GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: החשבת צריכה לקחת את זה, להגיד - - - זה הממשלה החליטה, לקרוא להם, להגיד: רבותי, נא לעשות תוכניות אופרטיביות סביב הנושא הזה.
דוד אמסלם: אני מניח שמי שאמור לאשר את התוכניות האופרטיביות זה כל משרד בתחומו.
דוד אמסלם: היא לא מבינה לא בבינוי ולא בשיכון.
דוד אמסלם: צריכה לבוא אסטרטגיה, להגיד לה: תשמעי, גברת, התוכניות אצלי מאושרות, אני מבקשת להעביר אלי 30,000,000 שקל לפי החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: למה כל שבוע צריך להיות דיון?
דוד אמסלם: לא הצלחתי להבין.
<יוסי עדס: המצב החוקי הוא שלפי החוק מותר להוציא בכל חודש 1 חלקי 12 מבסיס התקציב של שנה שעברה.
<יוסי עדס: יכול להיות במידה מסוימת שהממשלה התחייבה במחויבויות יותר גבוהות מ-1 חלקי 12.
<יוסי עדס: לכן יכול להיות שאין מקור, וזה מבחינה חוקית.
דוד אמסלם: אין בעיה, עושים דיון אחד.
דוד אמסלם: הרי היינו בסרטים האלה, גם אנחנו עשינו משהו בחיים, כולל עם תקציבים.
דוד אמסלם: אז אני מצפה, בדרך כלל כשאתה הולך למשבר כזה לקראת מרץ, אז אתה עושה איזושהי ישיבה, אתה בונה את המתווה קדימה, ואתה לא צריך להביא את הבן-אדם כל שבוע, בוא ספר לי על - - -
<יוסי עדס: האישור הוא על כל התקשרות.
<יוסי עדס: כל התקשרות חייבת אישור.
דוד אמסלם: לפני שאני מסכם, דני, אתה רוצה להגיד איזה משפט או שניים?
דוד אמסלם: יש לנו בדיוק חמש דקות.
דניאל עטר: תראו, קודם כול אני רוצה להגיד לכם, עוטף עזה: אנחנו אומנם פה קואליציה, אופוזיציה.
דניאל עטר: אני אומר לכם באופן חד-משמעי: בכל מה שקשור לעוטף, אין פה קואליציה ואופוזיציה.
דניאל עטר: יש פה התייחסות מאוד מאוד עניינית ורצינית, וזה אני חייב לומר דווקא כמי שמייצג את האופוזיציה כאן.
דניאל עטר: הדבר היותר חשוב, וזה בעיקר לנציג של האוצר: תראה, הרי בסופו של דבר אנחנו יודעים שהכול מתרכז באוצר.
דניאל עטר: ואני תמיד שואל את עצמי את השאלה: למה אתם אקטיביים ויוזמים כאשר צריך לבלום דברים, ואתם מאוד פסיביים כאשר צריך ליזום דברים?
דניאל עטר: זו שאלה מאוד מאוד רלוונטית לדיון הזה, כי במקום נורמלי היינו צריכים לקיים את הדיון לא סביב למה לא בוצעו החלטות הממשלה בשנה האחרונה מאז "צוק איתן", אלא היינו צריכים את עיקר הדיון למקד בהרחבה של הפעילות בעוטף עזה.
דניאל עטר: זאת אומרת, מה שהחליטו לפני שנה היה צריך להתבצע באופן מלא, בלי שום מגבלה, אפילו לא ה-1 חלקי 12, שיושב-ראש הוועדה חוזר על זה שבע-שמונה פעמים במהלך הדיון הזה.
דניאל עטר: וזה ההקשר של היוזמה של האוצר.
דניאל עטר: הדיון היה צריך להתמקד בצרכים של העוטף ובהרחבה של התוכנית ובשינוי הפרמטרים של התוכנית, כי יש פה הרבה דברים שגם לא נכנסנו אליהם.
דניאל עטר: אני מניח שאם קולטים 500 משפחות בעוטף, ועוד אם היינו מרחיבים את השלביות בביצוע של בניית הבתים וקולטים את המשפחות אז פתאום היה צריך לבנות גני ילדים, ואז היה צריך לשאול את עצמנו: מאיפה התקציבים לגני ילדים?
דניאל עטר: והאם יש כיתות?
דניאל עטר: והאם יש מיגוניות?
דניאל עטר: אנחנו מכירים את המעטפת הזו.
דניאל עטר: היא רחבה והיא גדולה, והייתי שמח מאוד, אדוני היושב-ראש, שאנחנו בגוף ההחלטה ננסה לקבע סיטואציה שבפעם הבאה, כי לצערי הרב, ה"חמאס" לא מתחשב בדיון שלנו.
דניאל עטר: הוא משפר את היכולות שלו, הוא משפר את הטווחים שלו, הוא משפר כל הזמן את היכולת לשבש את החיים שלנו, ובעיקר שלכם, של מי שנמצאים שם.
דניאל עטר: והוא לא מתחשב בהחלטה שהייתה ב-2003 על 7-0.
דניאל עטר: יש לו כבר טווחים הרבה מעבר לזה.
דניאל עטר: וכשיושב ראש-מועצה, אנחנו צריכים להבין את המשמעות של זה, ומקבל החלטה על תב"רים בתוך המליאה שלו, ויושבים שם מחצית מהאנשים במליאה שהם לא בתוך המשחק הזה, והם מתרעמים, את כל הכעס הם מוציאים על ראש המועצה, לא על מישהו אחר.
