GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: יש איזה יועץ משפטי שלהם ולכן אני לא מביא את כל היועצים המשפטיים לשורה אלא שואל שאלה פשוטה והגיונית.
דוד אמסלם: בא קבלן ורוצה להשתתף במכרז.
דוד אמסלם: הוא צריך לתת תג מחיר.
דוד אמסלם: אני רוצה לתת תג מחיר ואני רוצה לדעת כמה עולה.
<רינה מיוחס: אני עונה לך.
<רינה מיוחס: אדוני היושב ראש, אני עונה לך.
<רינה מיוחס: זה לא מכרז פינוי בינוי ראשון שנשאלת השאלה.
דוד אמסלם: לא שאלתי לגבי מכרזים.
דוד אמסלם: אני שואל מה עמדתך את, היות ואת מדברת על העניין, ומה את חושבת.
<רינה מיוחס: שהוא צריך לקחת בחשבון שהמחיר - - -
דוד אמסלם: הוא ייקח בחשבון.
<רינה מיוחס: לא שהוא ייקח.
<רינה מיוחס: היזם לוקח בחשבון שיהיו לו עוד.
דוד אמסלם: שיהיו לו עוד הוצאות שהוא לא יודע מה הן.
<רינה מיוחס: בוודאי.
דוד אמסלם: הוא קונה חתול בשק.
<רינה מיוחס: לא.
<רינה מיוחס: לא קונה לגמרי חתול בשק.
דוד אמסלם: שלושת-רבעי.
<רינה מיוחס: זה לא כל כך מופרך.
<רינה מיוחס: יש סקר.
<רינה מיוחס: אתם מאוד מפריעים.
<רינה מיוחס: אפילו שאני משעשעת אתכם, זה מאוד מפריע.
<רינה מיוחס: היזם מקבל את המכרז, יש סקר שנעשה לפי המצב בשטח.
דוד אמסלם: למה הרשימה לא סגורה?
<רינה מיוחס: רק רגע.
<רינה מיוחס: יש סעיף במכרז שבא ואומר שיכול להיות שהיזם יישא בעלויות שהן מעבר - - -
דוד אמסלם: אנחנו הבנו את זה ואת חוזרת על כך.
דוד אמסלם: את לא הבנת מה הרציונל שאני לא מצליח להבין.
דוד אמסלם: אני אחזור על השאלה.
<רינה מיוחס: אני הבנתי.
<רינה מיוחס: כן, הוא לא יודע.
<רינה מיוחס: היזם לא יודע.
דוד אמסלם: וזה נראה לך סביר שאתה יוצא למכרז כלכלי שמדבר בשקלים.
<רינה מיוחס: הוא גם לא יודע שהוא משלם מסים על משהו שהיה נדמה לו שהוא לא ישלם.
דוד אמסלם: תני לי לדבר.
דוד אמסלם: במכרז יש לו מעטפה אותה משלשלים.
<רינה מיוחס: אני מכירה.
<רינה מיוחס: מכירה.
דוד אמסלם: הוא כותב שם מספר בשקלים.
דוד אמסלם: לא בערך אלא בדיוק.
דוד אמסלם: הוא לא יודע כמה הוא אמור להוציא.
דוד אמסלם: נניח שאני היזם, זכיתי במכרז, אחרי המכרז המשימה שלי היא למקסם רווחים.
דוד אמסלם: למה שאני עכשיו אבוא ובדלתה הלא ברורה אני בעצם אפרש אותה כבית הלל ולא כבית שמאי או בכלל לא אפרש אותה?
<רינה מיוחס: אדוני, זה במכרזים.
<רינה מיוחס: כנראה שליזמים היה כדאי לצאת במכרזים כאלה.
דוד אמסלם: עורכת הדין מיוחס, אני מציע לכם, למדינה, אתם מבינים שיש כאן בעיה.
דוד אמסלם: אני לא חושב שמישהו יצא בזדון לסיפור הזה אבל בוודאי ובוודאי לאור השאלה שלי אני ציפיתי ממך שתאמרי לי שאני צודק, יש כאן בעיה ואתם תבחנו אותה.
דוד אמסלם: את ממשיכה להתחפר ולמה?
<רינה מיוחס: אני לא מתחפרת.
<רינה מיוחס: אני פשוט מסבירה מה המצב העובדתי ולא מה המצב שהייתי רוצה שיהיה.
דוד אמסלם: אני לא שאלתי על המצב העובדתי.
דוד אמסלם: אני הבנתי מה המצב העובדתי.
דוד אמסלם: אני שאלתי אותך מה עמדתך האישית.
<רינה מיוחס: לא, אני לא אגיד מה עמדתי האישית, אדוני, זה לא המקום שלי להגיד את עמדתי האישית.
<רינה מיוחס: אני מצטערת.
<רינה מיוחס: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
<רינה מיוחס: אני רוצה לקרוא לך אדוני חבר הכנסת גילאון, כי הבנתי שאתה מדבר מדם לבך, אני רוצה לקרוא לך משהו מתוך פרוטוקול של בית המשפט ואתה תגיד לי במי מדובר.
אילן גילאון: את אומרת שזאת סוגיה משפטית.
<רינה מיוחס: אני רוצה בכל זאת לקרוא לך.
אילן גילאון: בית המשפט יודע אם יש מכרז או אין מכרז.
<רינה מיוחס: חבר הכנסת גילאון, אתה לא יכול לבחור מה לשמוע.
