GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: את יודעת על כמה משפחות מדובר?
<מירב אלוש לברון: עובדיה דיבר על 200 עד 300 משפחות.
דוד אמסלם: רציתי לקבל נתון יותר מדויק.
<מירב אלוש לברון: אני חושבת שהבעיה המרכזית כאן שמאחר ואין זכויות משפטיות ברורות לתושבים, כמו שעובדיה הסביר, הבעיה הזאת להיפתר במישור המדינתי.
<מירב אלוש לברון: המדינה חייבת להתערב באופן קונקרטי, מעבר להצהרות על הזדהות.
<מירב אלוש לברון: לתת כאן איזשהו פתרון שהוא מעשי שיחייב את המינהל ושיחייב את עיריית תל אביב להתייחס אל התושבים כבעלי אינטרס וכבעלי זכויות במקום הזה.
<מירב אלוש לברון: העירייה עוזרת לקבלנים, היא נותנת להם הקלות, היא באה לקראתם מתוקף סמכויות התכנון והיא מתעלמת לחלוטין מהתושבים.
דוד אמסלם: חברים, אצלנו כאן לא מדברים בלי שמקבלים רשות דיבור.
דוד אמסלם: עידן אבידני.
<עידן אבידני: שלום.
<עידן אבידני: אני מהקשת הדמוקרטית המזרחית.
<עידן אבידני: אני פעילה גם בשכונת גבעת עמל ומלווה את התושבים בכפר הארגזים ובכלל במאבק הזה שאנחנו קוראים לו דיירים לא חוזה.
<עידן אבידני: אנחנו ישבנו כאן בוועדת הפנים בכנסת הקודמת לכמה וכמה דיונים בנושא של גבעת עמל.
<עידן אבידני: ועדת הפנים לשמחתנו עם יושבת הראש מירי רגב הכירה בעוול והכירה בצורך למצוא פתרון.
<עידן אבידני: הבעיה היא שבסופו של דבר למדינה נוח להיכנע למכשולים הבירוקרטיים.
<עידן אבידני: בסופו של דבר אומרים שבית המשפט קבע כך ויש את זכויות הקניין של היזם, יש את זכויות העירייה וידינו כבולות.
<עידן אבידני: התוצאה הייתה שהכנסת פוזרה ותושבים פונו וחיי אדם היו בסכנה.
<עידן אבידני: אני מאוד מבקשת ממך אדוני היושב ראש, אנחנו הגשנו הצעת חוק כדי לעבור ולהציע פתרון גם לתושבי שכונת הארגזים, גם לכפר שלם, גם לגבעת עמל גם לתושבי ליפתה.
<עידן אבידני: בסופו של דבר מה שהכשיל את הצעת החוק –וזה פשוט אבסורד - היה זכויות הקניין של היזם.
<עידן אבידני: אני מאוד מבקשת ממך, אתה יושב במפלגת השלטון, וכמו שראש הממשלה יודע להתערב כאשר מדובר בבתים בבית אל, כאשר מדובר באנשים שלא חיים שישים שנים בבתים שלהם, הוא יודע להתערב, הוא יודע למצוא פתרונות.
<עידן אבידני: למדינה יש כלים לכפות על היזם לתת פיצויים לתושבים האלה ולא לזרוק אותם ולהתחנן לתשובות מכל מיני כלים בירוקרטיים.
<עידן אבידני: אני מאוד מבקשת ממך להתערב בנושא הזה ולדאוג שהתושבים האלה יקבלו פתרון מהמדינה ולא מזה שהיזם יהיה נחמד ויואיל בטובו ללכת לקראתם אלא המדינה תיקח אחריות ותגיד שהיא וידאה שהיזם ממלא את הצד שלו בחוזה.
דוד אמסלם: אני רוצה לנצל את הזמן ליותר אינפורמציה ולכן תהיו צמודים לשאלות שאני שואל.
<עובדיה גולסטני: אם אפשר, עוד משפט אחד בנושא ששכחתי.
דוד אמסלם: תגיד משפט.
<עובדיה גולסטני: לאחרונה חלק משכונת הארגזים עבר ליזם תשובה שלא זכה במכרז.
<עובדיה גולסטני: למעשה תשובה היום הולך להיות בעל הבית של שכונת הארגזים בלי מכרז.
<עובדיה גולסטני: הוא בא מהדלת האחורית כי התושבים שרצו להשתתף במכרז, אמרו להם לא.
<עובדיה גולסטני: הלכו הקבלנים והיום תשובה הוא הבונה והוא בעל הבית של השכונה.
דוד אמסלם: לא קידמת אותי בכלום, אבל בסדר.
<עובדיה גולסטני: שתדע מול מי אתה עומד.
דוד אמסלם: כרגע זה לא חשוב לי.
דוד אמסלם: עידן, אני אשאל אותך שתי שאלות ותעני לי בקצרה.
דוד אמסלם: עזבי מוטיבציות.
דוד אמסלם: אני רוצה רק נתונים.
דוד אמסלם: לא צריך שמישהו יחדד ויוסיף ויחזק.
דוד אמסלם: מה בגדול היה ההסכם בין היזם לבין התושבים.
דוד אמסלם: תוציאי את החריגים.
<עידן אבידני: בגדול היזם מחויב לתת פתרון או לתת פיצוי למי שנחשב דור ראשון בשכונה.
דוד אמסלם: יש רשימה של הדור הראשון?