דניאל עטר: והוא צריך לשבת עכשיו כל הזמן ולהסביר להם שזה החלטות ממשלה.
דניאל עטר: ואנחנו צריכים למנוע את הדבר הזה ולפרוץ את המסגרת הזו.
דניאל עטר: רגע, שנייה, יש לי עוד כמה דברים לומר.
דניאל עטר: ואני מציע לכם כדי לעזור לנו להמשיך את התנופה הזו שיזמו כאן חיים ומוטי, חברי הכנסת, להכין תוכנית שרואה פני עתיד.
דניאל עטר: כלומר בואו נעזוב רגע את מה שהיה צריך לעשות, אני מניח שבהתייחסות תהיה פה אולי גישה קצת אחרת ולנסות להסתכל קדימה, להגדיר לעצמכם מהם הצרכים שלכם, כדי שנדע כאן, מתוך סמכויות הוועדה מה אנחנו יכולים להציף ולקדם?
דניאל עטר: והייתי שמח מאוד אם נציג האוצר בהתייחסות לשאלתו של יושב-ראש הוועדה לפני כ-20 דקות, יתייחס גם לסוגיה של ועדת החריגים שאתם מביאים להם את הנתונים.
דוד אמסלם: אני אסכם את זה, דני, זה בסדר.
דניאל עטר: בסדר.
דניאל עטר: אני אומר: אני מאוד מאוד מייחס חשיבות לעניין הזה שזה יהיה חלק מההחלטה.
דניאל עטר: ואני חושב שצריך לכלול בתוך ההחלטה שאת כל ההטבות שניתנו לעוטף עזה, צריכים להתייחס בהתפתחות הטכנולוגית של ה"חמאס", לא שלנו.
דניאל עטר: וצריך להחיל אותה על כל המרחב, על כל היישובים של ראשי המועצות שנמצאים בעוטף כזה.
דוד אמסלם: תודה, דני.
דוד אמסלם: יש מישהו מראשי המועצה או מישהו, באמת רק משפט אחרון?
<תמיר עידן: מילה אחרונה.
דוד אמסלם: "אליך, חנוך".
<תמיר עידן: קודם כול, אהבתי את הגישה של להפסיק להסביר את הסיטואציה, להתחיל לפעול.
<תמיר עידן: כי להסביר סיטואציה זה מאוד נחמד, לשמוע פה למה אי-אפשר לעשות.
<תמיר עידן: אבל יש סוגיה נוספת של משרד הכלכלה, וחבל שהם לא כאן.
<תמיר עידן: אי-אפשר לעשות צמיחה דמוגרפית בלי מעונות יום.
<תמיר עידן: אי-אפשר לעשות.
דוד אמסלם: זה בהחלטות ממשלה?
<תמיר עידן: כתוב בפירוש להעדיף את עוטף עזה במתן - - -
דוד אמסלם: אסביר לך.
דוד אמסלם: אני חייב לסכם את הדיון.
<תמיר עידן: רק אגיד לך.
<תמיר עידן: מעון יום בעוטף עזה, בשדות נגב, נפסל במלחמה למרות שהוא היה ממוגן.
דוד אמסלם: שמע, תמיר.
<תמיר עידן: - - - אותו לפני חודש מכסף שלי, 4,000,000 שקל הלוואה.
דוד אמסלם: תמיר, יש לי רעיון.
דוד אמסלם: זה בסיכום שלי.
דוד אמסלם: תראה, הדיון צריך להסתיים עוד שתי דקות.
דוד אמסלם: לדבר על מעונות יום זה שעתיים.
דוד אמסלם: אז אני רוצה לסכם את העסק.
דוד אמסלם: קודם כול, לאה שעומדת לימיני פה היא מנהלת של הוועדה, אז היא המנהלת של כולנו.
דוד אמסלם: ואבקש ממנה קודם כול לקבוע לנו סיור לוועדה בעוטף עזה.
דניאל עטר: כל הכבוד, מצוין.
דוד אמסלם: נעשה את זה במושב אחרי הפגרה.
דוד אמסלם: עוד שלושה שבועות פה יוצאים לפגרה, חבר'ה.
דוד אמסלם: ושמה אנחנו באמת נקדיש לזה את כל הזמן שרוצים, נבוא ליום שלם.
דוד אמסלם: ואז נדבר על המעונות, ומה יש בתוך המעונות, ומה שאתה לא רוצה.
דוד אמסלם: עכשיו, לגבי הסיכום שאני רוצה בעצם לסכם בשלוש נקודות מרכזיות.
דוד אמסלם: קודם כול, אני באמת מודה לכם שבאתם לכאן.
דוד אמסלם: אני חושב שבאמת הייתם וגם היום נמצאים בסיטואציה שאין טעם להרחיב עליה, אתם מבינים, אנחנו מחזקים את ידכם בעניין הזה, את התושבים.
דוד אמסלם: אני גם עוקב אחריהם בטלוויזיה, גם אחרי האמהות והמשפחות והילדים והפחדים וכו'.
דוד אמסלם: ובאמת אנחנו כאן בשבילכם גם בכל נושא, גם אם לא דיברנו עליו, גם אם אנחנו לא יודעים אותו.
דוד אמסלם: תרגישו חופשי להתקשר אלי, לדני, ומה שנוכל לעשות באמת ננסה לקדם את הדברים.