אילן גילאון: איזו תשובה זאת יכולה להיות של הפרקליטות, של מינהל מקרקעי ישראל שמשאיר לידי היזם.
<רינה מיוחס: אני אענה לך.
<רינה מיוחס: אדוני לא רוצה לשמוע תשובה כי אולי היא לא כל כך נוחה.
<רינה מיוחס: אני רוצה לקרוא משהו.
דוד אמסלם: עורכת הדין מיוחס, תקשיבי, הסגנון כאן.
דוד אמסלם: אנחנו לא בבית משפט.
דוד אמסלם: את לא מדברת כאן עם עוד פרקליט מהצד השני.
אילן גילאון: גם לא עם שופט.
דוד אמסלם: דרך אגב, גם אין לנו דירה בפרויקט.
<רינה מיוחס: גם לי אין.
דוד אמסלם: אני מבקש לענות לנו לשאלות שלנו בנימוס ואם אנחנו לא רוצים לשמוע תשובה מסוימת, אנחנו גם לא נשמע אותה.
דוד אמסלם: את הפנית את דבריך לחבר הכנסת גילאון שמא הוא לא רוצה לשמוע את התשובה כאילו יש כאן איזה נושא אישי.
<רינה מיוחס: הוא רוצה.
<רינה מיוחס: אני רוצה לקרוא משהו מתוך פסק דין.
<קריאה: זאת לא סוגיה משפטית?
אילן גילאון: לא חשוב.
אילן גילאון: נשמע.
<רינה מיוחס: שתי שורות.
<רינה מיוחס: זאת לא סוגיה משפטית.
<רינה מיוחס: אני לא קוראת סוגיה משפטית עכשיו.
<רינה מיוחס: "אבל אם ייתנו לי במקום אחר דירה של ארבעה חדרים ולבן שלי דירה של שלושה חדרים במקום אחר, אני גם לא מסכים".
<רינה מיוחס: את זה אמר אחד האנשים שדיבר כאן.
דוד אמסלם: למה חשוב לי מה אמר אותו אחד?
<רינה מיוחס: אני אסביר.
אילן גילאון: זאת הדרך שלכם לפלג את האנשים כדי שכל אחד יוכל לנסות יותר.
דוד אמסלם: אילן, מספיק.
דוד אמסלם: חבר הכנסת גילאון, אני רוצה להתקדם.
אילן גילאון: סלח לי אדוני.
<רינה מיוחס: תראו, על פי המכרז הגיע לזכאים לקבל דירה, חמישים אלף דולר ושכר דירה.
דוד אמסלם: אל תחזרי על הדברים ששמענו.
<רינה מיוחס: זה מה שהגיע לאנשים לקבל על פי המכרז.
דוד אמסלם: דרך אגב, על פי המכרז שאתם קבעתם, שהמדינה קבעה.
<רינה מיוחס: בדרך כלל המדינה היא זאת שמוציאה מכרזים על הקרקע שלה.
דוד אמסלם: ודאי, אבל יש שם תושבים.
<רינה מיוחס: בדרך כלל, גם כשיש תושבים, במכרזי פינוי בינוי, המדינה היא זאת שמוציאה את המכרזים.
דוד אמסלם: על זה הדיון כאן.
דוד אמסלם: לכן הדיון כאן.
דוד אמסלם: אנחנו לא מסכימים לזה.
<רינה מיוחס: אתם לא מסכימים?
דוד אמסלם: אני לא מסכים לדרך.
<רינה מיוחס: בבג"ץ נקבע שזאת כן הדרך ושהדרך כן מקובלת.
<רינה מיוחס: אם אתם רוצים לשנות החלטת בג"ץ, זה עולם אחר.
דוד אמסלם: גברת מיוחס, את מדברת כאן בכנסת.
דוד אמסלם: לא אמרתי שהנושא לא חוקי.
דוד אמסלם: אני אמרתי שלא מקובל עלינו בהיבט הציבורי.
דוד אמסלם: אנחנו חברי הכנסת קובעים ולא בג"ץ וגם לא את.
דוד אמסלם: לכן הדיון.
דוד אמסלם: אנחנו מקיימים את הדיון כאן.
<רינה מיוחס: נסתתמו טענותיי.
<רינה מיוחס: התהליך המשפטי תלוי ועומד.
<רינה מיוחס: אני חושבת שהדרך לנהל את זה היא בבתי משפט ולכן לא אחזור על דברים שאמרתי.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, הרי ברור – ואני חושב שנגעת בנקודה העקרונית וציינת - שבעצם נקודת ההתחלה היא אם כל חטאת.
יוסי יונה: אני חושב שגם עורכת הדין מיוחס ציינה זאת וגם נציג מינהל מקרקעי ישראל באחד הדיונים בו הייתי נוכח עת אמר מה שגם את אמרת, שאנחנו לא מוציאים יותר מיזמים כאלה של פינוי דיור בו מעבירים לידי היזם את הקרקע ושהוא יסתדר עם התושבים.
יוסי יונה: ברור מאליו גם מה שאדוני היושב ראש אמר כאן.
יוסי יונה: בא יזם, רוצה למקסם את הרווחים שלו, הוא נמצא אל מול התושבים ומה האינטרס שלו?
יוסי יונה: שיהיו כמה שפחות אנשים.
יוסי יונה: זה הגיוני מההיגיון הכלכלי.
יוסי יונה: שיהיו כמה פחות אנשים והוא ישלם כמה שפחות כסף.
יוסי יונה: זאת הבעיה המהותית.
