GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: הוא לא יודע.
דוד אמסלם: כל אחד מתחיל להציב את הנהלים בתחום שלו, למעלה.
דוד אמסלם: אז אם אתה מבין או מישהו שמשיק לך, אני לא יודע איך זה עובד במשרד החינוך, אחראי על כל נושא ההסעות והקריטריונים והוא מגבש אותם, והוא אמור להציף אותן – אין מישהו אחר שיעשה את זה.
דוד אמסלם: זה הוא.
<שמעון אבני: אז אמרתי שאני שלושה חודשים בתפקיד.
<שמעון אבני: הדבר שאני הולך לפתוח זה את חוזר המנכ"ל.
<שמעון אבני: היה דיון עם הגברות המכובדות האלה בוועדה לפניות הציבור.
<שמעון אבני: היתה סוגיה של התקנות.
<שמעון אבני: אנחנו כבר עשינו ישיבה אחת על התקנות האלה, ואנחנו נבחן את התקנות.
<שמעון אבני: צריך להבין שזה לשנות תקנות.
<שמעון אבני: יש פה - -
דוד אמסלם: הבנתי, תודה שמעון, תודה רבה.
דוד אמסלם: משרד העבודה והרווחה.
דוד אמסלם: מי מטעם משרד הרווחה?
<לילי אבירי: אני מייצגת את הרווחה.
<לילי אבירי: אני מנהלת השירות לטיפול באדם עם אוטיזם במשרד הרווחה.
דוד אמסלם: רק אוטיסטים?
דוד אמסלם: ומי אחראי, למשל, על הנכים הפיזיים?
<לילי אבירי: יש לנו שלושה אגפים, אז אני הנציגה - -
דוד אמסלם: למה הם לא באו לפה?
<לילי אבירי: כי אני הנציגה של המשרד.
<לילי אבירי: משרד הרווחה לענין ההסעות.
דוד אמסלם: את יכולה לענות לנו גם לגבי הנושאים שלהם?
<לילי אבירי: תשאלו אותי אז אני אדע.
דוד אמסלם: נכה רגיל, שמעת את השאלות שלי, או נכה עם שיתוק מוחין, איך הוא אמור להגיע למועדונית.
דוד אמסלם: עד בית הספר הבנתי, משרד החינוך.
דוד אמסלם: איך הוא מגיע מבית הספר למועדון?
<לילי אבירי: המשרד לא מממן.
<לילי אבירי: בית המשפט לא קבע את זה.
דוד אמסלם: אז מי מממן?
דוד אמסלם: מי אמור למממן, לדעתך?
<לילי אבירי: לא המשרד.
<לילי אבירי: יש בג"ץ - -
דוד אמסלם: עזבי בג"ץ, לא בג"ץ, כן בג"ץ.
דוד אמסלם: ואת האוטיסטים?
דוד אמסלם: מה אתם מממנים?
<לילי אבירי: גם לא מממנים.
<לילי אבירי: אנחנו מממנים תעסוקה, רווחה.
דוד אמסלם: אבל אמר קודם משרד החינוך שיש לו סידור אתכם.
<לילי אבירי: לא אתנו.
<לילי אבירי: יש לו סידור עם מוגבלות שכלית-התפתחותית ולא עם האוטיסטים לפי בג"ץ.
<לילי אבירי: בג"ץ קבע שילדים שהם על רצף של מוגבלות שכלית-התפתחותית קשה, המשרד יממן את ההסעה שלהם.
דוד אמסלם: למה הוא קבע את זה?
<לילי אבירי: בג"ץ קבע שילדים שנמצאים בתוך בית הספר, לא מביאים אותם למועדונית אחרת אלא יש להם יום לימודים ארוך, יש להם הסעה שלישית מבית הספר הביתה.
דוד אמסלם: מה זאת אומרת שלישית?
דוד אמסלם: הבנתי אחת.
דוד אמסלם: הוא הגיע לבית הספר.
דוד אמסלם: או שהוא גם מנויד בתוך בית ספר?
<לילי אבירי: לא, אני אסביר לך: הסעה שלישית נחשבת - בבוקר הוא מגיע להסעה לבית הספר.
<לילי אבירי: הוא נשאר שם עד אחר הצהרים, יש יום לימודים ארוך.
<לילי אבירי: יש ילדים שחוזרים, לא כל הילדים נשארים במועדונית.
<לילי אבירי: אז חלק מהילדים חוזרים הביתה, זו הסעה שניה, וחלק מהילדים נשארים בבית הספר, במועדונית, וזו הסעה שלישית.
דוד אמסלם: את מדברת אתי לגבי הטרנזיטים ואני מדבר לגבי אותו אחד, הילד.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין פר משתמש אחד.
דוד אמסלם: יכול להיות שבאותו בית ספר נוסעות 20 מכוניות אבל זה לא 20 הסעות.
דוד אמסלם: ילד יוצא מהבית ומגיע לבית הספר – פעם אחת הסיעו אותו.
דוד אמסלם: פעם שניה זה למועדונית, אם ישנה כזאת.
דוד אמסלם: פעם שלישית זה מהמועדונית הביתה.
דוד אמסלם: זה הלופ.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה - -
<לילי אבירי: אתה מדבר על פר ילד.
<לילי אבירי: נציגי החינוך יכולים להסביר את זה יותר טוב.
<לילי אבירי: ההסעות של החינוך, הם מממנים הסעה ולא מממנים ילד.