דוד אמסלם: עכשיו, לגבי הסיכום האופרטיבי.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי קודם, קודם כול, אנחנו מבקשים, זה לפרוטוקול, הוועדה מבקשת לקבל ממשרד רוה"מ את כל ההתייחסות שלהם לגבי החלטת הממשלה האמורה לגבי הנושא של העוטף – מה בוצע, מה לא בוצע ולמה.
דוד אמסלם: זה אחת.
דוד אמסלם: שתיים, אנחנו מבקשים לקבל מוועדת החריגים – מי זאת יושבת-ראש ועדת החריגים, החשבת הכללית?
<יוסי עדס: זה סגן החשבת הכללית.
<אסנת קמחי: אבי גבאי.
דוד אמסלם: הוא יושב פה?
<אסנת קמחי: לא.
דוד אמסלם: אנחנו מבקשים לקבל מאבי גבאי את הפרוטוקולים של ועדת החריגים מתחילת השנה – מה הוחלט, מה לא הוחלט, מדוע ולמה, ואיך זה קודם.
דוד אמסלם: גם מול המשרדים.
דוד אמסלם: נושא שלישי שאנחנו מבקשים, נכתוב מכתב - - -
דניאל עטר: אולי כדאי להוסיף גם מתי יבוצע.
דוד אמסלם: לא, קודם כול מה בוצע, מה לא בוצע.
דוד אמסלם: מתי יבוצע זה הנושא של משרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: לגבי הנושא של משרד האוצר – שר האוצר אני מבין שצריך לקבל או לפחות להנחות את הרשויות, יש פה איזושהי בעיה שבאמת אני לא יודע איך לא נתנו עליה את הדעת.
דוד אמסלם: הרי המועצה זה מועצה אחת, ויש בסביבה יישובים, שחלקם נמצאים בקו, חלקם בחוץ, בוודאי.
דוד אמסלם: אז עכשיו אי-אפשר לבוא עם מטר, ראש המועצה, ולהגיד: רק שנייה, אתה פה מקבל ככה, אתה שני מטר שמה לא.
דוד אמסלם: הוא עובד באופן הוליסטי, כל המועצה שלו.
דוד אמסלם: אז פה אני מבקש שבאמת נוציא את המכתב לשר האוצר – אני מניח שהוא צריך לקבל את ההחלטה, נכון?
דוד אמסלם: – כדי שהוא יקבל החלטה בעניין הזה, ושנסביר לו.
דוד אמסלם: בעצם המלצת הוועדה זה לכלול מועצה אחת קומפלט, בלי כל החיתוכים האלה, שהם גם לא סבירים מבחינת ראש המועצה, הוא גם לא יודע מה לעשות.
אלון שוסטר: יש סעיף בהחלטה 2017, אפשר למצוא אותו ולהסתמך עליו.
דוד אמסלם: אה, יופי, מצוין.
דוד אמסלם: אז בוא נציין את זה באמת.
<תמיר עידן: הסעיף אצל דני, נתתי לו את זה עכשיו.
דוד אמסלם: לא, אתה צריך לתת ללאה.
דוד אמסלם: אבל אני שמח שאתם מעשירים אותנו בעניין.
דניאל עטר: היחידה פה שמעלי זו לאה.
דוד אמסלם: אני מסכים.
דוד אמסלם: אלה בעצם לדעתי הדברים ה"מג'וריים" שאנחנו רוצים לקבל.
דוד אמסלם: נעבור בסיור.
דוד אמסלם: דרך אגב, כל מה שביקשתי, אני חושב שתוך שלושה שבועות מהיום עד סוף הפגרה נבקש לקבל את החומרים.
דוד אמסלם: גם נעביר לכם אותם בסיור.
דוד אמסלם: רבותי, תודה רבה באמת וניפגש אצלכם.
דוד אמסלם: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הדיון.
דוד אמסלם: הנושא הראשון – הקמת ועדת משנה לבחינת בעיית העובדים הזרים.
דוד אמסלם: אני מבקש לאישור הוועדה את הקמת ועדת המשנה, יושב הראש שלה – חבר הכנסת דניאל עטר, חברי הוועדה המוצעים הם חברי הכנסת רוברט אילטוב, בצלאל סמוטריץ', בני בגין, אורי מקלב ויואב בן צור.
דוד אמסלם: הוועדה, בעיקרון תעסוק בכל נושא העובדים הזרים, אני רוצה לסייג רק שני נושאים שנרצה לדון עליהם בכל המליאה- נושא המסתננים, בגלל הרגישות, ונושא העובדים הזרים בענף הבניה כי את זה שר האוצר ביקש ממני להוביל, בוועדה, רק בקטע הראשוני, ואחר כך נעביר את זה לוועדה עצמה.
דוד אמסלם: שאר הנושאים - - -
<לירון אדלר מינקה: הנושאים שקשורים לנושא העובדים הזרים שהם בסמכויות ועדת הפנים.
דוד אמסלם: אני משוכנע, חבר הכנסת עטר, שתעשו עבודה מעולה.
<קריאה: יש לו הרבה דיונים בדרך.
