GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד ביטון: והדבר הכי חשוב, אתם צריכים לשקול שיקולי צדק.
<דוד ביטון: לא ייתכן שתהיה אכיפה בררנית בין ראשון לציון לערים אחרות.
<דוד ביטון: זו סיבה לבד לתת ארכה.
<דוד ביטון: אני פונה אלייך בעניין הזה כנציגה שלי.
<דוד ביטון: מבחינתי, הפרקליטות מייצגת את הציבור, היא לא מייצגת את עצמה.
<דוד ביטון: את לא יכולה להתעלם מהטיעונים האלה שאנחנו נותנים לך בהפעלת שיקול הדעת.
<דוד ביטון: אנחנו פונים אלייך בעניין הזה לחשוב שוב פעם על העניין הזה.
<דוד ביטון: זה לא הורדת ידיים בין הכנסת לפרקליטות, ואני חושב שמן הראוי במקרים האלה שחברי הכנסת עושים דיון ומעלים טענות, שמשרד המשפטים והפרקליטות ישקלו את הנושא מחדש.
<דוד ביטון: יש פה עילות לשקילה מחדש.
<דוד ביטון: את לא צריכה להיפגע מזה שבא חבר כנסת ומבקש ממך.
<דוד ביטון: זה לא מוריד מהסמכויות שלך, לא מוריד מהיכולת שלכם ולא מוריד מהעניין שאתם מייצגים אותנו בבית משפט.
<דוד ביטון: אבל אתם גם צריכים לבדוק את העניין שוב פעם.
<דוד ביטון: אין סיבה שתושבי ראשון והסביבה ייפגעו מהאכיפה הבררנית הזאת, למרות שאתם הולכים על העניין של הריסת החריגות.
<דוד ביטון: אבל פה יש גם שיקולים אחרים שהאינטרס הציבורי צריך להכיל אותם גם כן.
<דוד ביטון: לגבי הוועדה המחוזית – אני לא טיפלתי בעירייה בנושאים האלה של ועדת מחוזית.
<דוד ביטון: אני אומר לך שהנוהל הזה שאתם עושים שאי-אפשר להגיש תוכנית עד שאתם לא בודקים ועד שאתם לא מבררים ועד שאתם לא נותנים הנחיות, בסופו של דבר, אתם קובעים כמעט הכול במחוז המרכז.
<דוד ביטון: זה לא קורה בתל אביב זה לא קורה ברמת גן, זה לא קורה במחוזות אחרים.
<דוד ביטון: תמיד אמרתי לראש העיר שאני לא מקבל את העניין שאנחנו כאנשי ציבור לא יכולים לבוא ולהגיש את הדברים כמו שצריך, אלא צריכים לעבור את הבקרה שלכם מראש.
<דוד ביטון: מה זה מראש?
<דוד ביטון: עד שאתם מביאים את ההמלצות לוועדה המחוזית, לאנשי הציבור שיושבים.
<דוד ביטון: לא רק אנשי ציבור, יושבים שם גם משרדי ממשלה, ורק הם יושבים ואתם סוגרים את העניין לפני הישיבה בכל מיני תנאים כאלה ואחרים שלא ניתנים כמעט לביצוע.
<דוד ביטון: ואם לא – אתם לא מסכימים, אין תוכנית - זו עובדה.
<דוד ביטון: אז אני מבקש ממך.
<דוד ביטון: בעניין הזה של חוף הים, ניתן לתת הקלה.
<דוד ביטון: יש ועדה שיכולה לאשר את ההקלות.
<דוד ביטון: חוף ראשון הוא 100 מטר.
<דוד ביטון: לפי השיטה שלך צריך לבטל כל בתי הקפה.
<דוד ביטון: אז איפה יהיה הציבור שרוצה להיות שם?
<דוד ביטון: הטיילת העליונה שהיא רחוקה מאוד מהחוף לא נותנת את אותו מענה כמו בתי הקפה שנמצאים על החוף.
<דוד ביטון: לכן, אני מבקש ממך כן לתת אופק תכנוני לעניין, וכן לדון בזה כמו שצריך – זה הכול.
דוד אמסלם: יפעת, בבקשה בחצי דקה.
<יפעת מאירוביץ יפת: קודם כל, אני מאוד מכבדת את הפעילות של המשרד להגנת הסביבה.
<יפעת מאירוביץ יפת: אנחנו באמת גם מאלה שהולכים ומפגינים ושומרים על החופים.
<יפעת מאירוביץ יפת: אני חושבת שצריך לשים את הדברים בפרופורציות, ולו מהסיבה שלא מדובר על הרס של הכול.
<יפעת מאירוביץ יפת: אנחנו לא נפנה את החוף ובאמת נביא לשם חיות.
<יפעת מאירוביץ יפת: אנחנו מדברים על הרס של שתי רחבות קטנות שלא ישנו כנראה בצורה מהותית את המצב של החוף או של בעלי החיים, לא לטובה ולא לרעה.
<יפעת מאירוביץ יפת: אני באמת חושבת שצריך להסתכל על הדברים קצת מלמעלה ולא בקטנה.
<יפעת מאירוביץ יפת: אין לי שום ספק באמת שלהרוס את שתי הרחבות האלה לא יביא לשם את הצבים.
<יפעת מאירוביץ יפת: כשהרסתם בנהריה, הרסתם את כל החוף ופיניתם אותו לחלוטין מכל דבר מסחרי שאנשים אמורים לשבת בו.