<עידן אבידני: כמובן.
דוד אמסלם: יודעים מי הם?
<עידן אבידני: הבעיה שהדור הראשון הביא ילדים ונכדים.
דוד אמסלם: זאת בעצם הייתה אותה הגדרה שמי הגדיר אותה?
דוד אמסלם: המדינה?
<עידן אבידני: בכל שכונה השתמשו במושגים שונים.
דוד אמסלם: זאת שכונה אחת או כמה שכונות?
<עידן אבידני: אנחנו כאן בדיון על שכונת הארגזים אבל יש עוד.
דוד אמסלם: אני מדבר על שכונת הארגזים.
<עידן אבידני: חוץ משכונת הארגזים יש עוד שכונות כמו כפר שלם וגבעת עמל.
<עידן אבידני: בנושא של החוזים, אני מציעה שעובדיה יתייחס.
<עידן אבידני: אני רק רוצה לומר שבאתי לתת פתרון ולא רק להעלות את הבעיה.
דוד אמסלם: עובדיה, אני רוצה להבין.
דוד אמסלם: תענה.
<עובדיה גולסטני: אל המכרז צורף סקר של תושבים.
<עובדיה גולסטני: היו כמה סקרים.
<עובדיה גולסטני: בסקר שצורף למכרז דובר על 167 משפחות זכאיות אבל המכרז קובע שזאת לא הרשימה הסופית כי מה זה הסקרים?
<עובדיה גולסטני: באו כמה סטודנטים ושאלו.
<עובדיה גולסטני: חלק לא פתחו את הדלת, חלק לא רצו לדבר אתם.
<עובדיה גולסטני: זה הסיפור.
<עובדיה גולסטני: יש רשימה של תושבים.
דוד אמסלם: אדוני, בבקשה.
יצחק כהן: בעזרת השם, נעשה ונצליח.
יצחק כהן: כתוב בתורה, השמים לה' והארץ נתן לבני אדם.
יצחק כהן: כל הקבלנים והגזלנים שרוצים לגזול את השכונה שלנו - והשכונה היא שלנו לכל החיים ואף אחד לא מתפנה משכונת הארגזים, מכאן אנחנו זזים – יתפנו משם עכשיו.
דוד אמסלם: תודה רבה לך וגם לך אנחנו מאחלים אריכות ימים ובריאות.
<מירב אלוש לברון: אפשר מילה אחת?
דוד אמסלם: מילה.
<מירב אלוש לברון: עובדיה הזכיר את זה ולדעתי זה עבר ככה.
<מירב אלוש לברון: אני חושבת שהוועדה חייבת לתת את הדעת לדבר המוזר שהתרחש בו המדינה נתנה ייפוי כוח - הוא הזכיר את זה וזה דבר שטעון בירור – לעורכי הדין של פרידמן חכשורי לבוא מול התושבים.
דוד אמסלם: אנחנו עוד מעט נשאל את המדינה.
דוד אמסלם: הצטרף אלינו עכשיו מי שהעלה את הנושא במסגרת הדיון המהיר, חבר הכנסת אורן חזן.
דוד אמסלם: ניתן לו את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא איחר כי הוא היה בדיון שדן בסוגיית הבתים בבית אל.
אורן אסף חזן: אני מתנצל שאני מתפרץ באמצע הדיון.
אורן אסף חזן: באמת סליחה על האיחור.
אורן אסף חזן: הסוגיות במדינת ישראל עומדות בפתח חדשות לבקרים ואי אפשר להתעסק עם כולן, אבל זאת חובתנו.
אורן אסף חזן: אני רוצה קודם כל להודות לחבר הכנסת פרופסור יוסי יונה שעזר לי וגם הרים את הנושא הזה והניח אותו על השולחן.
אורן אסף חזן: אנחנו נעשה את הכול כדי שהסיפור הזה, אם כבר נגמר, ייגמר בצד הטוב ביותר וקודם כל לטובת האזרחים ורק אחר כך לטובת בעלי ההון והממון ובעלי אינטרסים זרים.
אורן אסף חזן: אני אמרתי כבר במליאה - וגם לא הסתפקתי בתשובה שקיבלתי מסגן שר האוצר – שלא יתכן מצב שבו אנחנו כמדינה מפקירים את הסמכויות שלנו בידיהם של בעלי אינטרסים, בידיהם של בעלי ממון וכאילו אין כאן לא חוק ולא שלטון החוק ואפילו לא נורמליזציה.
אורן אסף חזן: צריך לשים את הדברים בצורה ברורה.
אורן אסף חזן: יש כאן עוולות נוראיות שנערכות לאורך שנים וצריך לעצור אותן.
אורן אסף חזן: אני חושב שיותר חשוב בשלב הזה לא לשמוע את הדברים שלי שלעתים יכולים להיחשב כסיסמאות ריקות מתוכן אלא יותר לתת לכם להתבטא ולתת לכם לעזור לנו ולכוון אותנו איך אנחנו יכולים לעזור כדי לפתור את המצוקה הזאת, בין אם הסיפור של עניין המכרז שמתגלגל מתחילתו כאשר בכלל התושבים לא היו חלק ממנו ולא היו מעורבים בו ולא יכלו לעמוד בקריטריונים וגם לא ידעו עליהם, דרך המעבר של המכרז מידיים כאלה לידיים אחרות בצורה שלי לא ברורה כי איך מעבירים רק זכויות בלי שום התחייבויות.