דוד אמסלם: אני אקרא את מה שכתבו לי כאן היועצים המשפטיים: ועדת המשנה תעסוק בסוגיית העובדים הזרים ביראל, בכל העניינים שהם בסמכות ועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין זה, לרבות – בחינת התופעה, התופעה הרחבה וההיקף של העובדים הזרים בישראל והשפעתה של שוק העבודה בישראל, פיקוח על העסקת עובדים זרים, בחינת החלטות הממשלה ביחס להעסקת עובדים זרים, בחינת עבודת רשות האוכלוסין וההגירה בעניין הזה, בעיות הקשורות להיתרי העסקה של עובדים זרים, בחינה וטיפול ביציאתם של עובדים זרים מישראל עם תום תקופת שהייתם החוקית.
דוד אמסלם: ועדת המשנה לא תעסוק בסוגיית המסתננים ובסוגיית המחסור בעובדים זרים בבנייה, בנושא זה תטפל מליאת הוועדה.
דוד אמסלם: אני מבקש להביא את זה לאישור, מי בעד?
דוד אמסלם: בעד – רוב
דוד אמסלם: נמנעים –אין
דוד אמסלם: הקמת הוועדה אושרה.
דניאל עטר: קודם כל אני מודה ליושב ראש על האמון, על ההצעה.
דניאל עטר: אני חושב שגם חברי הוועדה הם אנשים שראוי וטוב שהם הביעו את הסמכתם להיות חלק מהוועדה הזו, זו ועדה מאד מאד חשובה.
דניאל עטר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות למרכז מחקר ומידע של הכנסת שכבר הבוקר הניח מסמך מאד מפורט על כל ההיסטוריה של הנושא הזה, ודאי נלמד אותו בימים הקרובים, אני וחברי הוועדה, ונוכל לטפל בזה כפי שהגדרת, תחת אותן סמכויות במסגרת של עבודת הוועדה.
דניאל עטר: אני חושב שהנושא הזה של עובדים זרים הוא נושא מאד חשוב, מאד קשור לחברה הישראלית, למאפייניה, לדמוקרטיה הישראלית, לאופן שבו אנחנו מתייחסים לעובדים זרים שבאים לעבוד במדינה שלנו, ואני חושב שזה בהחלט נושא ראוי, ונעשה הכל כדי שעבודת הוועדה תכבד את ועדת הפנים ואת הפעילות שלנו, תודה.
דוד אמסלם: תודה רבה, ובהצלחה, רבותי.
דוד אמסלם: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.
דוד אמסלם: אני רוצה להודיע לחברים, אנחנו קיבלנו מכתב מחבר הכנסת מיקי זוהר שמבקש לקיים רביזיה על החלטות הוועדה בסעיפים 1 עד 6 להצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר, כלומר גם מיקי הגיש רביזיות על כל הסעיפים.
דוד אמסלם: נתחיל בדיון.
דוד אמסלם: בבקשה, חבר הכנסת אוסאמה.
אוסאמה סעדי: אני אתן לחברי דב חנין, לנמק.
דוד אמסלם: חבר הכנסת חנין, קח לך שלוש דקות לנמק.
דוד אמסלם: אתה צריך יותר?
דב חנין: חמש דקות.
דוד אמסלם: חמש דקות.
דוד אמסלם: אני אוחז ממך אדם הגון.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך – אני משתדל לחלק את העסק בצורה הגונה.
דוד אמסלם: כשאסמן לך שסיימת את זמן הדיבור, אני מבקש.
דוד אמסלם: אני לא אוהב את הסיפור של לגנוב עוד דקה.
דב חנין: לא, חמש דקות.
דב חנין: תודה, אדוני היושב-ראש, עמיתיי חברי הכנסת.
דב חנין: אנחנו מגיעים היום לסיום הדיון בחוק, שאם אנחנו נבחן אותו בצורה אמתית ואובייקטיבית, נראה באופן אמתי שהוא לא מייצר שום תועלת, אבל הוא עלול בהחלט לייצר הרבה מאוד נזקים, ואני מציע לכל אחד מחברי הכנסת – אעמוד במסגרת הזמן ולא אפרט את כל המנגנונים, אבל אומר ברמה המעשית: אנחנו נמצאים היום במציאות שבה לאורך שנים, למרבית השמחה, אנשים במדינת ישראל בבתי הסוהר לא מתים בשביתות רעב.
דב חנין: איך זה קורה – זה קורה בגלל תבונה של רופאים, זה קורה בגלל יחסי אמון בין שובתי רעב לבין רופאים, זה קורה בגלל גמישות מסוימת בשירות בתי הסוהר, זה קורה בגלל יכולת לקבל החלטות לפי נסיבות ונתונים משתנים.
דב חנין: החוק הזה נכנס לתוך המציאות המורכבת הזאת, שבה עם כל הקשיים וכל הכאבים וכל הבעיות שקיימות, אנשים לא מתים.
דב חנין: הוא נכנס לתוך המציאות הזאת ברגל גסה, שובר את כל האיזונים הקיימים, וייצר אך ורק נזקים.
דב חנין: הנזק העיקרי שהחוק הזה ייצור, אדוני היושב-ראש, הוא סכנה לחיים של האסירים, כי הזנה בכפייה היא לא רק עינוי אלא היא גם דבר מאוד מסוכן – גם בהיבט הרפואי המיידי, ההשלכות של הזנה בכפייה על בריאותו וחייו של אדם, והיא מסוכנת לא פחות בדינמיקה הכללית שהיא מייצרת במשולש היחסים שבין אסיר, בית הסוהר והרופא.
