושא מאוד מסוכן.
<אבשלום אהרוני: ודבר אחרון, אני אשאל אותך ישירות, לפני שבוע, ב-9 לחודש, יום שישי, חברת מיצויוסי, עם מלווה שלהם, נהג שהמלווה עזב את ההסעה באמצע, וזה הגיע אליך כי ירון שלח לך את המייל, באמצע המלווה ירד, הנהג הוריד שלושה ילדים לא בבית שלהם.
<אבשלום אהרוני: הילד, ילד בן ארבע, אמר לנהג 'זה לא הבית שלי', הנהג הוריד אותו.
<אבשלום אהרוני: ההורה התקשר ב-12:30 למלווים, להסעות, לגן, הוא לא תפס אף אחד, הוא התחיל לצאת החוצה עם האוטו שלו, שלושה הורים שיצאו לחפש את הילד שלהם.
<אבשלום אהרוני: הילד שלו במקרה הגיע ב-13:30 הביתה בוכה.
<אבשלום אהרוני: ילד בן ארבע, חינוך מיוחד, מגיע הביתה בוכה.
<אבשלום אהרוני: הוגשה תלונה במשטרה, המקרה הועבר אליך מיד, עשיתם משהו?
<אבשלום אהרוני: הנהג עובד, המלווה עדיין עובד.
<אבשלום אהרוני: זה מקרה פלילי.
<אברהם גיספאן: אמרתי לך - - -
<אבשלום אהרוני: לא קיבלנו שום תשובה.
<אברהם גיספאן: יש פה איזה - - -
דוד אמסלם: אבי, אבי.
<אברהם גיספאן: לא, אני אומר כנציג עיריית ירושלים, שולי, מנהלת הליוויים מגיעה, היא נציגת עיריית ירושלים.
<אבשלום אהרוני: שולי לא קשורה למקרה של יום שישי.
<אבשלום אהרוני: ולמה שולי באה?
דוד אמסלם: רבותיי, אבשלום, אבי, אני אפשרתי לאבשלום להוציא קצת שחרור של קיטור שמצטבר, אבל זה יותר היה חשוב לי כדי שמשרד החינוך, אתם בתקנות, שימו לב מה קורה עם ההורים, שימו לב מה החוויות שהם עוברים.
<אבשלום אהרוני: אכיפה.
<אבשלום אהרוני: זה נושא של אכיפה ופיקוח שהדברים קורים.
דוד אמסלם: בבקשה, ד"ר קדמן, אתה מסכם את הדיון מבחינת המשתתפים פה.
דוד אמסלם: שתי מילים לירון ואחרי זה אתה.
<ירון לוי: אדוני היושב ראש, אני מ-2006 בסוגיה של ההסעות חוויתי ילד שכמעט הלך לנו ופשוט זכיתי לעשות להם מעקב ב-6:00 בבוקר באותה רשות, לא חשוב איזה רשות, אני מכיר את כולם.
<ירון לוי: אני שומע פה, אדוני היושב ראש מדבר על התקנות שיכינו ויעברו, אני שומע את היועץ המשפטי של משרד החינוך אומר 'נכין את התקנות וכל מה שאנחנו יכולים לתת' ואדוני היושב ראש אומר לו 'אל תתייחס לתקציב, תן את הכול, אני אדאג לך את הכסף' אז תיקח את זה בחשבון, שלא תעבדו פעמיים.
<ירון לוי: בנושא של יום שישי.
<ירון לוי: אני פניתי לגיספאן, שוב, אני לוחמני, אני בוכה כמו תינוק, הוא העביר את הפנייה שלי למיצויוסי ועדיין לא קיבלתי תשובה.
<ירון לוי: זה פשוט פשע.
<ירון לוי: שעתיים הורים מחפשים.
<ירון לוי: שמו את הילד, כל אחד הלך, קיבל אבא אחר, שעתיים מחליפים בין הילדים והמשפחה בטירוף.