אורן אסף חזן: זאת אומרת, זה נחמד, זה טוב, זה יפה והסיבה לא משנה אבל אם בסופו של יום מי שזכה במכרז גלגל אותו לידיים הבאות אבל גלגל רק אתמה שאפשר להרוויח ממנו ולא את מה שצריך לקחת עליו אחריות, זה בדיוק המקום שבו התפקיד שלנו כשליחי ציבור וכנציגים שלכם להתערב ולעשות לזה סוף.
אורן אסף חזן: כמו שאמרתי, אני אקצר בדבריי.
אורן אסף חזן: אני אשב כאן, אקשיב ונראה מה אנחנו נוכל לעשות.
אורן אסף חזן: נרצה לקבל איזושהי החלטה כדי לקדם.
אורן אסף חזן: עוד מילה אחת.
אורן אסף חזן: יושב ראש הוועדה, תודה רבה לך.
אורן אסף חזן: אם יש נקודת אור חיובית בכל הסיפור הזה היא שמי שעומד היום בראש הוועדה חברנו דודי אמסלם, אני סמוך ובטוח שההתחייבויות או ההצהרות או הכוונות שיוצאות מכאן, הוא באמת יקדם אותן ולא יישארו על הנייר.
דוד אמסלם: הוא נותן לי קרדיט גדול אבל אני חושב שכל חברי הכנסת כך.
דוד אמסלם: גם חבר הכנסת גילאון, זה בדמו והוא מתחבר לנושאים האלה ברמה האישית.
דוד אמסלם: אלה סוגיות שקשורות אליו ואני לא חושב שהוא פחות פעיל אלא להפך, הוא יותר ותיק ממני בכנסת.
אורן אסף חזן: אגב, במילה אחת, אם יש משהו שאני שמח עליו בכנסת הזאת, למרות שאני והוא מהקצוות הכי רחוקים במשנה האישית והאידיאולוגית שלנו, שבנושאים חברתיים – וחבר הכנסת גילאון יודע - אני לא רק לצדו אלא אני מאחוריו במה שצריך.
אילן גילאון: עוני הוא חלוקה לא נכונה של עושר.
דוד אמסלם: שמענו פחות או יותר את נציגי התושבים.
דוד אמסלם: תמונת המצב פחות או יותר מובנת.
דוד אמסלם: הייתי מבקש לשמוע את עמדת מינהל מקרקעי ישראל ואחרי כן את עמדת הפרקליטות.
<שרית קליין: אני מהייעוץ המשפטי במרחב העסקי בתל אביב.
דוד אמסלם: מינהל מקרקעי ישראל.
<שרית קליין: רשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: לטובת העניין, את הסמכות שאמורה לענות ולהציג את הנושא הזה?
דוד אמסלם: את מכירה אותו?
<שרית קליין: אני מכירה את הנושא מהפן של הייעוץ המשפטי, חוזי הפיתוח עם היזם.
<שרית קליין: כמובן שמדובר במכרז פומבי.
דוד אמסלם: ספרי לנו מה היה מהתחלה.
<שרית קליין: מדובר במכרז פומבי.
דוד אמסלם: שיצא מתי?
<שרית קליין: הארכת הסכם הפיתוח עם היזם נעשית בסמכות הנהלת המינהל ובאמת הנהלת המינהל אישרה את הארכת הסכם הפיתוח.
דוד אמסלם: אני שואל מתי יצא המכרז?
<שרית קליין: המכרז פורסם בשלהי 1998.
<שרית קליין: הסכם הפיתוח הראשון עם היזם - - -
דוד אמסלם: מי פרסם אותו?
דוד אמסלם: המינהל?
<שרית קליין: המכרז הוא מכרז משותף למינהל מקרקעי ישראל, עיריית תל אביב וחברה.
דוד אמסלם: של מי הקרקע?
דוד אמסלם: מי הבעלים על הקרקע?
<שרית קליין: הקרקע רשומה, רובה, על שם רשות הפיתוח שקרקעותיה מנוהלות על ידי - - -
דוד אמסלם: המינהל.
דוד אמסלם: וחלקה האחר?
<שרית קליין: יכול להיות שיש שם קרקעות, חלק קטן, של השלטון המקומי.
דוד אמסלם: עיריית תל אביב?
<שרית קליין: עיריית תל אביב.
<שרית קליין: חלק.
דוד אמסלם: אתם בעצם הוצאתם את המכרז.
<שרית קליין: מכרז לפינוי בינוי.
דוד אמסלם: לפני כן אתם ניהלתם דיאלוג עם התושבים?
<שרית קליין: הייתה עתירה לבג"ץ.
דוד אמסלם: עוד לפני בג"ץ.
דוד אמסלם: אני שואל בקונספציה.
<שרית קליין: ככל שאני יודעת, לא נוהל משא ומתן עם התושבים.
<שרית קליין: המשא ומתן היה במסגרת המלצת בג"ץ.
<שרית קליין: התושבים יצטרכו לעשות פינוי עצמי.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתם יצאתם למכרז על קרקע שהיו עליה בתים ותושבים.
<שרית קליין: כן.
<שרית קליין: המכרז נתן מענה לרשימה של זכאים לפיצוי.
<שרית קליין: שמעתי כאן חלק מהאמירות שאולי מתייחסות לפרויקטים אחרים.
דוד אמסלם: אני מדבר רק על זה.