דב חנין: כאשר המערכת הזאת, המשולש הזה, שיודע היום לפעול באופן שאינו מסכן את חייהם ובריאותם של האסירים, כאשר המשולש הזה יישבר, התוצאה תהיה לא רק עינויים של אסירים אלא גם סכנה לחייהם.
דב חנין: אני אמרתי, אדוני היושב-ראש, שלפי הערכתי, ואני אומר את זה לפרוטוקול של הדיון הזה, הזנה בכפייה של אסירים תיחשב בעתיד הקרוב כעבירה לפי הדין הבין-לאומי הפלילי, ואם אני צודק בהערכה הזאת, הדין הזה יחול לא רק על מי שמבצע בעצמו את העינויים, אלא גם על שופטים שייתנו את ההוראות האלה, וגם על מחוקקים, שמאפשרים את הפרוצדורה.
דוד אמסלם: אתה מדבר, בעתיד.
דב חנין: זה יקרה, כן.
דוד אמסלם: כשזה יקרה.
דב חנין: אני רוצה לעמוד במסגרת הזמנים.
דב חנין: אני יודע שאומרים לי: אבל האמריקאים מבצעים דברים כאלה בגואנטנמו.
דב חנין: אז קודם כל, האמריקאים מבצעים את זה בגואנטנמו, ולא על אדמת ארצות הברית.
דב חנין: אז אני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש – לא כל מה שמותר למעצמה האמריקאית, מותר למדינת ישראל.
דב חנין: וזה מה שיקרה בפועל.
דב חנין: להגיד לכם מתי זה יקרה - אם זה יקרה עוד חודש או חודשיים או שלושה או ארבעה – זה יקרה.
דב חנין: יקרה איזשהו אירוע של אסיר שיקרה לו איזה משהו, יגידו שזה בגלל החוק הזה, בגלל ההזנה בכפייה שהיתה – תיפתח חקירה, אנשים יעמדו לדין, ואנחנו נצטרך לקחת על עצמנו את האחריות, כי אנחנו בעצם אפשרנו את המהלך הזה.
דב חנין: מה אני מציע ברמה המעשית – יש הרבה ויכוחים לגבי החוק הזה, ואני יודע שבשעה המאוחרת הזאת של הלילה אנחנו לא נפתור את כל הוויכוחים.
דב חנין: אני חושב שחולייה אחת, שעליה דיברה גם חברת הכנסת גרמן וגם חברי כנסת נוספים, אם ייעשה בה שינוי, תייצר איזון יותר נכון וטוב בהצעת החוק, ואני מנצל את הדקה האחרונה שיש לי כדי לפנות פעם אחרונה, לנציגי המשרד לביטחון פנים, לנציגי הממשלה, משרד המשפטים ולמשרדים האחרים, לתקן את ההוראה כך שמבהירה שהרופא שאנחנו מדברים בו, שהוא חוליית המפתח שהחוק מדבר עליה, יהיה אך ורק רופא שהוא חבר בהסתדרות הרפואית.
דב חנין: כך אנחנו מכניסים לתוך החוק את נקודת האיזון, שאומרת שהרופא הזה מחויב לאתיקה המקובלת בעולם הרפואי, אתיקה שמקובלת בעולם הרפואי בישראל, שמקובלת בעולם הרפואי בעולם, וכך אנחנו מייצרים איזון שיאפשר לחוק הזה להיות קצת פחות פוגע.
דוד אמסלם: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.
דוד אמסלם: גם לך אנחנו מעניקים באהבה חמש דקות.
יעל גרמן: אני מודה לך על ארבע דקות.
יעל גרמן: יש פתגם מאוד ידוע: אם זה לא שבור – אל תתקן את זה.
יעל גרמן: יש לנו היום חוק זכויות החולה, שדן בדיוק בכל המצבים שעלולים לקרות לחולה, לחולה אנוש, לחולה שלא יכול לקבל טיפול, שכן יכול לקבל טיפול.
יעל גרמן: אין שום צורך בחוק הזה.
יעל גרמן: פשוט אין צורך.
יעל גרמן: כשאני הייתי שרת הבריאות, 200 אסירים שבתו.
יעל גרמן: התחילו 50, 60 עצורים, הצטרפו אליהם- - -
דוד אמסלם: הם לא שבתו כי את היית השרה.
יעל גרמן: יכול להיות שזו היתה אחת הסיבות – לא שאלתי אותם, למרות שעקבתי באופן אישי, אחד-אחד, מה היה מצבם.
יעל גרמן: אף לא אחד מהם נחקר.
יעל גרמן: בכולם הרופאים ידעו לטפל.
יעל גרמן: הרופאים יודעים בדרכם המאוד נבונה, לדבר ולשכנע את העצירים ואת האסירים איך באמת לקבל אותם אבות מזון ואותם מרכיבי מזון, כדי שהם לא יגיעו למצב קריטי.
יעל גרמן: החוק הזה יכניס את האסירים, את העצירים לאמביציה, יוכיח למדינה מי באמת פה יותר גיבור.
יעל גרמן: זה לא דבר שאנחנו רוצים.
יעל גרמן: החוק הזה יעמיד אותנו, את מדינת ישראל כמדינת קלון.
יעל גרמן: זהו אות קלון למדינת ישראל, שבספר החוקים שלה יהיה חוק שיושב-ראש הסתדרות הרופאים, אתה לא חושד בו, הוא לא קשור לאף ארגון טרור, הוא אפילו לא ערבי, הוא יהודי, עולה מרוסיה, יש לו כל הזכויות, אדם משכיל וטוב, אומר לנו: זהו עינוי.