<לילי אבירי: ההסעה של אחר הצהרים, נגיד מישהו שגר בירושלים ולומד במודיעין – אפילו אם יש ילד אחד, זאת נקראת הסעה שניה, הם מחזירים אותו בחזרה למודיעין.
<לילי אבירי: את ההסעה השלישית אנחנו מממנים פר ילד.
דוד אמסלם: גברתי, אני רוצה להבין דבר מאד פשוט: אני הבנתי משמעון ממשרד החינוך, שהוא מקבל מכם שמות.
<לילי אבירי: אז אני אומרת לך שזה שמות של ההסעה השלישית הזאת.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אין מצב שילד מוסע מבית הספר למועדונית.
דוד אמסלם: לא היה.
<שלמה קרפ: יש עמותות פרטיות שמממנות את ההסעות.
<שלמה קרפ: העמותות עצמן מממנות - -
דוד אמסלם: הצדיקים.
<שלמה קרפ: כי אם לא, הילדים שלנו היו מתנדבים בבית.
<שלמה קרפ: יש ארבע מדינות במדינה אחת.
דוד אמסלם: מבחינה מקצועית, איך את חושבת שהוא צריך ללכת?
<לילי אבירי: זה נראה לי לא סביר אבל זה התקציבים - -
דוד אמסלם: פעם אמרת למישהו אצלכם במשרד?
דוד אמסלם: שר העבודה החדש, חיים כץ, יודע ממה שאת אומרת?
<לילי אבירי: אני לא יודעת אם הוא הגיע לכל הסוגיות - -
דוד אמסלם: לא, לסוגיה הזאת, שילד נכה או בעל שיתוק מוחין, הוא צריך לקחת את עצמו למועדונית בכוחות עצמו.
<לילי אבירי: אמור לצאת חוק של טיפול בילדים אוטיסטים - -
<רויטל לן כהן: לא יצא החוק.
<לילי אבירי: אני אומרת לך מה הסוגיות שאנחנו העלינו.
<לילי אבירי: למה את אומרת לי לא להגיד?
<לילי אבירי: אני אומרת שזו אחת הסוגיות שאנחנו העלינו.
דוד אמסלם: וחוץ מילדים אוטיסטים?
דוד אמסלם: למשל עם שיתוק מוחין או נכי רגליים, גפיים?
<לילי אבירי: לא מממנים אבל אנחנו יודעים שצריך למממן אותם.
דוד אמסלם: אתם כותבים ניירות עמדה ומציפים אותם למעלה בנושא?
דוד אמסלם: אני יכול לקבל אותם?
<נועה ביתן: אני מעמותת "אקי"ם".
<נועה ביתן: הנושא של המועדוניות זה נושא שהתעסקנו בו לפני כמה שנים כי פנו אלינו המון הורים לילדים עם מוגבלות שכלית, שהם זכאים למועדונית מטעם משרד הרווחה, אבל הבעיה היתה שלא היתה להם הסעה.
<נועה ביתן: בגלל זה הם לא הלכו למועדונית.
<נועה ביתן: - -
דוד אמסלם: זכאים?
<נועה ביתן: - - זכאים למועדונית מכוח הוראות שעה של משרד הרווחה, בעצם מסגרת המשך אחרי בית הספר, אבל להסעה הם לא היו זכאים.
דוד אמסלם: יש נכה שלא זכאי למועדונית?
<קריאות: כן, ברור.
דוד אמסלם: שיתוק מוחין למשל, זה נכויות קשות.
דוד אמסלם: זאת אומרת, משרד העבודה והרווחה מממן את המועדונית אבל לא מממן את ההסעה למועדונית.
דוד אמסלם: מה הסיבה שהוא לא מממן?
<נועה ביתן: משרד הרווחה העביר אותנו למשרד החינוך, ומשרד החינוך העביר אותנו למשרד הרווחה.
דוד אמסלם: אתם על הקו בינתיים.
<נועה ביתן: לא, אנחנו הגשנו עתירה לפני שלוש שנים בנושא הזה, ולשמחתנו הרבה, לפחות לגבי הילדים שזכאים למועדונית, ילדים עם מוגבלות שכלית בינונית-קשה - -
דוד אמסלם: על כמה ילדים כאלה מדובר במדינת ישראל?
דוד אמסלם: מישהו יכול לתת לי תשובה?
<נועה ביתן: כמה ילדים זכאים למועדונית?
<נועה ביתן: ילדים עם מוגבלות שכלית יש בערך 10,000 במערכת החינוך.
<נועה ביתן: בערך שלושת רבעי מהם זכאים למועדונית.
<נועה ביתן: רק ילדים עם מוגבלות שכלית.
דוד אמסלם: משרד האוצר פה?
דוד אמסלם: אתה הרפרנט של ההסעות באוצר?
<משה ידידיה דיקשטיין: לא, אני של החינוך.
דוד אמסלם: תגיד לי, אתם לא מממנים את ההסעות של הילדים הנכים?
דוד אמסלם: אני אשאל את השאלה בשני כובעים: אני מבין שמשרד החינוך אמור למממן ילדים רגילים בכרטיסיות.
דוד אמסלם: זה מה שאני מבין, לפחות במצ'ינג.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לדעת ממך מה בעצם הניצולת של אותו סעיף בכסף.