<שרית קליין: רק על שכונת הארגזים ולא על גבעת עמל ולא על מקום אחר.
דוד אמסלם: דרך אגב, איך אתם בניתם את הזכאות?
דוד אמסלם: אתם עברתם בית בית?
<שרית קליין: היה סקר מחזיקים שבוצע.
<שרית קליין: חלק מהאנשים אולי לא שיתפו פעולה.
אורן אסף חזן: מי ערך את הסקר?
אילן גילאון: סקר מחזיקים?
<שרית קליין: סקר מחזיקים שמחזיקים בבתים ובשכונה ללא שבדקו זכויות בטאבו.
דוד אמסלם: אני לא מדבר על טאבו.
אורן אסף חזן: את יודעת למה אני שואל מי ערך את הסקר?
דוד אמסלם: תן לה לענות לאט לאט.
דוד אמסלם: אנחנו כאן רק בשלב של להבין.
דוד אמסלם: אני קיימתי את הדיון הזה ואני לא מכיר ולא בקיא בנושא.
דוד אמסלם: גם אני ראיתי איזושהי כתבה בטלוויזיה לפני שנתיים ומעניין אותי לדעת את האבולוציה, איך התפתח הנושא.
<שרית קליין: למכרז צורפה רשימת זכאים לפיצוי, לפינוי תמורת פיצוי.
<שרית קליין: הרשימה הייתה מבוססת על סקר מחזיקים.
<שרית קליין: בנוסף נקבע בתנאי המכרז שהרשימה היא רשימה מנחה, לתת מענה לכל אותם אנשים שאולי לא פתחו את הדלת.
דוד אמסלם: דרך אגב, כשאת מדברת אתי על סקר מחזיקים, מעניין אותי האם מדובר על מי שגר בבתים.
<שרית קליין: מי שגר מ-1996.
דוד אמסלם: אני לא מבין ולכן לפעמים צריך להסביר לי קצת יותר באריכות כדי שאני אבין.
דוד אמסלם: בואי נניח שיש שתי דירות עם שני חדרים ובאחת גר זוג ובדירה השנייה גרים למשל זוג פלוס חמישה ילדים.
דוד אמסלם: הם מקבלים פיצוי אחר או שהלכתם על פיצוי לדירה עצמה, לשטח של הדירה?
<שרית קליין: הלכו לפי בית אב.
דוד אמסלם: בלי קשר לגודל הדירה?
דוד אמסלם: בואי נניח שהיה זוג מבוגר שהייתה לו שם דירה בת מאתיים מטרים והיה זוג אחר עם שישה ילדים בדירת חדר.
דוד אמסלם: אתם עשיתם איזושהי הבחנה בנושא?
<שרית קליין: לדעתי הרשימה לא פירטה את מספר החדרים וכולי אלא היא פירטה בית אב.
דוד אמסלם: מה זה בתי אב?
דוד אמסלם: הכוונה היא למשפחות הומוגניות?
אילן גילאון: ילדים והורים שגרים בנפרד, אלה שני בתים?
דוד אמסלם: נניח שהיו הורים שיש להם ילד נשוי שגר אתם.
דוד אמסלם: הילד הוא בית אב או רק האבא הוא בית אב?
<שרית קליין: אני לא זוכרת לומר.
<שרית קליין: אולי בא כוח היזם.
דוד אמסלם: היזם כאן ואני לפחות מבין שהוא לא צד בעניין.
דוד אמסלם: אני מדבר כרגע מול המדינה.
<שרית קליין: אני רוצה להשלים.
דוד אמסלם: את תשלימי את הכול.
דוד אמסלם: תקבלי את כל הזמן.
<שרית קליין: אני רוצה להשלים כי הופסקתי בשאלות לפני שהשלמתי.
<שרית קליין: הרשימה היא רשימה מנחה.
דוד אמסלם: מה זה מנחה?
<שרית קליין: מנחה, זה אומר שהיא לא סופית.
<שרית קליין: יש רשימה, אלה שמופיעים ברשימה.
<שרית קליין: עוד הערה כללית שאומרת שהיזם מחויב לפצות את כל מי שנמצא שם עשר שנים לפי הוכחות שהוא יגיש – ארנונה, רישום לבתי ספר וכולי – ואין לו דירה אחרת בבעלותו.
דוד אמסלם: זה היזם?
<שרית קליין: היזם מחויב.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להבין משהו ברמה העקרונית.
דוד אמסלם: אני אולי לא מבין הרבה במכרזים למרות שניהלתי אלפים כאלה במהלך 25 השנים האחרונות, אבל אם אני יזם, איך אני נותן הצעת מחיר?
דוד אמסלם: אני בא, רואה את הנספחים, אני בודק מה עולה לי, כמה אני אמור לבצע, כמה עולה לי הבנייה, כמה אני מוכר, מה אני מרוויח.
דוד אמסלם: זאת אומרת, אם אני נותן לו מריצה של עוד כל מיני דברים, איך הוא יכול לקבוע את המחיר.
<שרית קליין: זה לא מדויק משום שהיזם, חוץ מזה שהוא חייב לפצות את הזכאים לפינוי ואת אלה שנמצאים עשר שנים ואין להם וכולי, מה שאמרתי קודם, גם קבעו לו את הפיצוי שהוא צריך לתת.
<שרית קליין: מהי חבילת הפיצוי?