יעל גרמן: כל הרופאים בכל העולם רואים את זה כעינוי.
יעל גרמן: למה אנחנו מתעקשים, להיכנס לתוך מיטה חולה?
יעל גרמן: למה אנחנו מבקשים לתקן דבר שאינו מקולקל?
יעל גרמן: למה אנחנו מבקשים להביא על עצמנו שוב ביקורת עולמית?
יעל גרמן: חסר לנו?
יעל גרמן: אנחנו במצב כל כך טוב שאנחנו צריכים עוד ביקורת מוצדקת או לא מוצדקת?
יעל גרמן: החוק הזה הוא לא טוב, ואסור שהוא יבוא בכלל לספר החוקים של מדינת ישראל.
זוהיר בהלול: אולי אני אפילו לא אממש את חמש הדקות.
זוהיר בהלול: החוק הזה יוצר עימות עם הרופאים, יוצר עימות עם זכות יסוד של האדם, הוא יוצר עימות עם חירותו של האדם על גופו, הוא יוצר עימות עם זכות המחאה האלמנטרית.
זוהיר בהלול: הוא יוצר עימות עם הנאורות, כי בישראל - במה היא נתלית?
זוהיר בהלול: באילן גבוה לכאורה, עם ארצות הברית בגואנטנמו, כמו שאמר ידידי דב חנין, ולא משנה אם גואנטנמו מחוץ לתחומי ארצות הברית או בתוך ארצות הברית - הבעיה היא יותר חמורה.
זוהיר בהלול: יש בישראל, אדוני היושב-ראש, חוקקו שני חוקי יסוד ב-1992, שאחד מהם הוא כבוד האדם וחירותו.
זוהיר בהלול: מהי חירות, אם לא חירות על גופו של האדם ועל החלטותיו?
זוהיר בהלול: כאן באמת יש התנגשות בלתי-מובנת בעליל.
זוהיר בהלול: למה לא מזינים בכוח או בכפייה אנשים פרטיים ששובתים רעב?
זוהיר בהלול: מדוע מתעללים פעמיים באסירים או בעצירים?
זוהיר בהלול: הרי אסיר גם אם חטא, הוא נמצא בבית סוהר, אז הוא נמצא בהתעללות לפחות עם אלה מרצון או עם אלה שלא מרצון, אבל הוא נמצא בבית סוהר, ותוקעים לו את הזונדה בכפייה בניגוד לרצונו.
זוהיר בהלול: יש שבועת רופא, היא מופרת באופן אנוש, ויש כאן כפייה על רופאים, לעשות את תפקידם בניגוד גמור- - -
זאב בנימין בגין: לא, אין.
זאב בנימין בגין: על-פי החוק הוא לא חייב.
זאב בנימין בגין: לא כופים על הרופא.
זאב בנימין בגין: אפשר לומר הרבה דברים, אבל זה לא.
זוהיר בהלול: מר בגין, בתי הסוהר ימצאו רופאים שיאלצו בעל-כורחם לעשות את עבודתם בניגוד גמור לשבועת הרופא- - -
יעל גרמן: או שיפטרו אותם.
זוהיר בהלול: או כמו שאת אומרת, או שיביאו רופאים שמועסקים על-ידי עובדי קבלן.
זוהיר בהלול: מה אנחנו יוצרים כאן?
זוהיר בהלול: יוצרים חוק שנוגד- - -
דוד אמסלם: חברים, דנו בעסק הזה מכל הזוויות, קיבלתם גם את התשובה של עו"ד ניזרי בעניין, אבל בואו נתקדם.
זוהיר בהלול: אני מסיים ואומר – אני שומע השכם והערב, שהצבא הישראלי הוא המוסרי ביותר בעולם, מדינת ישראל היא המוסרית ביותר בעולם, ואם אנחנו מתייפייפים במוסריות של מדינת ישראל, איפה המוסר בכפייה זדונית, פוגענית, פולשנית, חודרנית שכזו?
דוד אמסלם: חבר הכנסת טאלב אבו עראר, בבקשה, שתי דקות.
טלב אבו עראר: אדוני היושב-ראש, אדבר בסך הכול שתי דקות, כי דיברנו הרבה.
טלב אבו עראר: כל הדיונים האלה והדברים שדיברנו – כנראה שאנחנו מדברים לא מול יושב-ראש הוועדה אלא מול ממשלה אטומה, שלא מבינה מה אנחנו טוענים.
טלב אבו עראר: יש פתגם בערבית, שאומרים - בורחים ממלך המוות למלך המוות.
דוד אמסלם: מן הפח אל הפחת, אצלנו אומרים.
טלב אבו עראר: כאן הכוונה לכאורה, הדאגה לביטחון המדינה.
טלב אבו עראר: אם העצור הזה ימות כשהוא שובת רעב, זה מסכן את ביטחון המדינה.
טלב אבו עראר: ואם באמת תוך כדי הזנה בכפייה הוא ימות, גם אנחנו בבעיה, גם המדינה בבעיה.
טלב אבו עראר: לכן קחו את זה בחשבון.
טלב אבו עראר: האמת, שאם המטרה האמתית, לא השקרית, סליחה על הביטוי, היא הצלת חיים, הרי יש הרבה פלסטינים שמדינת ישראל צריכה לדאוג לחייהם, להציל את חייהם.