דוד אמסלם: תגיד לי כמה בוצע וכמה לא בוצע, והאם משרד האוצר לא מממן את הילדים האחרים שדיברנו עליהם כרגע, מבחינת משרד העבודה והרווחה, שזכאים למועדוניות.
<משה ידידיה דיקשטיין: שלום וברכה.
<משה ידידיה דיקשטיין: אני מודה, אני לא הרבה זמן בתפקיד ואני רושם את השאלה.
<משה ידידיה דיקשטיין: ככה - את ההסעות ואת הקריטריונים להם, משרד האוצר מממן את ההסעות.
<משה ידידיה דיקשטיין: לא רק שמממן, גם הגידול בתקנה הזאת של ההסעות משנה לשנה גדל.
<משה ידידיה דיקשטיין: מתקציב 2014 ל-2015 ול-2016 זה יהיה מיליארד ושמונה מיליון.
<משה ידידיה דיקשטיין: ב-2012 זה היה - -
דוד אמסלם: זה ההסעות בכללי במדינת ישראל.
<משה ידידיה דיקשטיין: רגע, אני אפרט.
<משה ידידיה דיקשטיין: - - סך הכל הגידול בשלוש השנים האלה היה 23%.
<משה ידידיה דיקשטיין: זה מעבר לגידול הטבעי של מערכת החינוך.
<משה ידידיה דיקשטיין: יש פה - -
דוד אמסלם: כמה בוצע בסעיף?
<משה ידידיה דיקשטיין: אני אברר את זה.
<משה ידידיה דיקשטיין: זה כסף - -
דוד אמסלם: מה הכנת את עצמך לדיון, גם אם אתה חדש?
<משה ידידיה דיקשטיין: אני אגיד: את התקנות אנחנו לא קובעים.
<משה ידידיה דיקשטיין: אנחנו, בשיתוף פעולה על הצרכים ואז, אנחנו בודקים את הצרכים.
<משה ידידיה דיקשטיין: לפי זה בודקים את ה - -
דוד אמסלם: אני שואל שאלה: אני לא יודע איך זה עובד אצלכם.
דוד אמסלם: האם אתה, במסגרת האגף שלך, כשאתה מסכים בצורך, מתקצבים אותו?
<משה ידידיה דיקשטיין: אנחנו מתקצבים, כן.
דוד אמסלם: שאלתי אם אתה.
דוד אמסלם: אני לא יודע מה הדינמיקה הפנימית.
דוד אמסלם: מה עמדתך האישית - שמעת את הדיון.
דוד אמסלם: מה עמדתך או מבחינתי עמדת האוצר כרגע לגבי ההסעות של ילדים מוגבלים, שזכאים ממשרד העבודה והרווחה למסגרת מועדונית, מה דעתך לגבי ההסעה הנוספת שצריכים להסיע אותם?
<משה ידידיה דיקשטיין: אני אומר את דעתי האישית - -
דוד אמסלם: רק האישית.
דוד אמסלם: בסוף בסוף גם דעתו של שר האוצר זו הדעה האישית שמתורגמת לכסף.
דוד אמסלם: הרי אם לי יש דעה אישית, אני מתרשם וזו דעתי האישית.
דוד אמסלם: אני לא זורק קוביות, ומה שיצא אני מתקצב.
<משה ידידיה דיקשטיין: מקובל לחלוטין.
<משה ידידיה דיקשטיין: את כל הסיפורים שמעתי פה, הם באמת נוגעים ללב.
<משה ידידיה דיקשטיין: אני יודע שהקריטריונים נקבעים ויושבים עליהם הרבה זמן.
<משה ידידיה דיקשטיין: ואנחנו, בסופו של דבר, את הקריטריונים שנקבעים מתקצבים.
<משה ידידיה דיקשטיין: אני רק אומר שאנחנו ערים לדבר הזה.
<משה ידידיה דיקשטיין: הכסף לתקציב של ההסעות וההסעות לחינוך המיוחד עלה בהרבה.
<משה ידידיה דיקשטיין: לדוגמה - -
דוד אמסלם: השלטון המקומי, בבקשה.
<מיכל מנקס: אני רוצה לומר כמה דברים: 1.
<מיכל מנקס: תודה על הדיון הזה.
<מיכל מנקס: אני מודה שזה לא דיון ראשון, אני מקווה שזה יהיה דיון אחרון.
<מיכל מנקס: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לשני חלקים, לפעולות שאנחנו עושים בטווח המידי ולפעולות שצריך לעשות, וזה בידיכם, בטווח הארוך: בטווח המידי – אני יושבת ליד קולגות שלי ממשרד החינוך, ואני מוכרחה לומר ששיתופי הפעולה לא היו מעולם הדוקים כל כך בין האגף לחינוך מיוחד לבין ההסעות.
<מיכל מנקס: המשמעות היא, ואני אומר, אני לא אומרת את זה סתם - -
דוד אמסלם: לא, תעברי לענין.
<מיכל מנקס: - -ואני אסביר מדוע: יש דוח בשם "דוח צרפתי" המוכר לכולנו, שנגנז לפני מספר שנים, בערך דקה אחרי שיצא לאוויר העולם.
<מיכל מנקס: - -
<מיכל מנקס: - - הוא נגנז בשל העלויות הכבדות הכרוכות ביישומו.
<מיכל מנקס: אנחנו, מרכז השלטון המקומי - -
דוד אמסלם: אתם באוצר, גיביתם את "דוח צרפתי" בתקציב?
דוד אמסלם: אתם הסכמתם לתקצב את "דוח צרפתי" בזמנו?