<יפעת מאירוביץ יפת: ואם באים, באים מידי פעם.
<יפעת מאירוביץ יפת: בהחלט יש מקום לצבים.
דוד אמסלם: אדוני, משפט אחד.
<עידן מזרחי: עידן מזרחי, חבר מועצה.
<עידן מזרחי: אני הייתי פה לפני חודש בדיוק בנושא הזה של חופי הים עם פורום הרשויות.
<עידן מזרחי: לא מזמן חזרתי מייצוג עיריית ראשון לציון באולם הישיבות בשלטון המקומי עם כל ראשי הערים בעלי חופי ים.
<עידן מזרחי: היה פה דיון ארוך, הגעתי לקראת הסוף.
<עידן מזרחי: אני חושב שבאמת צריך להפעיל פה שיקול דעת לפני כל הנתונים שפרוסים לפניכם.
<עידן מזרחי: יש פה 100,000 איש שמבקרים בחוף ראשון לציון בימי שבת.
<עידן מזרחי: החוף משרת ציבור שלם של תושבים, גם תושבים מראשון לציון וגם תושבים מערים אחרות.
<עידן מזרחי: בסופו של דבר, אם יקרה המעשה הזה שאתם מתכננים לעשות, זה פשוט פשע כלפי התושבים, כלפי הציבור.
<אבי ביטון: אבי ביטון, בעלים של אחת המסעדות.
<אבי ביטון: אני רוצה להעלות פה נקודה שלא הובהרה כמו שצריך.
<אבי ביטון: יש באמצע שני מזנונים, שתי מסעדות, שכן מותר להם ההיתר.
<אבי ביטון: אבל ההיתר ניתן לפי הגרמושקה הזו, לא לפי שום גרמושקה אחרת.
<אבי ביטון: אם את ההיתר הזה הם מקבלים לפי הגרמושקה – זה שלי כרגע אין את הדף כי אני לא יודע איפה הוא, זה גוזר את דיני?
<רני עמיר: ראשית, עלתה פה איזושהי טענה לגבי מבנים שקמו לפני כניסת חוק שמירת הסביבה החופית לתוקף.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לפתוח את הדיון שוב, ברשותך.
דוד אמסלם: אני מבין שיש באותו מקבץ, ואני מניח שזה באותה רצועה, אני רוצה להבין ממך כאוכף את החוק האם מבחינת איכות הסביבה, אם בתוך הרצועה יש מספר מקבצים, שלושה מקבצים, יש מצב ששניים מאושרים ואחד לא, מבחינתך?
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע ברמת המשרד.
דוד אמסלם: עזוב כרגע – יש היתר, אין היתר.
דוד אמסלם: אתה הרי בא מהאידאולוגיה של החוף.
דוד אמסלם: מה אתה אומר על זה?
<רני עמיר: לגמרי.
<רני עמיר: זו הנקודה השנייה שרציתי להגיד.
<רני עמיר: רציתי להגיד שאנחנו מבחינתנו, כל מה שנמצא בתוך התחום של ה-100 מטר בעיקרון זה פגיעה בסביבה החופית.
<רני עמיר: אלא מה?
<רני עמיר: כשיש היתר.
<רני עמיר: אם יש היתר - - -
דוד אמסלם: אתה בא לפרוצדורה, עזוב.
דוד אמסלם: אתה מחליט הכול.
דוד אמסלם: אתה קובע את הפרוגרמה התכנונית.
דוד אמסלם: לך זה מפריע שיש שניים ואחד אין?
דוד אמסלם: נניח שזה תלוי רק בך, אתה מחליט על ההיתר.
<רני עמיר: זה מאוד מפריע לי.
<רני עמיר: אם זה היה תלוי בי, לא היה כלום.
דוד אמסלם: אז כולם לא היו.
דוד אמסלם: מאה אחוז, תודה.
<רונן בר לב: הצווים הם לא של המינהל אלא של משרד ממשלתי אחר.
<רונן בר לב: אנחנו פה זומנו כבעלי קרקע, ולמרות ההתלהמות של ראש העירייה אני חוזר על העמדה שאין לעירייה הסכם על המקרקעין של המסעדות.
<דניאלה פוסק: אני רק רוצה לחזור ולחדד ולהבהיר.
<דניאלה פוסק: כל תוכנית שמוגשת לוועדה המחוזית מובאת לדיון בוועדה המחוזית.
<דניאלה פוסק: מעל הוועדה המחוזית יש סמכויות ערר.
<דניאלה פוסק: הנושא הזה מוסדר בחוק.
<דניאלה פוסק: יש מועצה ארצית, יש ולחוף, יש ועדת משנה לעררים.
<דניאלה פוסק: כל תוכנית שמוגשת לוועדה נדונה בה.
דוד אמסלם: בבקשה, אדוני.
<דוד ביטון: אני אבא של הילדים פה.
<דוד ביטון: יש לי שמונה ילדים.
דוד אמסלם: שיהיו בריאים.
<דוד ביטון: אני 52 שנה בים.
<דוד ביטון: אני עובד בים הזה מאז שאני ילד קטן.
<דוד ביטון: גידלתי את הילדים והם עבדו איתי כל הזמן.
<דוד ביטון: לא למדו לא מקצוע, לא שום דבר.
<דוד ביטון: יש לי שמונה ילדים, שיהיו בריאים.