<שרית קליין: לא זורקים אותם לרחוב.
<שרית קליין: כל בר פיצוי, כל מי שזכאי לחבילת פיצוי, מקבל דירת ארבעה חדרים בפרויקט, חמישים אלף דולר.
דוד אמסלם: גם דירה וגם פיצוי?
<שרית קליין: גם דירת ארבעה חדרים וגם חמישים אלף דולר.
<שרית קליין: כל בית אב, כל זכאי לפיצוי.
<קריאה: היא משקרת.
<שרית קליין: גם 500 דולר לחודש למשך שלוש שנים.
<שרית קליין: דהיינו, 12 כפול שלוש כפול 500 דולר.
<שרית קליין: באותו שלב שבין השלב שהוא יפנה עד השלב שהוא יקבל את הדירה.
דוד אמסלם: לא ענית לשאלה שלי.
אורן אסף חזן: זה מה שקרה בפועל?
<שרית קליין: כל הזכאים לפיצוי מקבלים בפועל.
<שרית קליין: את זה התקשורת לא מסבירה.
דוד אמסלם: כדי שהדיון יהיה תכליתי, אני רוצה להבין ותשתדלו לא לעזור לי להבין.
דוד אמסלם: אני אשאל את השאלות.
דוד אמסלם: ברשותך, שרית, אני חוזר לשאלה הקודמת שלי.
דוד אמסלם: אולי זה שורש הבעיה.
דוד אמסלם: היות ובעצם הקבלן זכה באיזשהו מכרז שאני מבין ממך שהוא קצת אמורפי, באיזה מובן?
דוד אמסלם: אם הרשימה לא סגורה, אז היא פתוחה.
דוד אמסלם: כשהיא פתוחה, זה עולה כסף.
דוד אמסלם: מישהו צריך לשלם את הכסף הזה.
דוד אמסלם: התפקיד של קבלן לפי תפיסת עולמי – לא הקבלן הזה אלא קבלן אחר שאני הייתי מעסיק – הוא להרוויח כסף וזה בסדר וזה לגיטימי.
דוד אמסלם: אבל אני שואל שאלה אחרת.
דוד אמסלם: איך הוא אמור להשתתף במכרז ולתת תג מחיר כשהוא לא יודע כמה עולה לו הפינוי?
<רינה מיוחס: זאת שאלה משפטית.
דוד אמסלם: זאת לא שאלה משפטית.
דוד אמסלם: אני שואל את המינהל.
דוד אמסלם: הרי הוא הוציא את המכרז.
<שרית קליין: אלה חלק מתנאי המכרז.
דוד אמסלם: זאת אומרת, את אומרת לי שאין לך תשובה וזה מה שהיה במכרז.
<שרית קליין: לא.
<שרית קליין: אני אומרת שאלה חלק מתנאי המכרז ומכיוון שאני מניחה – אני רק מניחה – שהקבלן הסתובב בשטח וראה והכיר את השכונה והעריך את מספר הפינויים - - -
דוד אמסלם: את לא עונה לי.
דוד אמסלם: את לא הבנתי מה ששאלתי.
דוד אמסלם: זה בדיוק מה שמפריע לי בהתנהלות של המכרז ובכלל ביציאה לדרך.
דוד אמסלם: אני טוען שכנראה הבעיה היא איך יצאנו לדרך.
דוד אמסלם: אני מסביר.
דוד אמסלם: אם אני קבלן, אני רוצה את הקרקע חינם ולא לשלם לאף אחד שקל.
דוד אמסלם: אני רוצה להרוויח מקסימום כסף.
דוד אמסלם: זאת המשימה שלי.
דוד אמסלם: כידוע לך, קבלנים מתפרנסים כך.
דוד אמסלם: אני אספר לך סוד קטן.
דוד אמסלם: אנחנו ניהלנו כאן פרויקט הרכבת הקלה בתל אביב במכרז.
דוד אמסלם: אני אבוא לתוצאה הסופית.
דוד אמסלם: איך שיצאנו למכרז, היה זכיין.
דוד אמסלם: ביום שהוא זכה, את יודעת מה הוא עשה?
דוד אמסלם: הוא לא שכר מהנדס או מתכנן, המודעה הראשונה שראיתי בעיתון הייתה שהוא מחפש משרד עורכי דין שמתמחה בתביעות נגד המדינה.
דוד אמסלם: עוד לא התחלנו לעבוד.
דוד אמסלם: את יודעת איפה המצב היום?
דוד אמסלם: בואי אני אספר לך.
דוד אמסלם: הזכיין היום יושב בהסכם בוררות מול המדינה ותובע חצי מיליארד שקלים.
דוד אמסלם: למה אני אומר את כל זה?
דוד אמסלם: רבותיי, הסיפור הוא ביציאה.
דוד אמסלם: יצאת נכון, נגמר ואין בעיה.
דוד אמסלם: כשאתה לא עולה נכון, מתחילות הבעיות.
דוד אמסלם: כאן אני מתחיל להבין שרשימת האנשים האלה לא סגורה.
דוד אמסלם: כשהרשימה לא סגורה, יש מישהו שאמור לשלם את הפתיחה שלה אבל הוא לא רוצה לשלם.
<שרית קליין: אבל כל הזכאים מקבלים ואפילו לפי דוחות פינויים שאנחנו מקבלים הם מקבלים יותר ממה שהם זכאים לו.
אילן גילאון: מה זה יותר?