<משה ידידיה דיקשטיין: אני לא יודע להגיד את הדבר הזה אבל אני יודע להגיד שכל שינוי בקריטריונים, ואת זה אני יודע, בדקתי, כמובן שיש לו השלכות מאד גדולות - -
<שלמה קרפ: אדוני היושב ראש, האוצר התנגדו.
<שלמה קרפ: בגלל זה הוא הלך למגירה.
<מיכל מנקס: - - אני רוצה להמשיך ולומר, זה בדיוק העניין: הדוח, על קצה המזלג, עוסק בסוגית המרחק, בסוגית ההסעה, בסוגית המלווים, בסוגית הבטיחות.
<מיכל מנקס: הוא עוסק בסוגיות נרחבות, כשבשורה התחתונה מדובר בתקנות ובכסף.
דוד אמסלם: אגב, בדוח הזה, כשצרפתי ישב עליו, הוא שיתף גם את העמותות?
<מיכל מנקס: כולם הגיבו לדוח וגם לנו היו הערות.
דוד אמסלם: אנחנו יכולים לקבל את הדוח?
<אביבית ברקאי–אהרונוף: אנחנו שלחנו את עמדתנו.
<אביבית ברקאי–אהרונוף: אני אשמח להעביר לך, יש לי את הטיוטה שלו.
דוד אמסלם: אני מבקש שמשרד החינוך יעביר לוועדה את הדוח.
<מיכל מנקס: - - אני רוצה ברשותך להמשיך: מה שאנחנו מבקשים, ולא אחת, הוא לחבר את מסקנות "ועדת צרפתי" עם דוח "ועדת דורנר", שמדבר על שינוי תפיסה בעולמו ובגישת הזכאות של הילד עם הצרכים המיוחדים.
<מיכל מנקס: "דוח דורנר" מדבר על הסל ועל הבחירה של ההורה את המסגרת של התלמיד שהולך עם הילד.
<מיכל מנקס: ובמספר ועדות - -
דוד אמסלם: גברת, אין לי זמן, אני רוצה להיות ממוקד.
דוד אמסלם: אני לא רוצה שתסבירי.
דוד אמסלם: אנחנו לא ב"שבת תרבות", שאנחנו מפתחים את הנושא.
דוד אמסלם: אני באתי לכאן מאד ממוקד.
דוד אמסלם: כרגע, יש לך מה להוסיף?
דוד אמסלם: אני מבין שאת מהשלטון המקומי אז בואי תגידי לי מה עמדת השלטון המקומי.
<מיכל מנקס: אני אומר, אני יכולה לגיד את זה משני צדי המתרס:
<מיכל מנקס: אני יכולה להסביר שאם שמענו שיש כאן למעלה ממיליארד או כמעט שני מיליארד שקל שהאוצר מממן רק הסעות חינוך - הרשויות המקומיות מממנות למעלה מכפול מהסכום.
<מיכל מנקס: בחפץ לב, אגב, אבל אני חושבת שבאי שוויון ובאי צדק.
<מיכל מנקס: ישנן רשויות שמקבלות 90 אחוזי השתתפות.
<מיכל מנקס: למה?
<מיכל מנקס: אין לי הסבר.
<מיכל מנקס: ישנן רשויות שמקבלות רק 40 אחוזי השתתפות.
דוד אמסלם: מקבלים ממי?
<מיכל מנקס: ממשרד החינוך, ורק ממנו.
דוד אמסלם: שמעון, יש דבר כזה?
<מיכל מנקס: לא אנחנו קבענו אבל זו העת לשנות.
<שמעון אבני: רשות שמסיעה בממוגן ירי מקבלת 90%.
<מיכל מנקס: או כשהיא מועצה אזורית.
דוד אמסלם: ולא ממוגן ירי?
<שמעון אבני: או מועצה אזורית 85%.
דוד אמסלם: למה מועצה אזורית 85%?
<שמעון אבני: זה היסטוריה.
<מיכל מנקס: ולמה משרד החינוך קונה את האוטובוסים למועצות האזוריות?
דוד אמסלם: אני שאלתי שאלה עכשיו.
דוד אמסלם: מי זה 60%?
דוד אמסלם: יש הרבה תעריפים?
<שמעון אבני: רחובות מקבלת 40%.
<שמעון אבני: יושב פה ראש המועצה של קרית טבעון והוא יגיד.
<שמעון אבני: אני לא יודע כמה בקרית טבעון.
דוד אמסלם: לא שאלתי כמה קרית טבעון.
דוד אמסלם: שאלתי עם יש מ-90%-40%?
דוד אמסלם: אתה והמזל שלך מה שנקרא?
<שמעון אבני: בדיוק.
<שמעון אבני: איך נפלת באותו תאריך שהחליטו לסגור.
<שמעון אבני: זה קשור בחוזים שהיו בעבר.
<רחלי אברמזון: זה לא כך.
<רחלי אברמזון: זה על פי תנאים שמצטברים.
<רחלי אברמזון: יש כאן מדד סוציו-אקונומי, יש מספר תושבים.
<רחלי אברמזון: זה לא ממומן רק לפי - -
דוד אמסלם: רבותי, תודה.
<מיכל מנקס: אני רוצה עוד מילה: הנושאים שעומדים בפני הרשויות המקומיות הם הרבה מעבר למה שעלה כאן בדיון.
<מיכל מנקס: הרי מיהם האנשים הללו?