טלב אבו עראר: גם בתורה אומרים, שמי שמציל אדם – בכל הדתות כך כתוב.
טלב אבו עראר: אבל כאן במדינה הזו כאילו אומרים לעולם שאנחנו באים להציל חיים של עצור כדי לברוח מאחריות, שהעצור הזה עצור ללא שום הצדקה.
טלב אבו עראר: הרי עצור, מה הוא אומר?
טלב אבו עראר: אם אתם לא רוצים שהוא ישבות רעב, אומר לכם: מכובדיי, קחו אותי לבית המשפט.
טלב אבו עראר: למה אתם עושים לעצמכם חיים קשים?
דוד אמסלם: אוסאמה, דקה.
אוסאמה סעדי: אני פניתי היום לכבוד השר לביטחון פנים בנוכחות היועץ המשפטי יואל.
אוסאמה סעדי: היתה לנו פגישה, הרשימה המשותפת עם השר לביטחון הפנים עם הצוות הבכיר של המשרד בעניין האלימות במגזר הערבי ותופעת הנשק הלא חוקי.
אוסאמה סעדי: אנחנו פנינו אליו בכל לשון של בקשה, שישקול לדחות את ההצבעות בקריאה שנייה ושלישית במליאה למושב הבא, ולא לסיים את זה היום.
אוסאמה סעדי: היום, חבריי חברי הכנסת, בסך הכול יש שני אסירים בלבד שהם שובתי רעב, פחות מ-25 יום.
אוסאמה סעדי: זה כל מה שיש היום.
אוסאמה סעדי: השב"ס מטפל בעניין הזה.
אוסאמה סעדי: אין שום דבר אקוטי, אין שום דבר דחוף.
דוד אמסלם: אם השר יחליט לדחות את זה, והממשלה, אנחנו לא מתנגד.
אוסאמה סעדי: כמובן.
אוסאמה סעדי: לכן אני פונה, אדוני.
אוסאמה סעדי: הרי יש חוק זכויות החולה.
אוסאמה סעדי: גם חאדר עדנאן, גם בשביתה הראשונה שנמשכה, חבר הכנסת בני בגין, 66 יום, וגם בשביתה השנייה, שנמשכה 55 יום, אפילו לא היה צורך אדוני להגיע למצב של לבדוק אפשרות – אז מה הדחיפות לסיים?
מכלוף מיקי זוהר: חבריי חברי הכנסת, אדוני היושב-ראש, על-מנת לנמק הרביזיות שלי, אני מניח שהמטרה העיקרית היא, כדי לסיים את התהליך מהר, כי כל דקה שאנחנו מתעכבים פה, יש אסירים רעבים.
מכלוף מיקי זוהר: זה הכול.
יעל גרמן: לא הבנתי, וגם חברתי כאן לא הבינה, ואנשים מתביישים.
דוד אמסלם: אסביר לך את זה אחרי ההצבעה.
יעל גרמן: אני מבקשת לדעת לפני ההצבעה.
יעל גרמן: באמת אני רוצה להבין.
דוד אמסלם: נסביר לך אחרי ההצבעה.
דוד אמסלם: אחרי זה אבקש ממיקי זוהר שיסביר לך באופן פרטי.
דוד אמסלם: אני הבנתי למה הוא התכוון.
דוד אמסלם: יש פה נושא קטן שאבקש שהיועצת המשפטית תתייחס אליו.
דוד אמסלם: נביא את העסק להצבעה בקומפלט.
מירי פרנקל-שור: אנחנו מגיעים לסעיף יד(ג), אני רוצה להתייחס למסומן בצהוב, עמ' 4.
מירי פרנקל-שור: אני רוצה להסביר, מאיפה הוא נולד.
מירי פרנקל-שור: החלק שאושר הוא עד סוף פסקה (2): או לשמיעת האסיר או בא כוחו.
מירי פרנקל-שור: העלה סוגיה משרד המשפטים, ואתן למשרד המשפטים להסביר מה הסוגיה.
דוד אמסלם: בקצרה, שתי דקות.
דוד אמסלם: אני רוצה להביא את העסק להצבעה.
<ליאנה מגד: בקצרה.
<ליאנה מגד: בעקבות ההערות שעלו כאן – נדמה לי של חברת הכנסת גרמן בדיון הקודם - לגבי הסיפא של סעיף יד(ג), שלכאורה מאפשר מצב שבו בשל מצב רפואי מאוד-מאוד דחוף, יתקיים דיון אף ללא שמיעת האסיר או בא כוחו.
<ליאנה מגד: עלו כאן שאלות לגבי העניין הזה.
<ליאנה מגד: אנחנו רצינו להבהיר: אנחנו הצענו בהצעת החוק הממשלתית, וזה עדיין נמצא בנוסח, שיש זכות ייצוג לכל אסיר בהליך הזה.
<ליאנה מגד: אנחנו רצינו להבהיר בנוסח, שגם במצב רפואי מאוד-מאוד דחוף מטעמים יוצאי דופן ורפואיים הנובעים ממצבו הרפואי של האסיר, אם בית המשפט לא יוכל להמתין ויצטרך לקיים דיון דחוף, עדיין בכל מקרה הוא יפנה לסניגור של האסיר, שזו דרך המלך.
<ליאנה מגד: לכן מה שכרגע מופיע בסעיף, אומר שבית המשפט יוכל לקיים את הדיון במקרה כה דחוף, אם אין לו זמן להמתין לחוות דעת אתית או לשמיעת האסיר או בא כוחו, ובלבד כי בית המשפט שוכנע כי נעשה ניסיון ממשי, ליצור קשר עם בא כוחו של האסיר.