<דוד ביטון: לכל אחד יש חמישה ילדים, ארבעה ילדים, שלושה ילדים.
<דוד ביטון: יש לי נכדים ועוד מעט יהיו לי נינים, בעזרת השם.
<דוד ביטון: אני מבקש מכם להתחשב במצב.
<דוד ביטון: אנחנו לא עבריינים, ואתם יכולים לדעת, לא פושעים ולא שום דבר.
<דוד ביטון: באנו להתפרנס.
<דוד ביטון: אני היום בגיל 72, אחרי ניתוח לב, פצוע ברגל.
<דוד ביטון: אני מבקש להתחשב בנו טוב טוב.
<דוד ביטון: לא באנו בכוח ולא באנו בכלום.
<דוד ביטון: גם אח שלי שהיה עוזר לנו נעדר עד היום.
<דוד ביטון: אני יכול להראות לך את הנייר.
<דוד ביטון: אני רוצה שיתחשבו, בבקשה.
דוד אמסלם: תודה רבה, אדוני.
דוד אמסלם: קודם כל, יש פה אולי תחושה שאנחנו כאילו דנים פה או מבקשים נושאים שהם עבירה על החוק.
דוד אמסלם: ודאי שהחוק הוא נר לרגלנו, ואני חושב שאני מכוון גם לראש ולכל שליח ציבור.
דוד אמסלם: בראש ובראשונה, אנחנו אנשים שצריכים לשמור על החוק, ובזה אין ספק.
דוד אמסלם: אגב, בדיונים שלי בתוך הוועדה אני לא בית משפט.
דוד אמסלם: אני חבר כנסת שנבחר על-ידי הציבור ובוועדות שלי אני דן על כל מה שאני רוצה, כולל על הפרקליטות.
דוד אמסלם: בסופו של עניין, אני רואה את החובה הציבורית שלי להביא את זה לא רק מהזווית המשפטית, אלא גם מהזווית הציבורית.
דוד אמסלם: אני מסתכל על הזווית הכלל ציבורית ואז אני מחליט האם לעשות דיון, האם יש לו משקל ציבורי – כן או לא.
דוד אמסלם: אגב, אם הוא לא מוסדר בחוק ואני חושב שהוא לא מוסדר בחוק, תפקידי הוא להגיש הצעת חוק ולשנות את החוק.
דוד אמסלם: אבל התפקיד שלנו הוא להאיר את הדרך.
דוד אמסלם: לפעמים יש בלבול בתפקידים בין הפקידים לבין אנשי הציבור.
דוד אמסלם: לפעמים הפקידים חושבים שהם מנהלים את אנשי הציבור, אבל זה לא כך.
דוד אמסלם: אני לא מנהל את הפקיד.
דוד אמסלם: אבל אנחנו קובעים בכנסת את ההנחיות לפקידים והם צריכים לעבוד לפיהן – זה ברמת העיקרון.
דוד אמסלם: כך זה עובד בראש שלי, כך אני מבין את שלטון החוק במדינת ישראל.
דוד אמסלם: לא מזמן ציינו את תשעה באב.
דוד אמסלם: אני אוהב לחקור את ההיסטוריה היהודית.
דוד אמסלם: בתלמוד כתוב שבית מקדש שני חרב על זה שדנו בו לפי דין תורה.
דוד אמסלם: הבית חרב בגלל ייקוב הדין את ההר.
דוד אמסלם: החוק הוא חוק, אבל לפעמים יש דברים שצריכים להסתכל על כלל האינטרסים הציבוריים.
דוד אמסלם: גם הפרקליטות עושה את זה חדשות לבקרים, כמו שאמרתי, בכל דבר ועניין.
דוד אמסלם: כמעט אין יום שזה לא קורה - כשיש אינטרס של המדינה אז הפרקליטות עושה כך ופועלת כך.
דוד אמסלם: לא בכל מקום היא פועלת לפי ייקוב הדין את ההר.
דוד אמסלם: לפעמים יש דברים כאלה ודברים אחרים.
דוד אמסלם: לפעמים שמים זום.
דוד אמסלם: שאלתי את המשטרה הירוקה בשמורת הטבע: למה לא אוכפים את החוק?
דוד אמסלם: אמרו לי: ישבנו עם מפכ"ל המשטרה.
דוד אמסלם: החליט שלא אוכפים פה את החוק.
דוד אמסלם: לא טוב.
דוד אמסלם: יש פה בעיות, יעשו הפגנות.
דוד אמסלם: יעשו פה ויעשו שם.
דוד אמסלם: גם אני מסתובב בחופים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: למרות שנולדתי בירושלים, גם אני גדלתי על רצועת החוף.
דוד אמסלם: על חוף הים במדינת ישראל לאורך הרצועה יש הרבה מבנים שנמצאים במסגרת 100 מטר מהחוף.
דוד אמסלם: אני גם לא מגדיר את הפרוגרמה.
דוד אמסלם: מינהל התכנון הוא זה שמגדיר את הפרוגרמה והוא מנחה את הוועדות המחוזיות.
דוד אמסלם: הוא מגדיר את צורכי הציבור.
דוד אמסלם: אני מניח שצורכי הציבור הם גם השימוש בחוף הים כחוף רחצה – ודאי ובוודאי.
דוד אמסלם: אבל יש עוד שימוש.