אילן גילאון: זה מינהל מקרקעי ישראל?
אילן גילאון: תסלחי לי.
אילן גילאון: לקחתם ונתתם לקבלן והתעלמתם מהתושבים.
דוד אמסלם: חבר'ה, אני לא רגיל לנהל דיונים כאלה.
דוד אמסלם: רבותיי התושבים, אני אגיד לכם משהו עקרוני.
דוד אמסלם: אני מנהל דיון לא לטלוויזיה.
דוד אמסלם: אותי מעניינת בסוף התוצאה.
דוד אמסלם: אני הבנתי מהתושבים את הרעיון.
דוד אמסלם: האמינו לי, גם אם לא שאלתי את כל השאלות, תמונת המצב די ברורה לי.
דוד אמסלם: כל מה שאתם מעירים עכשיו וכל ההתרגשות רק מפריעה לי להמשך הדיון.
דוד אמסלם: אחת משתיים, או שאנחנו ממשיכים לבזבז את הזמן עם ההערות ובשעה 11:00 אני מפסיק את הדיון כי אלה חוקי הכנסת ולא הגענו לשום מקום, או שתתנו לי להוביל את זה לנקודה שאני רוצה להבין כדי שנקבל החלטה.
דוד אמסלם: עזבו, לא צריך להעיר, תהיו מאופקים.
דוד אמסלם: לא כל מה שכל אחד אומר כאן, אני מסכים אבל אני שותק.
<שרית קליין: חשוב לי מאוד שתשמע את בא כוח היזם כי בכל זאת חוץ מהנושא של יציאה למכרז וקביעה בתנאי המכרז, הוא נמצא בשטח.
דוד אמסלם: למה את חושבת שהוא צד לעניין?
<שרית קליין: הוא צד לעניין משום שהוא הולך לבתי המשפט מכוח ייפוי כוח שלו.
דוד אמסלם: אבל אני לא בא לוועדת חקירה על גובה הפיצוי.
דוד אמסלם: אני לא בא לדון על הרשימה.
דוד אמסלם: אני ועדת הפנים של הכנסת ואני בא למשהו הרבה יותר גבוה מלמעלה מול המדינה.
דוד אמסלם: הוא יזם פרטי.
דוד אמסלם: אני לא הולך להתעסק אתו.
דוד אמסלם: יש הרבה יזמים במדינת ישראל, חלקם מוכרים עופות וחלקם דגים וחלקם בונים בניינים, ואני לא מנהל כאן דיון לגביהם.
דוד אמסלם: אותי כאן מעניין סיפור המדינה.
דוד אמסלם: המדינה כאן התחילה את העניין והאחריות שלה היא מול התושבים ולא של היזם.
דוד אמסלם: היזם, כמו שאמרתי קודם, הוא רוצה למקסם את הרווחים שלו – גם אני במקרה שלו - ואם הוא יכול לבנות ולסלק את כולם ולקחת את כל הכסף אליו, זה מה שהוא עושה.
<קריאה: אתה לא היית עושה את זה.
דוד אמסלם: אחרי כן הייתי מחלק להם צדקה אבל זה מה שהייתי עושה ברמת העניין.
דוד אמסלם: תוסיפי לגבי הנושא הזה של המכרז.
דוד אמסלם: אותי מעניין אם יש לך מה להוסיף לגבי האינפורמציה.
<שרית קליין: לגבי המכרז.
<שרית קליין: המדינה נתנה את רשימת הזכאים, קבעה את גובה הפיצוי שהיזם מחויב, לפני שהיזם מקבל הארכה אנחנו בודקים ומבחינת הפעולות שהיזם עושה – הוא פועל מכוח ייפוי כוח מהיועץ המשפטי לממשלה וכל מה שהוא עושה, הוא עושה באמת לפי מה שאנחנו יודעים - - -
דוד אמסלם: מה זה אתם יודעים?
דוד אמסלם: אתם עוקבים אחרי הנושא?
דוד אמסלם: יש לכם ישיבות שבועיות אתו?
<שרית קליין: לא ישיבות שבועיות אבל יש ישיבות.
דוד אמסלם: מישהו עוקב אחרי מה שהוא עושה?
דוד אמסלם: או אתם קיבלתם את הכסף מהיזם ויצאתם מהתמונה.
<שרית קליין: אנחנו לא יצאנו מהתמונה.
דוד אמסלם: איך אתם עדיין בתמונה?
דוד אמסלם: באיזה מישור?
דוד אמסלם: שמתם את התמונה על הקיר?
<שרית קליין: כשהיזם מגיע לבקש הארכת חוזה פיתוח, מבקשים ממנו דוח.
דוד אמסלם: מה זה הארכת חוזה פיתוח?
<שרית קליין: מכוח המכרז נחתם אתו חוזה פיתוח.
דוד אמסלם: את מתכוונת ללוחות זמנים?
<שרית קליין: לוחות זמנים ופעולות, כשיש היתר בנייה אנחנו גם נמצאים.
דוד אמסלם: זאת אומרת, על כל היתר, כבעלי הקרקע, אתם צריכים לחתום?
<שרית קליין: אנחנו צריכים לחתום.
דוד אמסלם: אם הקרקע שלו, למה אתם צריכים לחתום?
<שרית קליין: זה חוזה פיתוח.