יוסי יונה: באה המדינה ואומרת לו שאני מייפה את כוחך כך שאתה תנהל את המשא ומתן אתם.
יוסי יונה: כאן גברתי ההפקרה המאוד מאוד גדולה.
יוסי יונה: כאן ההפקרה.
יוסי יונה: כאן אם כל חטאת כאשר באה המדינה ומייפה את כוחו לנהל והיא לא הופכת להיות הנציג הישיר של התושבים.
יוסי יונה: זאת הבעיה המהותית, בג"ץ או לא בג"ץ ועוד דברים אחרים.
יוסי יונה: ולראיה, אדוני היושב ראש, כאשר היזם נוכח לדעת שאולי יש יותר תושבים, אז מה הוא עשה, גברתי עורכת הדין מיוחס?
יוסי יונה: הוא הלך ותבע את המדינה.
יוסי יונה: מה הוא ביקש?
יוסי יונה: הוא אמר, אתם יודעים מה?
יוסי יונה: הצפי הוא על פי הסקר המקורי והתווספו לי כך וכך אנשים, אני רוצה שתאשרו לי עוד אלפיים יחידות דיור.
יוסי יונה: זאת הייתה התביעה שלו כנגד המדינה.
יוסי יונה: לכן שימו לב, מה בעצם אם כל חטאת?
יוסי יונה: שהמדינה והרשויות שלה ונציגיה שהיו אמורים לבוא ולהגיד שאנחנו נייצג את התושבים, הפקירה אותם ונתנה להם ללכת לבתי המשפט כאשר המעמד המשפטי שלהם הבסיסי הוא על פניו לא ברור.
יוסי יונה: היא פשוט הפקירה אותם.
יוסי יונה: הפקרתם אותם.
יוסי יונה: פשוט הפקרתם אותם וזה הדבר הנורא שמתגלה גם בדברים שלך גברתי ואני גם שמח לשמוע זאת.
יוסי יונה: ואני חוזר ואומר שנציג של מינהל מקרקעי ישראל באחת מוועדות הכנסת אמר שהם חושבים שדפוס הפעולה הזה אינו ראוי והם לא יאשרו הלאה את קיומו.
יוסי יונה: אם זאת הנחת היסוד, גברתי עורכת הדין, את צריכה להגיד לפחות שאת צריכה להיות כאן באיזושהי פוזיציה של התנצלות.
יוסי יונה: להגיד שהדבר הזה, אנחנו אפילו מתחרטים עליו שכך נעשה ולכן העמדה שלנו צריכה לבוא ולהיות עד כמה אנחנו יכולים לבוא לקראת התושבים כדי להציג בפניהם פתרון שיניח את דעתם.
<רינה מיוחס: מחוץ לבית המשפט.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את אהוד כרמלי מעיריית תל אביב.
דוד אמסלם: בכובע של מי אתה כאן?
דוד אמסלם: אני לא צריך את הקטע של התכנון.
דוד אמסלם: אני צריך לדעת איפה העירייה מעורבת בזווית מול התושבים.
דוד אמסלם: אתם שותפים בקרקע?
<אהוד כרמלי: למיטב ידיעתי, אנחנו כמעט ולא בעלים בקרקע למעט אולי שאריות שטחים היסטוריים.
<אהוד כרמלי: רוב השטחים שם הם שטחים בבעלות המדינה.
דוד אמסלם: אתם ניהלתם מגע מול התושבים?
דוד אמסלם: משא ומתן?
דוד אמסלם: הקמתם איזשהו צוות?
<אהוד כרמלי: באיזה שלב?
דוד אמסלם: מתחילת הדרך.
<אהוד כרמלי: בשלב המכרז?
<אהוד כרמלי: תחילת הדרך הייתה לפני עשרים שנים.
<אהוד כרמלי: אני לא יודע על שום תהליך שהיה מול התושבים מטעם העירייה.
דוד אמסלם: עיריית תל אביב יצאה מגע מול התושבים?
דוד אמסלם: ישבה עם הוועד שלהם?
<אהוד כרמלי: בזמן האחרון, כן.
<אהוד כרמלי: אנחנו נכנסנו לפעולה במספר החודשים האחרונים ברגע שהיזם התחיל להראות שהוא מתחיל לזוז בשטח.
דוד אמסלם: אתם באתם מזווית היזם או מזווית התושבים?
<אהוד כרמלי: לענות?
<אהוד כרמלי: אני חושב שקודם כל זה ברור מאליו שאנחנו באים מטעם התושבים.
<אהוד כרמלי: זה נשמע מצחיק, ניתן לזלזל בזה, אפשר לצחוק על זה עד מחר, אבל עיריית תל אביב קודם כל מחויבת לתושבים.
יוסי יונה: האם זה נכון שראש העירייה לא היה מוכן לפגוש את התושבים מאז שזה קורה?
דוד אמסלם: חבר'ה, אני באמת אוציא את התושבים.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את הפקידים.
<קריאה: לא אמרנו כלום.
דוד אמסלם: אף תושב לא מדבר.
דוד אמסלם: גם אם הוא אומר דברים שלדע
דוד אמסלם: תכם לא נכונים, לא צריך להגיב.
<אהוד כרמלי: שוב אני חוזר ואומר שעיריית תל אביב נקלעה למצב הזה שלא על דעתה.
<אהוד כרמלי: המצב הזה, גם אנחנו חושבים שהוא מצב אומלל, מצב שגם לנו כרשות מקומית אין שום יכולת להשפיע עליו ברמה הקניינית ולראיה, אני מזמין את כולם לראות מה נעשה רחוב אחד מערבה ורחוב אחד מזרחה.