דוד אמסלם: אני, למשל, הולך לים לא רק כדי להיכנס למים.
דוד אמסלם: זה אחד הדברים.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה גם לשתות כוס קפה, אני רוצה לקנות לילדים שלי ארטיק ולא לתפוס מונית לקנות להם ארטיק ולחזור.
דוד אמסלם: בשימושים ברצועה, אני מניח שמינהל התכנון גם מבין בהגדרת הפרוגרמה שהוא מכניס את כלל הצרכים פנימה, ולא רק משחקים פה חוף ים, ובזה זה נגמר.
דוד אמסלם: לגבי הסיפור הספציפי הזה – אני מבין שיש פה איזשהו אופק תכנוני.
דוד אמסלם: זה לא שיש פה דברים שאי-אפשר להסדיר אותם.
דוד אמסלם: למשל, אם מינהל התכנון היה קובע: יש פה חוק נוקשה שהוא לא בסטייה, אין מה להיכנס אליו, אין באף מקום בארץ בתוך ה-100 מטר, אז הייתי מבין.
דוד אמסלם: אבל היות וישנם מבנים, כולל פה במקבצים ששניים מותרים ואחד אסור, זה אומר שיש הקלות שמינהל התכנון או ועדת המחוזית, או אני לא יודע מי, כן אישר אותם.
דוד אמסלם: אז אני מבין שיש פה גם שאלה שיש אופציה להסדיר את הנושא בעתיד.
דוד אמסלם: יכול להיות שהעירייה הגישה תוכנית שהיתה לא נכונה או הגישה תוכנית שהיתה מנוגדת לעמדת ראש עיר.
דוד אמסלם: יכול להיות שפקיד כזה או אחר פעל ועשה לטובת העניין.
דוד אמסלם: הוא חשב שהוא עושה טוב לעיר, אבל יכול להיות שזה נגד את המדיניות של ראש העיר.
דוד אמסלם: יש פה גם תחושה שאני לא מתווכח איתה, ואני אף פעם לא מתווכח עם תחושות, של ראש העיר והצוות של נבחרי הציבור בראשון לציון, בכללם גם חבר הכנסת דוד ביטן שהוא מהמקום, שיש פה איזושהי אכיפה בררנית.
דוד אמסלם: זה לא משנה כרגע אם זה נכון או לא, זו התחושה של האנשים האלו.
דוד אמסלם: שמתם לב שהם מדברים מנהמת ליבם ומהבטן, ולכן יש פה גם הרבה אמוציות.
דוד אמסלם: לכאורה, ראש העיר אומר: מה אכפת לי?
דוד אמסלם: תורידו את החוף, אין בעיה.
דוד אמסלם: אבל אני רואה איך שבבטן הוא ממש מתפוצץ ונהיה עצבני.
דוד אמסלם: נאלצתי אפילו להגיד לו לצאת להירגע כי הוא באמת מדבר מנהמת ליבו.
דוד אמסלם: הוא מרגיש שגם אם יש צדק, הוא לא רואה אותו.
דוד אמסלם: לכן, אני חושב שגם עמדת העירייה היא מאוד חשובה.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, אני לא מכיר תוכנית – אף פעם.
דוד אמסלם: אני לא מכיר, זה לא אומר שזה לא היה.
דוד אמסלם: אני לא מכיר תוכנית שהגשנו, למשל, בירושלים למינהל התכנון בירושלים שהעירייה רצתה לדחוף אותה כתוכנית עירונית וועדת התכנון המחוזית הרימה קיפר.
דוד אמסלם: הרבה פעמים גורמים כאלה ואחרים הגישו תוכניות והעירייה רצתה לקדם א', ואני מדבר כרגע על תוכנית שהיא - - -
<דניאלה פוסק: אני חייבת לומר שאני לא יכולה לומר שיש אופק תכנוני.
<דניאלה פוסק: יכול להיות שאדוני רוצה לקבוע את זה.
<דניאלה פוסק: אבל כמתכננת מחוז מרכז הסברתי את כל המצב הסטטוטורי.
דוד אמסלם: דניאלה, כשאני מסכם לא מפריעים לי.
דוד אמסלם: הגברת מיוחס, את לא צריכה ללחוש לה.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע איתה, זה לא קשור לשאלה משפטית.
דוד אמסלם: מבחינתי, אופק תכנוני זה תוכנית שיכולה לגשת לוועדה המחוזית ואפשר באופן תיאורטי לדון עליה, ואפשר באופן תיאורטי לאשר אותה במגבלות כאלו ואחרות או שלא לאשר.
דוד אמסלם: מבחינתי, זה אופק.
דוד אמסלם: יש דברים שבבסיס אין מה לדבר.
דוד אמסלם: למשל, אם אני לוקח ג'יפ ועובר עכשיו על כל חוף הים מהצפון לדרום ורואה שאין ב-100 מטר בשום מקום בארץ שום מבנה, רק בראשון לציון – צודקת, אין על מה לדבר.
דוד אמסלם: אבל היות והדברים הם לא כאלה, אני מכיר אותם מידע אישי.
דוד אמסלם: אני מבין שפה בתוכנית גם לא כל המקבצים נהרסים, אלא חלק.
דוד אמסלם: לא הורדתם את הכול, אמרתם, אפילו במקרה דנן:
דוד אמסלם: הכול לא קיים - אז אני מבין שהיו פה שאלות עקרוניות תכנוניות.