<ליאנה מגד: הדבר הזה לא היה בנוסח הקודם.
<ליאנה מגד: לכאורה בנוסח הקודם ניתן היה לקיים את אותו דיון דחוף גם ללא יצירת קשר עם הסניגור.
<ליאנה מגד: זה היה נראה לנו דבר, שלאור ההערות שעלו כאן, נכון לעגן אותו בנוסח לאור זכות הייצוג שקבענו ממילא.
יעל גרמן: השאלה, אם בכלל צריך לתת אפשרות לבית משפט לקיים את הדיון הזה ללא בא כוחו.
דוד אמסלם: אני מבקש - בזה דנו כבר יומיים.
זאב בנימין בגין: מבחינת העברית, יש משמעות משפטית לניסיון ממשי?
זאב בנימין בגין: אין מילה פחות בלתי-אלגנטית?
דוד אמסלם: זה מינוח משפטי.
מירי פרנקל-שור: רבותיי, אני מבקש להביא את הנושא להצבעה.
מירי פרנקל-שור: לגבי סעיף 1, מי בעד הרביזיה – ירים את ידו.
מירי פרנקל-שור: מי נגד הרביזיה?
מירי פרנקל-שור: הצבעה בעד הרביזיה – 6 נגד- 7 הרביזיה לא נתקבלה.
דוד אמסלם: הרביזיה לא התקבלה.
דוד אמסלם: סעיף 2.
דוד אמסלם: מי בעד הרביזיה?
דוד אמסלם: מי נגד הרביזיה?
דוד אמסלם: הצבעה בעד הרביזיה – 6 נגד- 7 הרביזיה לא נתקבלה.
דוד אמסלם: סעיף 3.
דוד אמסלם: סעיף 4.
דוד אמסלם: סעיף 5.
דוד אמסלם: עכשיו אנחנו מקבלים את הרביזיה, אבל נכלול את התיקון, ואז נצביע שוב על הסעיף.
דוד אמסלם: כולנו בעד הרביזיה הזאת, ונצביע על הסעיף כפי שהופיע כאן.
דוד אמסלם: הצבעה בעד הרביזיה – פה אחד הרביזיה נתקבלה.
דוד אמסלם: היועץ המשפטי יקריא לנו את הפסקה שעליה עשינו את השינוי ברביזיה הזאת, בבקשה.
עידו בן-יצחק: סעיף יד(ג) יהיה כך: החלטת בית המשפט בבקשת היתר לטיפול רפואי תינתן לאחר שקיבל את חוות דעתה של ועדת האתיקה כאמור בסעיף 19יג(ג) ושמע את האסיר, ככל שהדבר אפשרי בהתחשב במצבו הרפואי, או את בא כוחו, אלא אם כן התקיים אחד מאלה: (1) בית המשפט סבר כי בנסיבות העניין אין מקום להיענות לבקשת ההיתר לטיפול רפואי; (2) בית המשפט סבר כי מטעמים רפואיים דחופים ויוצאי דופן הנובעים ממצבו הרפואי של האסיר בלבד לא ניתן להמתין לקבלת חוות הדעת או לשמיעת האסיר או בא כוחו, והתוספת - ובלבד שבית המשפט שוכנע כי נעשה ניסיון ממשי ליצור קשר עם בא כוחו של האסיר.
דוד אמסלם: על סעיף 5 כולו, תיקנו את הסעיף לפי מה שאתם מבקשים.
דוד אמסלם: מי בעד סעיף 5?
דוד אמסלם: הצבעה בעד סעיף 5 – 7 נגד – 6 סעיף 5 נתקבל.
דוד אמסלם: הסעיף התקבל.
דוד אמסלם: רביזיה לסעיף 6.
דוד אמסלם: מי בעד הרביזיה לסעיף 6? מי נגד?
דוד אמסלם: מבחינתנו, סיימנו את הפרק שלנו בזה.
דוד אמסלם: מעלים את זה לקריאה שנייה ושלישית.
דוד אמסלם: תודה רבה, הישיבה נעולה.
דוד אמסלם: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת הפנים והגנת הסביבה בסוגית הצורך בתכנון תחבורתי הולם בפ"ת לאור תנופת הבנייה ופינוי מחנה סירקין.
דוד אמסלם: מי שהגיש את הדיון המהיר הזה הוא חבר הכנסת עומר בר לב.
דוד אמסלם: אנחנו ניתן לו את הכבוד להציג בכמה מילים את הנושא, אחרי זה נעבור לחברים האחרים בעמותות, נשמע את משרד הפנים ונסכם.
עמר בר-לב: בוקר טוב.
עמר בר-לב: תודה רבה על הדיון.
עמר בר-לב: אני לא הכרתי את הבעיה הספציפית שקיימת ומתפתחת בפתח תקווה.
עמר בר-לב: פנה אלי משה פישר לפני מספר שבועות, אולי כמה חודשים, תיאר בפני את הבעיה.
עמר בר-לב: נפגשתי גם עם ראש עיריית פתח תקווה, ברוורמן.
עמר בר-לב: הבנתי ממנו שאכן בעיה קיימת, בעיה שעדיין לא ניתן לה פתרון.
עמר בר-לב: לא ברור אם יהיה פתרון, איך יהיה פתרון.