<אהוד כרמלי: בכל מקום בו לעיריית תל אביב יש בעלויות, יש סמכויות סטטוטוריות, יש סמכויות קנייניות, נעשים דברים ונעשים דברים גדולים.
דוד אמסלם: כשהמינהל מוציא תכנית למכרז, יש עליה זכויות בניה ויש עליה תב"ע שהוא מוביל אותה מול העירייה.
דוד אמסלם: היזם בעצם מביא את זכויות הבנייה.
דוד אמסלם: הוא לא קונה סתם מגרש.
<אהוד כרמלי: נכון.
דוד אמסלם: העירייה היא צד בתב"ע.
דוד אמסלם: הרי אצלי כל תב"ע עברה אותי והייתי דן עם המינהל על התב"ע שהם מובילים.
דוד אמסלם: אני לא מהאו"ם, אני מהעירייה, בלי קשר לתושבים.
דוד אמסלם: אני רוצה לדעת אם יש בנייה לגובה, אין בנייה לגובה, יש מספיק פארקים, אין מספיק פארקים, יש בתי כנסת, אין בתי כנסת.
דוד אמסלם: אני עירייה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה.
דוד אמסלם: האם אתם כעירייה באותו שלב שהמינהל בא אליכם ואתם הבנתם שיש כאן איזשהו משהו שהוא קצת לא רגיל, יש כאן קרקע שיושבים עליה תושבים, יש כאן פינוי בינוי שהוא בתחילת הדרך וזה כמעט פרויקט ראשון שהתחלתם אתו כי זה היה לפני עשרים שנים, אתם כעירייה לא דיברתם אתם?
דוד אמסלם: לא בדקתם?
דוד אמסלם: לא חשבתם?
דוד אמסלם: אולי חשבתם שאתם צריכים להיות הפה מול הרשויות כי בסך הכול יש כאן אנשים בודדים וכל אחד הוא בן אדם בפני עצמו שקם בבוקר, הולך לעמל כפו, לרוב הוא גם לא מכיר את המערכות האלה כמו שסיפר לנו ציון שהוא נאלץ לקחת את חסכונותיו כדי לשכור שירותי עורך דין.
דוד אמסלם: האם אתם כעירייה הייתם שם?
דוד אמסלם: רק בצד של התושבים.
<אהוד כרמלי: שוב אני חוזר ואומר.
<אהוד כרמלי: כל מה שאמרת בתחילת דבריך, מדויק לגמרי.
<אהוד כרמלי: עיריית תל אביב, יש לה את הסמכות הסטטוטורית לקבוע זכויות במקום והיא בהחלט הייתה שותפה כאן לתחילת המהלך.
<אהוד כרמלי: אני משוכנע שבתחילת המהלך גם לאנשי מינהל מקרקעי ישראל, גם לתושבים וגם לעיריית תל אביב היו כוונות והייתה ציפייה שהמתחם הזה ייפתר.
<אהוד כרמלי: המתחם הסתבך מאלף ואחת סיבות שחלקן הוצגו כאן.
<אהוד כרמלי: השאלה מה אנחנו עושים היום.
<אהוד כרמלי: מה ניתן לעשות היום ואיך אפשר לפתור את הבעיה.
דוד אמסלם: מה אתה מציע לעשות היום.
<אהוד כרמלי: אם אתה שואל אותי, היום מה שצריך לעשות זה קודם כל לקבוע על ידי המדינה, אותה מדינה שיצרה את המצב הזה, מה הם הקריטריונים, מי מפוצה, בכמה מפוצה ואיך מפוצה.
<אהוד כרמלי: דרך אגב, הקריטריונים האלה הם לא קריטריונים של שכונת הארגזים אלא אלה קריטריונים בעוד הרבה מקומות אחרים, גם בתל אביב וגם במקומות אחרים.
<אהוד כרמלי: אנחנו חייבים לקחת אחריות על זה.
<אהוד כרמלי: עיריית תל אביב תשתף פעולה באופן מלא עם כל החלטה שתהיה כאן, אם צריך להוסיף זכויות, אם צריך להוריד זכויות, לעשות מה שצריך.
<אהוד כרמלי: אבל שוב, ההחלטה כאן צריכה להיות החלטה ערכית אידיאולוגית.
<אהוד כרמלי: זה שורש הבעיה וזאת מהות הבעיה.
<אהוד כרמלי: זה לא קבלן כזה או קבלן אחר או הסכם כזה או הסכם אחר.
<אהוד כרמלי: ברגע שמדינת ישראל תבוא ותחליט מי זכאי, כמה זכאי ואיך זכאי, זה יעבוד.
<אהוד כרמלי: הערת שוליים.
<אהוד כרמלי: מדינת ישראל יודעת לעשות את זה.
<אהוד כרמלי: מדינת ישראל ידעה לעשות את זה.
<אהוד כרמלי: מדינת ישראל בפרויקט כפר שלם לפני 15 שנים ידעה טוב מאוד לפנות חלקים ניכרים מכפר שלם בפיצויים הוגנים ואנשים קיבלו פתרונות דיור הולמים ומעט מעט ביקורת של אנשים כאשר התהליך הזה נעשה בזמנו שהם היו שותפים לו.
<אהוד כרמלי: מאז זה נעצר מאלף ואחת סיבות.