דוד אמסלם: אם ברמת התכנון זה מתאים – למה לא?
דוד אמסלם: ואם לא – אז לא.
דוד אמסלם: לכן, זה מבחינתי אופק במובן זה שזה לא אפריורי יורד ואין על מה לדבר.
<דוד ביטון: יש גם ועדה מחוזית.
<דוד ביטון: למה אין אופק תכנוני?
<דוד ביטון: ועדה מחוזית דנה בזה.
דוד אמסלם: אגב, העירייה מייצגת את הציבור של ראשון וגם את הציבור שבא להשתמש בחופים.
דוד אמסלם: לחופי ראשון לציון לא באים רק תושבי ראשון לציון.
דוד אמסלם: זה בדיוק הדיון שעשיתי כאן
דוד אמסלם: עם משרד הפנים לגבי עלות אחזקת החופים במדינת ישראל, מי משלם, למה וכמה.
דוד אמסלם: לכן, אני רואה את כולנו סביב אותו אינטרס שאומר: רבותי, בואו נסדיר את החופים לכלל מדינת כך שיהיו לאזרחים חופים ושלא יהיה להם בינוי.
דוד אמסלם: זה הדיון שנעשה ביום שני לגבי תוכנית החופים והבינוי כי הבנתי כנראה שמישהו רוצה כן לפזול לנושא בינוי ובתי מלון וכו'.
דוד אמסלם: לא קיוסקים.
דוד אמסלם: בגדול, אני חושב שבסך הכול אין פה ניגוד אינטרסים בעניין הציבורי.
דוד אמסלם: כולנו פה אנשי ציבור וכולנו רוצים להסדיר את מקסימום הטוב לציבור.
דוד אמסלם: לכן, הייתי מבקש מהפרקליטות לטובת העניין כי היא כרגע בפרונט מול בית המשפט.
דוד אמסלם: הדבר נמצא בבית המשפט ויש לכם say לומר.
דוד אמסלם: אני לא מתערב בהחלטות שיפוטיות, יש שופט.
דוד אמסלם: לא הבאנו אותו לדיון כי הוא לא צד בעניין.
דוד אמסלם: אגב, באותה מידה אני חושב שגם בעלי העסקים לא צד בעניין.
דוד אמסלם: לכן, אני מבקש מכם לשקול לעשות פאוזה.
דוד אמסלם: יש פה מתח שהוא מיותר.
דוד אמסלם: בואו נוריד לרגע את הקטע האישי ואת האמוציות האישיות ומי קובע ולמה, נשים את זה בצד.
דוד אמסלם: בואו נבוא באמת לעניין ונראה איך אפשר להסדיר את העניין.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, אין פה ניגוד אינטרסים בין עיריית ראשון לציון לבין המדינה.
דוד אמסלם: עיריית ראשון לציון היא זרוע של המדינה לנהל את השלטון המקומי ואת הציבור.
דוד אמסלם: אני מרגיש שהעסק טיפס למקומות לא נכונים ברמה האישית.
דוד אמסלם: היות ויש לי קרחת רק מזה ואני יודע שבסוף הכול אישי, לכן אני מציע להוריד כעסים בשני הצדדים.
דוד אמסלם: בואו תיפגשו ביניכם בשבוע הבא ותנסו לייצר איזושהי תמונת מצב שאתם מגיעים להבנה עם עיריית ראשון לציון.
דוד אמסלם: אגב, אני רואה כתקלה – לא משנה של איזה צד – אם מוציאים צו הריסה נגד עירייה כלשהי.
דוד אמסלם: עירייה זה בסופו של דבר מדינה.
<רני עמיר: זה לא נגד העירייה.
<רני עמיר: נגד העירייה זה מסעדה אחת, חמש לא עירייה.
דוד אמסלם: אדוני, לא להפריע לי.
דוד אמסלם: כשאני אומר עירייה – הכוונה היא שהעירייה מובילה את הקו הזה.
דוד אמסלם: זה בחסות העירייה.
דוד אמסלם: לכן, אני מבקש מהפרקליטות לעשות פאוזה מול בית המשפט ברמת האכיפה המידית.
דוד אמסלם: בואו תיפגשו בשבוע הבא ותנסו להוריד באמת את כל האמוציות.
דוד אמסלם: מינהל התכנון ואיכות הסביבה, תבואו גם אתם לאותה ישיבה.
דוד אמסלם: אני מניח שיש פה צד מקצועי, יש פה צד אכיפתי שאמור להפוך את הצד המקצועי.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, אם הם מאשרים את הכול אז אין בעיה משפטית, אז אין תביעה.
<דניאלה פוסק: אנחנו באמת לא צד בנושא האכיפתי הרשמי, ואין בכוונתנו להיות צד ואין ביכולתנו.
<דניאלה פוסק: אנחנו דנים בתוכניות.
<דניאלה פוסק: אין כרגע שום תוכנית על השולחן.
<דניאלה פוסק: אין תוכנית על שולחננו - אני מבהירה את זה.
דוד אמסלם: דניאלה, אני יודע מה הסמכויות שלכם ואני יודע גם איפה אתם נכנסים.
דוד אמסלם: אגב, אני גם לא בצד הטכני.
דוד אמסלם: אני כבר ישבתי עם בינת שוורץ גם לגבי רישיונות של אולמות אירועים ועשיתי פה דיון כזה.