<שרית קליין: הוא ביקש לעשות העברת זכויות בחלק מהמגרש והנהלת המינהל נדרשה לדיון מאוד מעמיק ומאוד מאוד ענייני.
דוד אמסלם: מה זה העברת זכויות?
דוד אמסלם: הגדלת זכויות או העברת זכויות?
<שרית קליין: העברת זכויות זה חלק מהמתחם כדי לאפשר יציאה ולפחות בחלק מהמתחם להתחיל את הבינוי ולהתחיל להפיח רוח חיים ולפתור את מצוקת הדיור באמת נמצאת בראש מעיינינו.
דוד אמסלם: כשאת אומרת להעביר זכויות בנייה - - -
<שרית קליין: לייצר את הבינוי, לאפשר בחלק מהמתחם לבנות.
אורן אסף חזן: הוא העביר לקבלן אחר.
אורן אסף חזן: נכון?
אורן אסף חזן: הוא העביר יחד עם זה את החובות ואתם אחראים?
<שרית קליין: הוא לא העביר את החובות.
<שרית קליין: הוא נשאר אחראי לכל החובות.
אורן אסף חזן: איך הוא יכול להיות אחראי לחובות אם הוא לא בונה את הבניין?
אורן אסף חזן: יש כאן פרדוקס.
אורן אסף חזן: או שאת צוחקת על כולנו או שכולנו מטומטמים.
<שרית קליין: אני באמת מאמינה בפרויקט הזה.
אורן אסף חזן: גם אני מאמין בו אבל מה עם הזכויות שלהם?
<קריאה: את מאמינה גם לזכויות של התושבים?
<שרית קליין: מי שזכאים לפיצוי – כן.
<שרית קליין: לזכויות של פולשים משנת 2000 – לא.
דוד אמסלם: יש לי שתי אופציות מול התושבים, או לסגור את הדיון עכשיו וללכת או להוציא את התושבים ולהמשיך את הדיון.
דוד אמסלם: אם תהיה עוד הפרעה אחת, אני אוציא את המפריע באופן מידי וזה גם פוגם בריכוז שלנו בדיון.
דוד אמסלם: עובדי המדינה, תבינו, הם לא האויב של הציבור.
דוד אמסלם: זה התפקיד שלהם.
דוד אמסלם: גם אם יש ביקורת, צריך לעשות אותה ממקום טוב.
דוד אמסלם: בסך הכול הם פקידים ואני הייתי פקיד.
דוד אמסלם: ברשותך, לחבר הכנסת גילאון יש שאלה ואחרי כן תמשיכי.
אילן גילאון: גברתי, אני אוהב את עובדי המדינה כך שאין לך מה לדאוג, אבל תראי, מה שתכל'ס מעניין אותנו אלה לא הכוונות הטובות, לא של הקבלן ולא של המינהל ולא של אף אחד.
אילן גילאון: אתם אמרתם שבתנאי המכרז יש תנאי כזה שכל בן אדם מקבל באותו פרויקט דירת ארבעה חדרים, חמישים אלף דולר ולתקופה מסוימת של השכירות צריך לפצות אותו על השכירות.
אילן גילאון: שאלה ראשונה שלי היא איך אתם דואגים לממש את הדבר הזה?
אילן גילאון: והשאלה השנייה, לגבי אותה רשימה שהשארתם פתוחה, מי עוד אמור להצטרף אליה?
אילן גילאון: אלה שתי השאלות שמעניינות אותי.
אילן גילאון: חוץ מזה לא מעניין כלום.
<שרית קליין: אמרתי מי אמור להצטרף.
<שרית קליין: מי שיוכיח שהוא עשר שנים במקום.
אילן גילאון: כל האנשים כאן יגידו לך שהם מקבלים את הסידור הזה.
אילן גילאון: לכל בית אב, דירת ארבעה חדרים, חמישים אלף דולר ושכירות למשך שלוש שנים.
אילן גילאון: איפה אתם בתמונה הזאת?
<שרית קליין: הם לא מקבלים.
<שרית קליין: הם לא רוצים.
<שרית קליין: הם רוצים יותר.
אילן גילאון: מי שרוצה יותר, בסדר.
אילן גילאון: אני חושב שיש לכם טעות.
אילן גילאון: אתם כנראה לא עוקבים אחרי זה.
<שרית קליין: זה מתנהל בבתי משפט.
<מירב אלוש לברון: אולי תציגי נתונים?
<קריאה: הנה, בבית משפט נאמר:
<קריאה: אני לא רוצה דירה אחת, אני רוצה שתי דירות.
<קריאה: אני לא רוצה שלוש דירות, אני רוצה חמש דירות.
אילן גילאון: זה הסדר הוגן שכל אחד יתמוך בו.
אילן גילאון: השערוך שעשו לו לפני עשר שנים, אתם לא עקבתם אחרי הערך של זה.
אילן גילאון: אז זה היה באמת שווה שלוש דירות.
אילן גילאון: השאלה הייתה פשוטה.
אילן גילאון: איך המינהל שמכר את הקרקע דואג לכך שתנאי המכרז יתקיימו.
אילן גילאון: זאת אומרת, דירת ארבעה חדרים לכל יחידה וכאן נשארת השאלה מי זכאי.
דוד אמסלם: נציגת המינהל, סיימת את דבריך או שאת רוצה להוסיף עוד משהו?
<שרית קליין: אם יהיו שאלות, אני אשיב.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את עמדת הפרקליטות.