<אהוד כרמלי: אני חושב שאם הוועדה הזאת תבוא ותקרא חזרה לשולחן המשא ומתן ברמת המדינה לגבי סוג הקריטריונים, איך לפצות ומה לפצות, עיריית תל אביב תהיה הראשונה להוביל תהליך כזה.
אילן גילאון: דברים מאוד חשובים ואגב, הם נאמרו פעם ראשונה.
יוסי יונה: השאלה אם הדברים שהוא אומר הם על דעת ראש העיר.
אילן גילאון: מבחינתנו זה על דעת ראש העיר.
דוד אמסלם: שמענו את עיריית תל אביב.
דוד אמסלם: משרד הפנים כאן?
דוד אמסלם: את רוצה להוסיף משהו בעניין?
<אורלי כהן: אני יועצת אדריכלית לוועדה המחוזית, לשכת התכנון תל אביב.
דוד אמסלם: יושבת ראש הוועדה המחוזית לא מצאה לנכון לבוא לדיון כל כך חשוב.
<אורלי כהן: אני כאן.
<אורלי כהן: אם אתה רוצה לשמוע, אוכל לדבר.
דוד אמסלם: היא שלחה אותך.
דוד אמסלם: אנחנו לא הזמנו אותך.
דוד אמסלם: אנחנו הזמנו את נציג משרד הפנים הכי בכיר שאנחנו יודעים להביא לכאן.
<אורלי כהן: כרגע אני נציגת הוועדה המחוזית בשולחן זה.
דוד אמסלם: אני יודע.
<אורלי כהן: לאהוב את זה או לא, זה המצב.
<אורלי כהן: אין לי מה להוסיף למה שאמר עמיתי מעיריית תל אביב אמר.
<אורלי כהן: התכנית היא תכנית מאושרת כבר משנת 1996, תא 2620.
<אורלי כהן: היא תכנית לשכונת הארגזים שאושרה כדין בוועדה המחוזית תל אביב.
<אורלי כהן: נעשה הליך כדין של שמיעת התנגדויות וכך הלאה.
<אורלי כהן: אין לי מה להוסיף לדבר הזה פרט לכך שכמובן גם אנחנו לא שבעי רצון מהמצב הנוכחי.
<אהרן מדואל: אני מזכיר ועד כפר שלם וחבר מועצת עיריית תל אביב.
<אהרן מדואל: אני מודה ליושב ראש הוועדה על הכינוס הכול כך חשוב הזה.
<אהרן מדואל: יש לי ניסיון עם ועדות הכלכלה של הכנסת.
<אהרן מדואל: אני חייב לומר ששמעתי היום מצד נציגי המדינה דברים בנושא הזה שקוממו אותי.
<אהרן מדואל: אני רוצה לענות לשאלתו של יושב ראש הוועדה.
<אהרן מדואל: אני מניח שאף אחד לא ענה לו לגבי הרציונל של המכרז.
<אהרן מדואל: למה המכרז פתוח ולמה הוא לא סגור, למה הוא לא קשיח, למה אין הגדרת זכויות, למה אין הגדרת זכויות בנייה וזכויות התושבים, ואני אומר בפשטות ליושב ראש הוועדה כי בתפקידי אני חבר הוועדה המקומית וראיתי את זה לא פעם.
<אהרן מדואל: המצב הזה נוח בראש ובראשונה ליזמים.
<אהרן מדואל: כשבא יזם ואומרים לו שיש לו 170 משפחות שהן חסרות זכויות – וכאן קוממה אותי פרקליטות המדינה ששולחת את התושבים לבית המשפט.
<אהרן מדואל: את שולחת אותם לבית המשפט על סמך חוזה שהם בעצם לא היו שותפים לו.
<אהרן מדואל: הם לא היו חלק ממנו.
<אהרן מדואל: מתי צד הולך לבית משפט לתביעה אזרחית?
<אהרן מדואל: כשהוא חתום על חוזה שהפרו אותו.
<אהרן מדואל: עכשיו הם בעצם חסרי כל זכויות, חסרי כל הגנה וזה מקומם אותי שעדיין בשנת 2015 במדינת ישראל יש מי שחושב שאפשר להשליך אנשים מהבית כשבעצם במכרז הם הועברו כמו עדר כבשים מיד ליד.
<אהרן מדואל: ומה הסיבה?
<אהרן מדואל: הסיבה היא פשוטה מאוד.
<אהרן מדואל: ראיתי את זה בסומייל בתפקידי כחבר הוועדה וראיתי את זה בגבעת עמל.
<אהרן מדואל: היזם בא לוועדה וכולו דמעות ואומר שהזכויות לא מספיקות לו, הוא חשב שיש לו איקס תושבים אבל יש לו עוד ואי תושבים ולכן הוא חייב זכויות נוספות.
<אהרן מדואל: זה היה בכל מקום במדינת ישראל שם היה פינוי בינוי.
<אהרן מדואל: בתפקידי תמיד השתדלתי והתאמצתי שיהיו קריטריונים מוגדרים.
<אהרן מדואל: אתה מקבל זכויות, מדובר במיליארדי שקלים, בסכומים בלתי נתפסים.
<אהרן מדואל: אני רוצה לומר לכם שהמתווה של הגז שכולם סוערים בגינו, יש פחות הגינות, הרבה פחות הגינות במתווה הזה של הפינוי בינוי והרבה יותר רשע מאשר במתווה הגז.
<אהרן מדואל: מתווה הגז, לפחות עוד קדחו, השקיעו כסף ולקחו סיכון, אבל כאן אנשים קיבלו בחינם קרקעות וקיבלו לרשותם עדר כבשים.