דוד אמסלם: מי שמנחה את הוועדות המחוזיות זה אתם.
דוד אמסלם: ועדה מחוזית לא קמה בבוקר ומחליטה מה טוב לה.
דוד אמסלם: יש הנחיות תכנוניות.
דוד אמסלם: אם אתם לא יודעים מה הסמכויות שלכם אז בוא נדבר, אבל לא בדיון הזה.
דוד אמסלם: לכן, אני בא כרגע לא מהזווית של הפרגולה והאם הוא הוציא שני מטר או לא.
דוד אמסלם: אני ברמת הרעיון, הקונספט הכללי, התפיסה הפרוגרמטית שלכם יש מה לומר כי אתם מכתיבים אותה לוועדות המחוזיות.
דוד אמסלם: לכן, אני מבקש שתעשו דיון עם עיריית ראשון לציון.
דוד אמסלם: אשמח מאוד אם באמת תגיעו בסופו של דבר לעמק שווה ביניכם ולא נצטרך את כל בתי המשפט ואת כל הצווים האלה.
דוד אמסלם: לדעתי, אם נגיע לזה יבוא שכרנו בזה.
דוד אמסלם: אני לפחות אבין שאני כינסתי את הדיון הזה ובאמת קידמתי אותו באיזשהו מקום שהוא טוב לכלל עם ישראל.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני הייתי מבקש באמת שבוע הבא.
דוד אמסלם: קחו לכם שבוע וחצי, שבועיים.
דוד אמסלם: תעשו פאוזה, קודם כל, בסיפור הזה מול המדינה.
דוד אמסלם: הפרקליטות, בסופו של דבר, היא מחליטה על הקצב של האכיפה.
דוד אמסלם: יש שופט שיפסוק מה שהוא יפסוק.
דוד אמסלם: עזבו, אני לא מדבר עם השופט.
דוד אמסלם: אבל בואו תשבו בינכם ותנסו לגשר על הפער הזה.
דוד אמסלם: מקובל עליכם?
<קריאה: מה עם הארכה?
דוד אמסלם: בבקשה, בוודאי.
<תומר רוזנר: שיחליטו אם כן או לא.
דוד אמסלם: אני מבקש שאתם – הגברת מיוחס, את - תשבו בשבוע הבא.
דוד אמסלם: תעבירו את הנושא של מינהל התכנון איפה שצריך, ותעשו ישיבה בין אנשי המקצוע, פרקליטות ועיריית ראשון לציון.
<אסף דעבול: ואיכות הסביבה.
<רינה מיוחס: ראשית, אני לא חושבת שלפחות מהצד הזה של השולחן, מהצד הימני של אדוני, היו כאן אמוציות.
<רינה מיוחס: אנשים כאן נתנו את העובדות כמו שהן.
<רינה מיוחס: אני מבינה שמהצד השני היו אמוציות, ואני יכולה להבין גם למה.
<רינה מיוחס: אני באמת מלאת סימפטיה לעניין הזה.
<רינה מיוחס: אני לא רוצה להוליך שולל אף אחד.
<רינה מיוחס: אנחנו נפגשנו עם ראש העיר, אנחנו היינו במליאה, כמו שאמרתי.
<רינה מיוחס: אני חושבת שהכול נאמר.
<רינה מיוחס: אם כבוד ראש העיר רוצה להיפגש עם מינהל התכנון – אני לא מתערבת בעבודה שלהם.
<רינה מיוחס: אין לי שום התערבות בעבודה שלהם.
דוד אמסלם: הגברת מיוחס, אני מצפה שאת תגידי לי: דודי, אין בעיה.
דוד אמסלם: אני מוכנה להקדיש לנושא הזה עוד שעתיים, שלוש ולשבת מול כל הגורמים המקצועיים ועם עיריית ראשון לציון כדי שהם יביאו גם את הצד המקצועי שלהם, ונדון על הנושא הזה בינינו.
דוד אמסלם: אם בסופו של דבר נניח מינהל התכנון יבוא ויגיד: שמעתי אותם, ראיתי, סיירנו, והכול, ואם הם יגידו שאין שום סיכוי בעולם, תמשיכו.
דוד אמסלם: אם הם יגידו שיש סיכוי, שהם הגישו תוכניות לא נכונות, מהנדסת העיר שלהם פעלה כך וכך, ושהם יעשו כך וכך וכך , ובואו ניקח שבועיים כדי להסדיר את זה, אז יכול להיות שזה ילך למקום טוב להסדיר את זה חוקית.
דוד אמסלם: בסופו של דבר, ברור לכולנו פה שבסוף עיריית ראשון לציון לא יכולה לעבוד לא על-פי חוק – זה ברור.
דוד אמסלם: כשהיינו מגיעים לעבירות בנייה, כל עבירת בנייה בירושלים וגם אם זה היה מישהו פלש לשטחים ציבוריים, אנחנו גם בבית המשפט אפשרנו לאדם העבריין לכאורה זמן.
<רינה מיוחס: נכון, הכשרה.
<רינה מיוחס: במידה ואפשר – נכון, אדוני.
דוד אמסלם: אומרים לו: אדוני, בשביל מה להרוס לך בבוקר?
דוד אמסלם: קח שנה, תנסה להסדיר את התמ"א, תנסה להסדיר בעלויות.
<רינה מיוחס: אני עונה לתומר וגם לכבוד היושב-ראש.