<מיכל מנקס: הם התושבים שלנו.
<מיכל מנקס: אני בטוחה שאין ראש רשות אחד שרוצה להכביד או להקשות.
<מיכל מנקס: אבל הגיע הזמן שיחברו את הקריטריונים לממדים ריאליים, כמו שאלות שאתה העלית, בצדק, שאלות שלא עולות על הדעת.
<מיכל מנקס: איך ילד ילך מרחק כזה?
<מיכל מנקס: למה אם הוא בפיגור קל, הוא לא זכאי להסעה?
<מיכל מנקס: למה יש הסעות שלא מזכות במלוות?
<מיכל מנקס: מי ייקח על עצמו?
<מיכל מנקס: אתה, כאדם פרטי, האם תיקח על עצמך אחריות להסיע ילד, גם כשאינו עם צרכים מיוחדים, עם נהג מונית ללא מלווה ברכב?
<יקיר לין: אני ראש מינהל החינוך של ירושלים ואני אתייחס בקצרה: האחד – התעוררו פה, למשל, ב"אלין" תקלות.
<יקיר לין: תקלות שקורות בהסעות.
<יקיר לין: הזכיר כאן יצחק קדמן את נושא הפיקוח.
<יקיר לין: יש לנו תשעה מפקחים, שמפקחים על מערך החינוך המיוחד, רק על ההסעות בירושלים.
<יקיר לין: גם זה לא מספיק, אבל זה בהחלט פיקוח ובקרה.
<יקיר לין: בכל כמה שנים, כפי שתיאר פה אחד ההורים הראשונים, אנחנו עושים מכרז.
<יקיר לין: מיד אחרי מכרז יש הרבה מאד תקלות עם חברות, אצלנו זה 20 חברות הסעה שזוכות, ולוקח כמה ימים לתקן אותן וברוב המקרים זה מתיישר.
<יקיר לין: נושא המצ'ינג, שהוזכר כאן:
<יקיר לין: אנחנו משלמים 50% כרשות שמסיעה בלמעלה ממאה מיליון.
<יקיר לין: צריך להבין איזה עול זה על כתפי הרשות המקומית, למעלה מחמישים מיליון שאנחנו מוציאים על הסעות.
<יקיר לין: הנושא של המלווים – אנחנו עשינו העברה השנה ממלווים שחברות ההסעה שוכרות ומעסיקות למלווים שאנחנו מעסיקים.
<יקיר לין: זה מייצר בקרה חדשה וגם מעלה את איכות המלווים.
<יקיר לין: אני רק אומר שנאמרו פה הרבה מאד כשלים שצריך לתקן אותם.
דוד אמסלם: למה הפסקתם את המלווים ל"אלין?
<יקיר לין: אני לא יודע, זה היה לפני חמש שנים, כמו שזה תואר.
<יקיר לין: אני לא יודע למה.
<יקיר לין: נדמה לי, שהיתה חוות דעת - -
דוד אמסלם: בשנה שעברה.
<יקיר לין: לא, לא, זה לא היה לפני שנים.
<יקיר לין: זה ארבע או חמש שנים.
<יקיר לין: נדמה לי שהיתה חוות דעת משפטית, שמה שמשרד החינוך מממן אסור לתת לגוף, אתה חייב לעשות בעצמך.
<יקיר לין: נדמה לי שזו התשובה.
<דוברת: אפשר להגיד משהו?
<דוברת: אני חד-הורית, יש לי שישה ילדים והבן שלי לומד בבית ספר "ברושים".
<דוברת: אני לוקחת אותו בבוקר לבית הספר ומחזירה אותו, והיו ימים שלא היה לי כסף לקחת אותו.
<דוברת: אין הסעות ואני צריכה לקחת אותו ל"בית הילד" בכוחות עצמי, ואני לא יכולה, זה קשה לי.
<דוברת: אני ממש זקוקה להסעה.
דוד אמסלם: את דיברת.
<רויטל לן כהן: אבל יש לי כמה דברים שלא אמרתי ומאד חשוב לי לומר.
דוד אמסלם: אחרי זה תבואי אלי לחדר ותגידי לי.
<דובר: לא עלתה פה הסוגיה הזאת: ישנם הורים שהילדים שלהם לא יכולים לנסוע בתוך הסעה בגלל הרבה דברים, והם לוקחים אותם בהסעה לבית הספר.
<דובר: ישנו הסדר מסוים עם משרד החינוך, שההורים מסיעים את הילדים.
<דובר: לאחרונה, נודע לי שיש קצת קשיים בנושא הזה.
<דובר: אני מאד מבקש ממשרד החינוך שיפתרו את הקשיים האלה, יש הרבה קשיים שפונים אלינו כבר, שבעבר הסיעו את הילדים שלהם לבית הספר, ומשרד החינוך עזר להם במימון של ההסעה.
<דובר: אני מאד מודה לכם.
<רויטל לן כהן: אדוני, עוד שלוש נקודות.
דוד אמסלם: אמרתי לא, אז לא.
דוד אמסלם: דיברת פעמיים, יותר מרוב המשתתפים.
דוד אמסלם: רבותי, לפני שאני מסכם, אני רוצה, ברשותכם, לתת לכם איזו נגיעה אישית: יש ילד של חבר שלי, שהוא סובל משיתוק מוחין קשה.
דוד אמסלם: הוא משותף אתי ב"וואטסאפ" והוא כותב לי.