<אהרן מדואל: ים אחרי שהתב"ע מקבלת תוקף, התושבים שהיו מוגדרים כזכאים הן בפני עיריית תל אביב והן בפני רשויות התכנון וכך הצדיקו את זה בוועדה המחוזית, השתמשו בהם כדי לקבל זכויות בסכומי עתק, בהינף יד התושבים הפכו לפולשים.
<אהרן מדואל: הם פולשים ואין להם זכויות.
<אהרן מדואל: תוכיח פה ותוכיח שם.
<אהרן מדואל: אני בא ושואל את היזם של שכונת הארגזים, אתה קיבלת 1,250 זכויות בתב"ע, תמורת מאתיים משפחות וכרגע לא משנה המספר.
<אהרן מדואל: היום אתה מול עיריית תל אביב במשאים ומתנים לעוד 1,700 יחידות כך שהרווח גדל בשלושה מיליארד שקלים.
<אהרן מדואל: אתה הצגת כמה תושבים אתה מפנה?
<אהרן מדואל: מה העלויות הנוספות שלך בפינויים?
<אהרן מדואל: אנחנו יודעים שאת כל הוותיקים שם שלחו לבתי משפט כי הם יודעים שאין להם זכויות.
<אהרן מדואל: אני רוצה לומר ליושב ראש הוועדה שיש לי שתי הצעות שכבר הצעתי אותן לחברי כנסת בכנסת הקודמת.
<אהרן מדואל: אני חושב שהגיע הזמן להקים ועדת חקירה פרלמנטרית לכל נושא הקרקעות שהתושבים חסרי הזכויות ישבו עליהן מאז קום המדינה והן אדמות מדינה.
<אהרן מדואל: זה קיים בתל אביב, זה קיים בכל הארץ.
<אהרן מדואל: אגב, שרת המשפטים הסכימה עם זה.
דוד אמסלם: בוא נישאר בדיון על שכונת הארגזים.
<אהרן מדואל: אני מדבר על העברת הקרקעות.
<אהרן מדואל: בזמנו בכפר שלם, בשנת 2007, היה פינוי מאוד ברוטלי ודרמטי.
<אהרן מדואל: שם העבירו זכויות ליזמית בדרך לא דרך וחלק מהשטח שהיזמית קיבלה פסיקות בגינו בבתי המשפט היה שייך למינהל מקרקעי ישראל, לחברת עמידר.
<אהרן מדואל: פנינו אז לשר השיכון בוים זכרונו לברכה בקריאה נואשת והשר בוים, לזכותו ייאמר, ביטל באותו לילה את ייפויי הכוח, יום לפני הפינוי, שניתנו ליזמית והפינוי נעצר.
<אהרן מדואל: עד היום מי שיגיע למתחם בכפר שלם יראה בתים חתוכים לחצי, היכן שהיו זכויות ליזמית פינו והיכן שהיו זכויות מינהל שייפוי הכוח בוטל, הפינוי נעצר.
<אהרן מדואל: אני קורא ואומר עד להסדר שכונת הארגזים בראש ובראשונה לבטל את ייפויי הכוח ולאחר מכן להקים ועדת בדיקה רצינית ולהתקדם לפתרון.
<אהוד כרמלי: הערה אחת.
דוד אמסלם: שתורמת לדיון.
<אהוד כרמלי: מאוד.
<אהוד כרמלי: שומעים כאן מספרים שהם לחלוטין לא כאלה.
דוד אמסלם: המספרים, זה לא חשוב.
<אהוד כרמלי: שיהיה ברור.
<אהוד כרמלי: כל המספרים ששומעים כאן, על אלפיים, על 1,700, אין להם שום בסיס.
דוד אמסלם: גם אם אלה 5,000 או עשרים אלף יחידות דיור, לי אין בעיה בעניין.
דוד אמסלם: אנחנו באנו מזווית אחרת, של התושבים.
<דפנה כהן הילינגר: אני מנהלת מרחב עסקי תל אביב בפועל ברשות מקרקעי ישראל.
דוד אמסלם: יש לנו עוד שמונה דקות ויש לנו עוד שני דוברים ואז אני אסכם במשך שלוש דקות והדיון ננעל.
<דפנה כהן הילינגר: כמה מלים.
<דפנה כהן הילינגר: ראשית, בכמה מישורים שהם ברמה המנהלתית.
<דפנה כהן הילינגר: רשות מקרקעי ישראל או מינהל מקרקעי ישראל קודם פועל בהתאם להחלטות מועצה שמתוות את המדיניות של המינהל.
<דפנה כהן הילינגר: מבחינת זכויות בנייה.
<דפנה כהן הילינגר: ככלל משנות ה-90 מכרזי מגורים יצאו עם זכויות עתידיות בלי חובת תשלום עבור יתרת זכויות שיזם יצליח לתכנן ברשויות התכנון שהן אמונות על כך.
דוד אמסלם: אתם לא מבקשים השבחות על העניין?
<דפנה כהן הילינגר: לא.
<דפנה כהן הילינגר: בהתאם להחלטות מועצה, מכרזי מגורים - - -
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את מה שאמרת.
<דפנה כהן הילינגר: מכרזים ככלל יוצאים עם זכויות עתידיות.
<דפנה כהן הילינגר: דהיינו, היזם זוכה במכרז ומראש הוא יודע שלא יצטרך לשלם דמי היתר עבור תוספת הבנייה.