<רינה מיוחס: בכל אופן, בכל הנוגע למעורבות שלי, אנחנו לא הגענו לסיום ההליכים מבלי שבדקנו בצורה באמת באמת מאוד מדוקדקת את המצב התכנוני.
<רינה מיוחס: לא היה דבר, לא היתה אבן, שלא הפכנו.
<רינה מיוחס: אנחנו מכירים את הנושא של הכשרת עבריינות בנייה, אנחנו עוסקים בזה הרבה מאוד שנים.
<רינה מיוחס: יש לנו הנחיות ברורות ביותר מהיועצים המשפטיים.
<רינה מיוחס: אדוני, אנחנו לא הגענו לסוף הדרך מבלי שבדקנו היתכנות של הכשרה של הבנייה ללא היתר.
<רינה מיוחס: כבוד ראש העיר לא צריך תיווך של אף אחד כדי לבוא אליי בפעם השנייה והשלישית ולנסות להיפגש איתי.
<רינה מיוחס: אני לא צריכה תיווך לדברים האלה.
דוד אמסלם: רינה, הבנתי.
<דוד ביטון: אז אנחנו מבקשים.
<רינה מיוחס: אם כבוד ראש העיר יפנה אליי אין שום בעיה.
<רינה מיוחס: אנחנו נפגוש אותו שוב.
דוד אמסלם: רינה, הבנתם את הראש שלי.
דוד אמסלם: אני יכול לעשות שני דברים פה בוועדה.
דוד אמסלם: אני יכול להגיד: רבותי, תתקדמו בקצב שלכם, ואני בוועדה שלי אתחיל לעשות דיון על כל החופים במדינת ישראל ובכל מבנה ומבנה אני אביא אתכם לפה.
דוד אמסלם: אני אומר דבר מאוד פשוט – שבו עם ראש העיר.
דוד אמסלם: הרי אתם רואים איך הם סוערים וגועשים.
דוד אמסלם: לכאורה, כשאני רואה איש ציבור, ראש עיר, אדיש לבעיה ציבורית אז אני מבין שיש לו בעיה כי לא אכפת לו.
דוד אמסלם: להיפך, כשהוא נאבק לי זה עושה יותר מוטיבציה כי אני מבין שזה חשוב לו.
דוד אמסלם: את רואה את ראש העיר שהוא נבחר ציבור.
דוד אמסלם: אגב, הוא לא אדם שמינו אותו, הוא נבחר ציבור.
דוד אמסלם: תראי איך שהוא אפילו יושב בזווית הזאת, הוא נכנס כבר לדיכאון.
דוד אמסלם: עזבי כרגע את הצד הפורמלי, יש פה תחושה לא טובה.
דוד אמסלם: יש פה תחושה של אנשים שמרגישים חוסר צדק.
דוד אמסלם: זו תחושה סובייקטיבית ואני לא מתווכח איתם על זה.
דוד אמסלם: הם מרגישים לא טוב, הם מרגישים שהם פועלים נגד האינטרס הציבורי, הם מרגישים שהם מופלים לרעה.
דוד אמסלם: לא חשוב כרגע מה העובדות, זוהי התחושה של נבחרי הציבור בראשון לציון.
דוד אמסלם: אני סבור שאם זוהי התחושה שלהם אני כדודי הייתי מקדיש להם עוד עשר שעות כדי להוריד להם את התחושה הזאת אם אפשר.
<רינה מיוחס: לא היה עולה על דעתי לסרב לפגישה עם כבוד ראש העיר.
דוד אמסלם: לא חשוב, עזבי.
דוד אמסלם: אני מבקש עכשיו.
דוד אמסלם: ראש עיריית ראשון לציון הוא זה שייזום.
דוד אמסלם: אני אעשה עכשיו את החלוקה מי ירים את הטלפון.
דוד אמסלם: ראש עיריית ראשון לציון ירים אליכם טלפון ביום ראשון ויבקש גם ממינהל התכנון, מהגברת שוורץ או מדניאלה לבוא לפגישה, וגם ממ"י, גם מהגנת הסביבה.
דוד אמסלם: הוא יביא את מהנדס העיר שלו ואת היועץ המשפטי שלו.
דוד אמסלם: תנסו לעשות ישיבה קונסטרוקטיבית.
דוד אמסלם: לא במובן מי צודק, אלא האם אפשר לפתור את הבעיה הזו במובן זה שזה נהנה וזה לא חסר.
דוד אמסלם: מבחינתו, הוא מגדיר את הצרכים של הציבור שלו וזה עומד עם החוק.
דוד אמסלם: זה לא סותר את החוק.
דוד אמסלם: אם צריך לעשות שינוי חקיקה כזה או אחר שזה לא בקטע הספציפי, אלא שזה עוזר לכלל עם ישראל במסקנה שתגיעו אליה אז תגידו לי ואני אנסה לקדם את זה.
דוד אמסלם: אם תחשבו שיש משהו שהם באמת צודקים אבל זה סותר את החוק וצריך לתקן משהו שזה לא קשור לא רק לראשון אלא לכל עם ישראל, אז תבואו אליי בהמלצה ואני אכנס עוד פעם.
דוד אמסלם: אני איזום את השינוי בכנסת.
דוד אמסלם: אני גם כלי בשבילכם כדי שתשתמשו בי כדי להסדיר את הנושאים האלה.
<דב צור: תודה רבה לכבוד היושב ראש.