דוד אמסלם: לפני כמה ימים אני כותב לו, אני משתדל כמעט כל שבוע לכתוב לו כל מיני דברים.
דוד אמסלם: והילד כותב לי, הוא גר במעלה אדומים.
דוד אמסלם: הוא כותב את הסיפור הבא, קוראים לו ינון רפאלי, זה לא חשוב: "דודי, אני רוצה ללכת ל"שלווה" מבית הספר להסעה והם לא מסכימים לי." אז אני כותב לו: "נשמה, אני מטפל בזה, תהיה שמח".
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא ילד אילם, נכה, הוא מתקשר אלא רק דרך הפלאפון.
דוד אמסלם: והוא כותב לי: "זה פגע בי ובחבר שלי".
דוד אמסלם: ואז אני עונה לו: "אל תדאג, אני אטפל בזה וכו".
דוד אמסלם: אז הוא כותב לי: "תודה".
דוד אמסלם: ואז הוא כותב: "אם הם לא יסכימו, דודי?
דוד אמסלם: " אני אומר לו: "אל תדאג, אנחנו נכריח אותם להסכים.
דוד אמסלם: " אגב, הילד מתקשר רק באמצעות הטלפון.
דוד אמסלם: תראו מה קורה לילד, אני כרגע בא מהזווית של הילד, ויש כמוהו עוד עשרות אלפים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני רוצה לסכם את הדיון ואומר כזה דבר: אני קיבלתי בימים האחרונים הרבה מאד פניות לטלפון שלי, ב"וואטסאפ" וגם במייל, עשרות אם לא מאות.
דוד אמסלם: הבאתי כמה דוגמיות כאן, אני לא אלאה אתכם.
דוד אמסלם: תראו, אני בא מהתחום המוניציפלי אחרי הרבה מאוד שנים, ואני סבור שהרשות היא בעצם ה""פיבוט"", היא "אבן הראשה" של האזרח מול השלטון המרכזי.
דוד אמסלם: השלטון המרכזי כמעט לא מספק שום שירות באופן ישיר.
דוד אמסלם: אפילו ביטחון וכולי, כשהוא מספק אותו, הוא לא מספיק ברמה הנדרשת.
דוד אמסלם: אני עשיתי פה דיון על שיטור עירוני – אנחנו עצרנו את החוק ולא אלאה אתכם, כי הרשויות כמעט רוצים גם עוד מעט לשלם דרך הארנונה את השוטרים.
<רויטל לן כהן: בחלק מהרשויות כבר יש, אדוני.
דוד אמסלם: לא צריך לעזור לי.
דוד אמסלם: - - כמעט כל השירותים שהאזרח מקבל הם מנותבים דרך הרשות.
דוד אמסלם: בדרך כלל, השלטון המקומי מממן את חלקם, מקצתם או כלום.
דוד אמסלם: זאת בעצם הנוסחה.
דוד אמסלם: אני גם ביקשתי, ואני איזום דיון וגם דיברתי עם השלטון המקומי, עם יושב ראש השלטון המקומי וכולי, ליזום דיון מקרו, מעטפת, ביחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי ברמת המימון.
דוד אמסלם: אבל ברמת הביצוע, צריך להבין שלממשלת ישראל ולשלטון המרכזי אין את הכלים.
דוד אמסלם: הכלים שלו זה השלטון המקומי.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, גם אין בעיה לעשות את זה, זו רק שאלה של כסף, מי מממן מה.
דוד אמסלם: תראו, לגבי הנושא של הילדים, ואני מדבר כרגע בעיקר על הילדים שהם נכים, שיתוקי מוחין ובעלי נכויות קשות: אני סבור שראש רשות קודם כל צריך להסיע את הילדים לבית הספר, גם אם יש לו מחלוקת עם משרד הרווחה או משרד החינוך.
דוד אמסלם: אין מצב שילד נשאר בבית בגלל שיש איזו שהיא בעיה בין רשות כזאת או אחרת, וזה מה שקורה היום.
דוד אמסלם: דרך אגב, הילד הזה כבר שבוע בבית.
דוד אמסלם: זה משהו שלא נתפס לי בראש.
דוד אמסלם: אני משוכנע לחלוטין, במאה אחוז, שאם לאחד השרים היה ילד כזה והמפתחות היו אצלו, כל היום היו דיונים על הילדים האלה.
דוד אמסלם: לא יכול להיות שהילדים האלה, כמו שאמרתי, נשארים בבית.
דוד אמסלם: דרך אגב, המימון לא כל כך גדול כי בסך הכל, לא מדובר בהרבה ילדים.
דוד אמסלם: אז קודם כל, אני מבקש מהרשויות – קודם כל, זה האזרחים של הרשות, זה התושבים שלה והיא צריכה לטפל בהם.
דוד אמסלם: ראש הרשות, אחרי זה, אם הוא חושב שהוא צריך להיעזר בנו, במשרד כזה או אחר, אז אני אשמח ובוודאי הוועדה תשמח לבוא ולסייע, אבל בסופו של ענין, אני מבקש, אין מצב שהילדים האלה לא נפגעים והם לא מגיעים למסגרות בגלל הוויכוחים האלה.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של הקריטריונים, "דוח צרפתי" וכולי – הייתי מבקש לקבל את "דוח צרפתי".
דוד אמסלם: אני מבקש שתשלחו לנו אותו תוך שבועיים כדי שנלמד אותו.