<דפנה כהן הילינגר: זה לא משהו ייחודי לשכונת הארגזים.
דוד אמסלם: זה היה אז אבל היום זה לא כך.
<דפנה כהן הילינגר: גם היום.
דוד אמסלם: שאלה עקרונית.
דוד אמסלם: אולי אני לא מבין מה אמרת.
דוד אמסלם: אני עכשיו זכיתי במכרז של המינהל לאלף מטרים בנויים.
דוד אמסלם: אני הלכתי והשבחתי את העניין מול העירייה.
<דפנה כהן הילינגר: אתה אמרת היום.
<דפנה כהן הילינגר: בנקודת זמן זאת יש לשר את האפשרות - - -
דוד אמסלם: לא לגבי הנושא הזה.
דוד אמסלם: אני מדבר ארצית.
דוד אמסלם: יש לי דונם קרקע, המכרז יצא.
דוד אמסלם: חבר'ה, לא צריך להצביע, ההצבעות מפריעות לי ואף אחד לא ידבר יותר.
<אילנה לוי: אני צריכה להגיד משהו שהוא מאוד מאוד חשוב שנוגע לי.
<אילנה לוי: אני מאוד רוצה שתשמע אותי.
<דפנה כהן הילינגר: כבוד היושב ראש, אני לא הפרעתי לאף אחד.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין את מה שאמרת ויכול להיות שזה לוקח אותי למקום אחר לגמרי שלא קשור לדיון.
דוד אמסלם: נניח המינהל יצא עכשיו על אלף מטרים קרקע ויש לו נגיד מאה אחוזי בנייה.
דוד אמסלם: אלף מטרים בנייה.
דוד אמסלם: אני משתתף.
דוד אמסלם: מעניין אותי כמה מטרים בנייה אני בונה.
דוד אמסלם: נניח שאני שילמתי איקס שקלים ולמחרת הלכתי לעירייה מסוימת, שכנעתי אותם שאבנה שם 3,000 מטרים.
דוד אמסלם: אני לא חוזר אליכם לשלם לכם את ההשבחה?
<דפנה כהן הילינגר: אתה לא משלם לנו.
<דפנה כהן הילינגר: המכרז נמצא זמן באוויר ויש תחרות חופשית.
<דפנה כהן הילינגר: היזם בודק ברשויות התכנון, יכול לקחת שיקול דעת מה קיים בסביבה, איזשהו צפי ולשלם בהתאם.
דוד אמסלם: אני אתן לך טיפ קטן.
דוד אמסלם: אני עובד בעסק הזה 25 שנים.
דוד אמסלם: תשמעו לי, המינהל, אתם מוכרים זכויות בנייה, אתם לא מוכרים קרקע.
<דפנה כהן הילינגר: אנחנו בשיווקים משווקים קרקע עם זכויות בנייה.
דוד אמסלם: את רוצה לשמוע עצה ממני?
דוד אמסלם: גם לי יש מה לומר ואני רוצה לתת לכם עצה חינם.
דוד אמסלם: אתם מוכרים זכויות בנייה, אתם לא מוכרים קרקע.
דוד אמסלם: בפועל אתם מוכרים קרקע.
דוד אמסלם: אתם מוכרים זכויות בנייה.
דוד אמסלם: ערך הקרקע הוא נגזר של זכויות בנייה.
דוד אמסלם: יש אבולוציה בסיפור של זכויות הבנייה.
דוד אמסלם: זה כסף.
דוד אמסלם: זה כסף גדול.
דוד אמסלם: זה אולי הכסף הכי גדול במדינת ישראל שמסתובב על המגרש.
דוד אמסלם: אני מציע לכם כמדינה, כשמישהו רוצה להשביח, אתם צד בעניין, אתם בעלי הקרקע, אתם הכול בחכירה.
דוד אמסלם: לכם יש מה לומר.
דוד אמסלם: אם מישהו ירוויח, שירוויח אבל גם המדינה צריכה להרוויח מזה.
<דפנה כהן הילינגר: היום במסגרת החלטות חלק המכרזים ככל שיש פרצלציות והקרקע היא לא של קרן קיימת, המגרשים משווקים למכר ולא לחכירה.
<דפנה כהן הילינגר: במינהל היו החלטות בעבר, אגב, שהיו מכרזי ייזום שהקרקע שווקה ללא זכויות אלא רק עם פרוגרמה.
<דפנה כהן הילינגר: אני רוצה להיכנס לגופו של עניין.
<דפנה כהן הילינגר: המכרז הזה שהיה בשנות ה-90, זאת הייתה המדיניות בהתאם להחלטות מועצה לשווק קרקע עם מחזיקים.
<דפנה כהן הילינגר: נכון להיום, אפשר לומר בשנים האחרונות, כתוצאה מהמלצות שניתנו על ידי ועדה שהקים היועץ המשפטי לממשלה בראשותה של אורית סון והיועץ המשפטי לממשלה אימץ את מסקנותיה, האמירה שלא לשווק קרקע עם מחזיקים שאין להם זכויות חזקה, היא על מנת שלא לתמרץ את אותם מחזיקים.
<דפנה כהן הילינגר: היום במתחמים אחרים, במקרה גם בדרום תל אביב ויתכן שגם באזורים אחרים בארץ אבל אני פחות בקיאה במרחבים אחרים, אנחנו מנהלים - רשות מקרקעי ישראל באמצעות עורכי הדין שלה והן עמידר כשלוחה של רשות מקרקעי ישראל – תביעות אישיות כנגד אותם מחזיקים ללא קשר לשנות החזקה, תביעות לפינוי.