<דב צור: <
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא תכנית המתאר בנושא החופים.
דוד אמסלם: קיבלתי מכתב לפני כשבוע מחברת הכנסת זנדברג בנושא, היא האירה את עיניי ואני חשבתי שהיא צודקת, ולכן מצאתי לנכון לכנס את הוועדה בפגרה כדי לדון בנושא.
דוד אמסלם: מי שהטרדתי אותו והבאתי אותו לכאן – אני מצטער, אבל מבחינתי הנושא מספיק חשוב בשביל לקיים דיון.
דוד אמסלם: אני רוצה לתת לחברת הכנסת זנדברג להציג את העניין.
תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני, על ההיענות המהירה והיעילה בפגרה.
תמר זנדברג: אולי אני הארתי את עיניך, אבל מי שהאיר את עיניי ואת עינינו זה העיתון.
תמר זנדברג: אנחנו קמנו בבוקרו של קיץ חם, בפגרה, בחופש, ופתאום גילינו שמתקדמת לה תכנית מאוד גדולה.
תמר זנדברג: .. צריך להגיד מילה מקדימה.
תמר זנדברג: מדובר בתמ"א 1, שבאה להחליף את כל תכניות המתאר הארציות בכל מיני נושאים ותחומים.
תמר זנדברג: אלא שבעוד שבהרבה נושאים ותחומים התמ"אות נכנסות פחות או יותר כלשונן לתוך התמ"א הגדולה, אולי עם התאמות, הרי שבמקרה של החופים מדובר בשינוי מאוד גדול.
תמר זנדברג: למעשה מדובר בביטול תמ"א 13, שעוסקת בחופים, תוך עיקור של הרבה מאוד מההגנות שקיימות היום על החופים.
תמר זנדברג: מדובר ברעיון מוזר, אפילו מדאיג מאוד ומטריד, וגם בעיתוי ובהתנהלות מוזרים ומשונים.
תמר זנדברג: אולי נתחיל דווקא מהמהות.
תמר זנדברג: תמ"א 13 היא כזאת ששמה הרבה מאוד הגנות על החופים, ובטח בין הגורמים האזרחיים שנמצאים כאן יש שיגידו שלא מספיק.
תמר זנדברג: יש בה איזונים מסוימים בין...
תמר זנדברג: הייתה לנו שיחה מקדימה ודיברנו על השימושים השונים שצריכים להיות בחוף ובקרבת החוף.
תמר זנדברג: יכולים להיות בינינו חילוקי דעות האם במצב הקיים יש מספיק הגנות או לא, אבל בטח שלבטל את כל ההגנות האלה בצורה כל כך גורפת, גם מבחינת הרצועה הקרובה לחוף וגם מבחינת המעטפת, האזור שעוטף את החוף, זה דבר שיוצר סכנה מידית וממשית של התנקשות במשאב הציבורי החשוב הזה, שצריך להיות פתוח.
תמר זנדברג: ושלא לדבר על כך שכזה דבר ענק, כזה דבר גרנדיוזי, כזה דבר מרחיק לכת, קורה בקיץ, תוך שבועיים, בלי שאף אחד שמע מזה, כאשר משרדי הממשלה השונים ובראשם המשרד להגנת הסביבה – שבאמת נעמד בצורה מאוד ברורה נגד והזהיר מהסכנות – זה מריח מאוד מוזר, ואני אומרת את זה בלשון המעטה.
תמר זנדברג: ולכן אני חושבת שכדאי שאנחנו נדון גם בדרך וגם במהות.
דוד ביטן: את נגד תיקון של התמ"א באופן אבסולוטי?
דוד ביטן: אני שואל אותך.
תמר זנדברג: אני אומרת שני דברים - - -
יעל גרמן: היא נגד ביטולה.
דוד ביטן: מתקנים אותה, לא מבטלים אותה.
דוד ביטן: אני רוצה לדעת מה העמדה.
תמר זנדברג: אז אני אומרת באופן ברור: תמ"א 1 למעשה מבטלת את תמ"א 13 - - -
דוד ביטן: אבל היא בעצם יוצרת מצב חדש.
תמר זנדברג: היא יוצרת מצב חדש שהוא מאוד מדאיג ובעייתי.
תמר זנדברג: בתמ"א 13 עצמה יש איזונים, ויכול להיות שאפשר לתקן אותם, ואגב, יכול להיות לנו ויכוח בשאלה לאיזה כיוון צריך לתקן אותם; אבל בטח לא להסיר את ההגנות שקיימות בתכנון, ועוד דווקא כשמתגברים האיומים על החופים.
תמר זנדברג: זה דבר שנשמע לי ממש לא במקום, וזה לא לעניין לעשות את זה בדרך שבה זה התבצע.
תמר זנדברג: מילה אחרונה לגבי הביטול שנעשה.
תמר זנדברג: אחרי שהנושא התפרסם בכותרות די גדולות, שמענו שהשר להגנת הסביבה ושר האוצר דיברו ביניהם וסיכמו לבטל את הדבר שאולי בהתחלה נראה הכי מדאיג, שזו הבנייה בקרבת החוף בטווח של 30 מטר.
תמר זנדברג: אני חייבת לומר שאני הבנתי, וגם יושב-ראש הוועדה סבר כך, שבכל זאת חשוב לקיים את הדיון הזה, כי זה דבר שבשפת התקציב אפשר לקרוא לו "עז".