דוד אמסלם: כמובן, גם הייתי מבקש ממשרד החינוך להסביר לנו גם ולכתוב לנו מדוע "דוח צרפתי" נגנז.
דוד אמסלם: מה נעשה אתו מאז ועד היום, מי המתנגדים, למה מתנגדים, למה הוא נגנז ומי החליט לגנוז אותו וכולי.
דוד אמסלם: תראו רבותי, אני מבקש ללכת על המהלך הבא: אני חושב שבאמת ה"פיבוט" ו"אבן הראשה" של הסיפור הזה מבחינת הנהלים, תקצוב וכולי, זה משרד החינוך.
דוד אמסלם: אני מקצה למשרד החינוך שלושה חודשים, לא יותר, לגבי סגירת כל הנושא של הנהלים, התקנות.
דוד אמסלם: מי זכאי להסעה ולמה.
דוד אמסלם: לנמק לנו גם למה בכל הרמות, מילד רגיל ועד בעלי נכויות עם קריטריונים כאלה ואחרים, כל סוגי הנכויות.
דוד אמסלם: אני מבקש לקבל גם מכם, תשבו עם משרד העבודה והרווחה ותסגרו את הפינה בגלל שזה הילדים שלכם בסוף, אחריות שלכם – מה קורה עם ההסעה גם במועדוניות.
דוד אמסלם: אני לא רואה ארבעה גופים.
דוד אמסלם: משרד החינוך, לטעמי, צריך גם לטפל בנושא הזה, ואם הוא צריך העברה תקציבית ממשרד העבודה והרווחה, אז שידאג לקבל ממנו או שיתוקצב ישירות דרך האוצר.
דוד אמסלם: לא צריך דרך תחנה שלהם.
דוד אמסלם: דרך האוצר.
דוד אמסלם: הם יודעים, במקום להעביר לשני מקומות ושהם יעבירו אליכם ויש עוד פקיד, שייקחו אותו ויתנו לו משכורת כדי שהוא יעבור מפה לפה, יכול להיות שנעביר את זה ישירות וזה גם יחסוך את התקן.
דוד אמסלם: לגבי מפרט הרכב – איזה רכב, איך נתיבי התנועה, כמה זמן ילד כזה יכול לשבת, כמו שעלה כאן.
דוד אמסלם: מה רמת המלווה, מי מלווה, האם אוספים את המלווה מהבית, כן או לא.
דוד אמסלם: דרך אגב, יש פה ילדים שנשארים בבית על הוויכוח האם הטרנזיט אוסף את המלווה מהבית, כן או לא?
דוד אמסלם: אבל הילד נשאר בבית.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה הילדים עם הנכויות הכי קשות.
דוד אמסלם: לגבי הקליטה - איך הילד יורד, מי קולט אותו בבית הספר - -
<מחמד בחרי: גם משהו קטן:
<מחמד בחרי: הילדים שילמדו בבית חולים "אלין", המלווים צריכים רופאים טובים - -
דוד אמסלם: לגבי מפרט המפקחים – מי מפקח, על כמה ילדים יש מפקח אחד, מה רמת המפקחים, מי מממן את המפקחים וכו.
דוד אמסלם: מוקד – אמא לא יודעת איפה הילד שלה, למי היא מתקשרת?
דוד אמסלם: האם לבעל הטרנזיט?
דוד אמסלם: האם למנכ"ל משרד החינוך?
דוד אמסלם: הדברים האלה חייבים להיות מובנים בנהלים, וגם מי זה נציב כבילות התלונות בנושאים האלה.
דוד אמסלם: נניח שאחד הגופים לא מתנהל נכון, למי פונים, שזה בעצם התפקיד שלו.
דוד אמסלם: אני רואה את הנושא הזה כנושא מאד מאד חשוב בהיבט הציבורי והחברתי.
דוד אמסלם: מדובר בחוליה כמעט הכי חלשה בחברה.
דוד אמסלם: זה הורים שיש עליהם ים של בעיות נוספות.
דוד אמסלם: בסופו של דבר הפרנסה שלהם נפגעת ויש להם עוד ילדים והם נכנסים למעגל.
דוד אמסלם: עבירה גוררת עבירה ובסוף, ההורה מוצא את עצמו במצב של הגברת, וזה לא הגיוני.
דוד אמסלם: בסוף כולם בסדר, באים לכאן עם המצגות, אני ככה אני ככה, רק הילד נשאר בבית.
דוד אמסלם: רבותי, אם זה לא יבוצע תוך שלושה חודשים, אני אקח ועדת מומחים ואנחנו, בוועדה, נעשה את זה בחקיקה שלנו.
דוד אמסלם: אנחנו נכריח גם את האוצר וגם את משרד החינוך.
דוד אמסלם: אנחנו נקבע.
דוד אמסלם: אני אקבע מה הקריטריונים.
דוד אמסלם: אז לכן, כדאי שאתם תעשו את העבודה, תשבו עם מנכ"לית משרד החינוך.
דוד אמסלם: אנחנו נשלח את זה לשר החינוך.
דוד אמסלם: אני עוד שלושה חודשים אזמן לכאן את הוועדה.
דוד אמסלם: יכול להיות שאני כבר לא צריך את כולם אבל אני צריך את משרד החינוך ואת משרד העבודה והרווחה והאוצר והרשות המקומית.
דוד אמסלם: אתם תציגו לנו את העבודה ולא, כמו שאמרתי, אני אקח ועדת מומחים שלנו, של הוועדה, ואני אוביל את החקיקה לבד.