<דפנה כהן הילינגר: פיצלו סעדים על מנת להגיש תביעות משימוש.
<דפנה כהן הילינגר: זאת אומרת, הכוונה היא לא לשווק מכרזים עם מחזיקים ועל מנת שלא לתמרץ כי בעצם שיקול הדעת היה שבאותו רגע שמשווקים מתחמים עם מחזיקים, יזם עושה אך ורק את השיקולים הכלכליים ויהיה מעדיף לתת איזשהו פיצוי כזה או אחר - אותם פיצויים שנקבעו במקרה במכרז והיו מקומות שלא נקבעו קריטריונים – על מנת שהוא יוכל להשלים את הבנייה.
<דפנה כהן הילינגר: נכון להיום, על מנת לא לתת את התמרוץ הזה מגישים ישירות תביעות נגד המחזיקים.
<אילנה לוי: אתה חייב לשמוע אותי.
<אילנה לוי: כבודו, אני מתחננת.
דוד אמסלם: קודם כל, שתי מים ותירגעי.
<אילנה לוי: אילנה.
דוד אמסלם: את לא צריכה להתרגש יתר על המידה.
<אילנה לוי: אני רוצה להגיד לך רק דבר אחד.
דוד אמסלם: קודם כל תירגעי.
דוד אמסלם: אני אתן לך בגלל שגם באת מתל אביב וגם בגלל שאת מדברת מדם לבך.
דוד אמסלם: תנו לה לשתות.
דוד אמסלם: תירגעי.
דוד אמסלם: אני אתן לך לדבר בקצרה דקה.
דוד אמסלם: תגידי לי מה את רוצה להגיד.
<אילנה לוי: אתמול שלח לי הקבלן מכתב שב-8 לאוגוסט הוא זורק אותי לרחוב עם הילדים שלי והנכדים שלי.
<אילנה לוי: אתה מבין?
<אילנה לוי: בעוד שבוע הוא זורק אותי מהבית עם הנכדים שלי.
<אילנה לוי: אני אישה אלמנה, אני עובדת במשק בית, אני לא מיליונרית ואני לא רוצה ממנו כסף.
<אילנה לוי: אני רוצה דיור לי, לילדים ולנכדים.
<אילנה לוי: הם גרים אתי וכולם נשואים עם ילדים.
<אילנה לוי: הוא רוצה לזרוק את כולם לרחוב, אותי ואת הילדים ואת הנכדים.
<אילנה לוי: מה זה מצחיק אותך?
<קריאה: מה מצחיק אותך?
<קריאה: תתבייש.
<אילנה לוי: תתבייש לך.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך לצאת החוצה.
<אילנה לוי: אני אישה אלמנה.
<אילנה לוי: אם אתה דתי, אסור לך לרמות אישה אלמנה.
דוד אמסלם: גברתי, נתתי לך את זכות הדיבור.
<אילנה לוי: איפה בעוד שבוע אני נזרקת?
<אילנה לוי: לרחוב?
דוד אמסלם: כם, אני רוצה לסכם את הדיון.
<יוסף יצחק אשכנזי: אני מבקש להתייחס.
<יוסף יצחק אשכנזי: בא כוח היזם.
דוד אמסלם: אני עדיין סבור שאתה לא צד בעניין בדיון.
דוד אמסלם: תחשוב טוב אם אתה רוצה להתייחס.
<אילנה לוי: אני לא יכולה לנשום.
דוד אמסלם: תרגיעו את הגברת.
דוד אמסלם: אתה חושב שאתה יכול לתרום משהו?
<יוסף יצחק אשכנזי: כן.
דוד אמסלם: גם להרגעה?
<יוסף יצחק אשכנזי: להרגעה.
דוד אמסלם: אם האישה לא מרגישה טוב, תזמין את הרופא או את האחות.
<אביחי נעימי: כולם כך.
<אביחי נעימי: למה ההורים שלי עם כדורים פסיכיאטריים?
<אביחי נעימי: בגלל זה.
דוד אמסלם: לא להצביע כי אף אחד לא יקבל את רשות הדיבור.
דוד אמסלם: יש לי שלוש דקות לסכם.
דוד אמסלם: תאמינו לי, הבנו את תמונת המצב ואף אחד לא מוסיף לנו כלום.
דוד אמסלם: אם מישהו רוצה לדבר ולהוסיף לנו רגשות, לא צריך את זה.
<יוסף יצחק אשכנזי: אני רק רוצה להתייחס לשאלה שהפנה אדוני למינהל מקרקעי ישראל.
<יוסף יצחק אשכנזי: אני רוצה רק להעיר מספר הערות טלגרפית.
<יוסף יצחק אשכנזי: ראשית, אנחנו פועלים מכוח המכרז ובתוך המכרז מובנים כל מיני מנגנונים שמונעים את החשש שהעלה אדוני בעניין כי המכרז קובע שאנחנו יכולים לגשת ולהגיש תביעת פינוי רק אם הצענו את הצעת הפיצוי המיטיבה לתושב שזכאי לקבל פיצוי.
דוד אמסלם: הבנו את זה.
דוד אמסלם: אני מבין שאתה עובד לפי חוק.
דוד אמסלם: אלא שלפעמים יש חוקים רעים.
<יוסף יצחק אשכנזי: אנחנו מחויבים לחוק אדוני.
דוד אמסלם: אני לא בא אליך בטענות.