דוד אמסלם: אבל ברשותך, יש כאן גברת מבוגרת שמצביעה ורוצה לדבר.
דוד אמסלם: נשמע אותה.
<קריאה: מה שהיא אומרת, היא משקרת.
<קריאה: הכול היא משקרת.
דוד אמסלם: אנחנו בהחלט מאחלים לך בריאות ואריכות ימים.
דוד אמסלם: הגברת מדברת מנהמת לבה והיא גם באה עם כיסא גלגלים.
דוד אמסלם: שמענו את התיאור של הבן או קרוב המשפחה שלה.
דוד אמסלם: ניקח את זה בפרופורציות.
דוד אמסלם: אל תיפגעו מזה ברמה האישית.
דוד אמסלם: פרקליטות המדינה, בבקשה, עורכת הדין רינה מיוחס.
<רינה מיוחס: לפני שאני מוצאת חובה להשיב כאן על הדברים שנאמרו, לא על כולם, חבל לי שחברי הכנסת שהעלו את הנושא וטענו שהנושא כל כך מקומם וכואב ומוזר ועוד כל מיני ביטויים, לא מצאו לנכון להישאר כאן ולשמוע את המענה שיש לנו.
<רינה מיוחס: אני לא רגילה לזה.
דוד אמסלם: אני אתן על זה תשובה כי אני רוצה שהציבור כאן יבין.
דוד אמסלם: חברי הכנסת היום בכנסת חברים – במיוחד בקואליציה - בארבע-חמש ועדות.
דוד אמסלם: הוועדות מתנהלות במקביל.
<רינה מיוחס: אתה תגיד להם מה אמרתי.
דוד אמסלם: הפרוטוקול יועבר אליהם אבל אני רוצה שהציבור כאן יבין שחברי הכנסת באמת עובדים קשה וזה אמור לגבי חברי הכנסת מכל המפלגות.
<רינה מיוחס: ראשית, קודם כל, כדי להבהיר את הדברים ושלא תהיה בכלל שאלה בעניין, יש הליכים תלויים ועומדים בבית המשפט ואני סבורה שאנחנו לא רשאים לקיים דיון כשיש הליכים תלויים ועומדים בפני הערכאות בדיוק בסוגיה הזאת.
<רינה מיוחס: אני מבינה שהבהילות נוצרה בשל כך שאיזושהי בקשה לצו מניעה נדחתה ולכן הדיון הזה מתקיים.
דוד אמסלם: אני אתן לך תשובה גם לגבי זה.
<רינה מיוחס: אדוני לא חייב לי תשובות.
דוד אמסלם: אני מחליט למי אני נותן תשובות ולמי לא.
דוד אמסלם: אני מנהל את הישיבה.
דוד אמסלם: היות והעלית את הנושא, אני אגיד לך משהו כזה.
דוד אמסלם: אני מנהל את הדיון כפי ראות עיני וכפי שאני חושב.
דוד אמסלם: אני כנסת ולא בית משפט.
דוד אמסלם: אם אני חושב לקיים דיון, אני מקיים אותו.
דוד אמסלם: אני לא בא כרגע להיכנס לנעלי בית המשפט.
דוד אמסלם: אני מדבר בהיבט הציבורי ואם מישהו רוצה לערער על זה, יכול לעשות זאת ואני מרשה לו ולא נעלב.
<רינה מיוחס: בכל זאת אני אתן כמה נקודות שאני מקווה שיבהירו את הסוגיות שעלו כאן וקצת יסירו את רגשות אי הצדק והעיוות.
<רינה מיוחס: תראה, אדוני היושב ראש, אתה העלית הרבה מאוד שאלות שנוגעות ממש להארד קור של סוגיית המכרזים שהם מכרזי פינוי בינוי.
<רינה מיוחס: אלה שאלות שעולות לא מעט בבתי משפט.
<רינה מיוחס: מכרזי פינוי בינוי של לפני 10-15 שנים, אלה לא מכרזי פינוי בינוי של היום.
<רינה מיוחס: לדעתי היום אין כמעט מכרזי פינוי בינוי בגלל שהגיעו למסקנה שהם מכרזים לא כל כך מוצלחים, אבל במכרזי פינוי בינוי האחריות לפינוי היא על היזם, הצפי לכמות הפינויים היא לא משהו מדויק ולכן נאמר לך כאן על ידי עורכת הדין שרית קליין שנכון שיש לו רשימה כי נעשה סקר, אבל מתוך ניסיון – ובבקשה, אל תקפצו, אני לא אומרת שזה מה שקרה בשכונת הארגזים – לאחר שנעשה מכרז מהסוג הזה, נוספים עוד אנשים שנמצאים בשכונה שלא היו בסקר.
<רינה מיוחס: אני לא אומרת שזה היה כאן.
<רינה מיוחס: אין לי מושג.
דוד אמסלם: יש לי שאלה עקרונית, אם את יכולה לתת לנו תשובה למרות שלדעתי את לא הגוף שמוסמך לתת את התשובה אלא המינהל.
דוד אמסלם: את מדברת עכשיו בשמם.
<רינה מיוחס: ראיתי שלא קיבלת תשובה.
דוד אמסלם: האם זה נראה לך הגיוני וסביר שמדינת ישראל, לא משנה כרגע מי במדינה - אתם בייעוץ המשפטי אמורים להיות בלופ.
<רינה מיוחס: אנחנו לא ייעוץ משפטי.