דוד אמסלם: זה דבר שהוא חסר תקדים בכנסת אבל כנראה שזה מה שקורה.
דוד אמסלם: אני עוד מעט פותח כאן מחלקה של יועצים כדי לעשות חקיקות שהמשרדים לא רוצים לעשות אותם.
דוד אמסלם: ולכן, אני אומר שזה מקרה חריג, זה מקרה קיצוני, ואני מבקש לקחת אותו ברצינות.
דוד אמסלם: עוד שלושה חודשים, כמו שאמרתי, אני אעשה את הוועדה כאן, ואני אבקש לקבל את כל הממצאים כפוף לכל הפירוט הזה.
דוד אמסלם: תוך שבועיים הייתי רוצה לקבל את דוח הביצוע לגבי ההסעות, מה הניצולת התקציבית.
דוד אמסלם: לא שמעבירים אותה.
דוד אמסלם: אני מקווה שלא מעבירים אותה לסעיפים אחרים אבל אני רוצה לדעת מה הניצולת התקציבית מהאוצר, וכמו שאמרתי – ו"דוח צרפתי" אנחנו רוצים לקבל.
<קריאה: מה עם הפתרונות?
<קריאה: אלה שלא נוסעים עכשיו?
דוד אמסלם: לא לצעוק.
דוד אמסלם: לפני שאני נועל את הישיבה, חבר הכנסת מקלב, בבקשה.
אורי מקלב: אני מבקש להודות לך על קיום הדיון.
אורי מקלב: אנחנו יודעים כאן, כחברי כנסת, שלקיים דיון בימי פגרה וקרוב לחגים זה דורש מאמץ.
אורי מקלב: אני חושב שלראשונה, ואני נמצא כבר כמה שנים בכנסת, ועדת הפנים, בהיבט של הרשויות המקומיות ובנושא של הסעות נכים או הסעות של בעלי מוגבלויות קלות או כבדות, גם באים לדון כאן, גם במסגרת הרשות המקומית.
אורי מקלב: אתה לא יודע כמה אתה צודק, כמה חשוב שזה לא רק משרד החינוך אלא השיתוף של הרשויות המקומיות מאד חשוב.
אורי מקלב: אתן לך דוגמה, אדוני – כפי שידוע, ודאי שזה עלה כאן בוועדה, אני מתנצל, ניהלתי ישיבה אחרת, שנקבע לפי מרחקים.
דוד אמסלם: כן, דיברנו על זה.
אורי מקלב: לא ג'י פי אס, יש מדידה.
אורי מקלב: אבל מה לעשות, לדוגמה, שקרית חינוך שנמצאת מפוזרת באזור מסוים, משרד החינוך מחשיב את הכניסה לבית הספר מרחוב איקס, שם אין שני קילומטר אבל כיתת הלימוד דווקא מגיעה מפתח אחר, שהמרחק גדול מאד ובכלל הגישה אחרת לשם.
אורי מקלב: האדם הפרטי, קשה לו לעמוד מול משרד החינוך ולהגיד לו: תשמע, אתם טועים כאן בעניין הזה.
אורי מקלב: אבל רשות מקומית שבאה ואומרת למשרד הפנים, והמעורבות שלה בהסעות ואומרת: איך חישבת את זה?
אורי מקלב: אתה חישבת את זה מרחוב הרצל אבל הכניסה לכל הכיתה היא כניסה מרחוב ז'בוטינסקי והמרחק כבר אחר, ולגמרי הוא זכאי להסעה.
אורי מקלב: אני רק מביא לך דוגמה.
אורי מקלב: משפט אחרון: אתה עושה את זה על פתיחת שנת הלימודים, כאשר ההורים לאותם ילדים או בעלי מוגבלויות קשות או קלות, הזמן שהוא נמצא במקום הכי פחות בטוח מבחינתם זה הזמן של ההסעות, אם יש הסעות או אין הסעות.
אורי מקלב: בבית הוא נמצא בבית, במוסד החינוך הוא נמצא במוסד החינוך.
אורי מקלב: המקום הכי בעייתי והכי מדאיג לכל ההורים האלה זה הקטע הכי פרוץ – זה הקטע הזה שבין מוסד החינוך לבין הבית, ושם הוא נמצא בידיים או של ההסעות, ואתה יודע שהיום, בעידן של המכרזים, לא דיברנו מספיק מי מיומן, מי אלה שעושים את ההסעות והמלווים, ובוודאי כאלה שלא זוכים להסעות.
אורי מקלב: יושבים בבית ילדים שלא זכו להסעות ושלא אישרו אותם בגלל מרחקים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: מי שרואה את זה במרחקים, 1.8 קילומטרים, זה המודד, זה מרחקים גדולים מאד.
דוד אמסלם: אני רק רוצה לבקש מבחינת משרד החינוך: בנהלים שאנחנו מבקשים, אין מצב שזה נתון לגחמות או רצון טוב של מישהו.
דוד אמסלם: אני מבקש לקבל את ההנחיות - מה כל תלמיד זכאי לפי חוק.
דוד אמסלם: אם לא, אנחנו נחוקק.
דוד אמסלם: מה זכאי ומה לא זכאי ולא מה רוצים או מה רצוי או מה מישהו רוצה לתת לו, כן או לא.
דוד אמסלם: זה לא בשיקול דעת של ראש הרשות.