GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: לכן אני חושב ואני מבקש בשם הוועדה ממינהל התכנון, היות שאנחנו עובדים מולכם, המינהל לאיכות הסביבה, אבל בעיקר מינהל התכנון בגלל שאתם הפיבוט התכנוני פה בעניין, אני מבקש לעשות פאוזה ולעצור, לעשות דיון פנימי אצלכם, מקצועי, לא בפני ועדת ערר.
דוד אמסלם: חלק מהאנשים שיושבים בוועדת ערר לא מבינים את הנושאים כמעט, הם לא אנשי מקצוע.
דוד אמסלם: את חלקם אני יודע איך מינו, אני מכיר אותם.
דוד אמסלם: תזמנו תושבים, תשמעו אותם, באמת תשמעו אותם עם לב פתוח, אל תהיו מבוצרים בעמדתכם, 'היות שהחלטנו', אז באה ועדה ואמרה לנו 'בואו נעשה', אז נעשה עוד סיבוב, נסמן וי ונחזור.
דוד אמסלם: אני מציע שתשמעו אותם באמת בלב פתוח ואם הם צודקים, אני חש פה מצוקה, אל תפחדו גם לשנות את עמדתכם בעניין.
דוד אמסלם: זה מה שאני מבקש שתעשו, תבחנו את כל החלופות, תבקשו תסקירים גם.
דוד אמסלם: דרך אגב, בדרך כלל כשאתה בודק תסקיר באירוע מהסוג הזה, אם אני בודק, אני מזמין, אני אתן לכם סתם דוגמה, פה בכנסת עשינו דיון לפני כחודש על נושא תאגידי המים ותעריפי המים, זו ממשלה, זה לא יזם פרטי, ממשלה, עם נתונים פה.
דוד אמסלם: ואנחנו בכנסת, אני מבקש נתונים חיצוניים שלי, בגלל שאני רוצה לבדוק את הנתונים שלהם.
דוד אמסלם: הרי אם אני אסתמך על הנתונים שלו, מה שאני עושה, אני לוקח את זה, לוקח את זה, מרכז, משדך ומתקדם, אבל אני הרבה פעמים רוצה, ואני אומר לכם מניסיון שלי, תבדקו את הנתונים עם גורם אובייקטיבי, שזה אתם, ואם אתם לא מבינים תיקחו בצד יועץ שלכם שמדבר אליכם, ואז אתם מקבלים חוות דעת באמת הרבה יותר אובייקטיבית ולעניין.
דוד אמסלם: אז אני מבקש שמינהל התכנון יוביל את הסיפור הזה וידווח לנו.
דוד אמסלם: קחו לכם חודשיים בסיפור, דווחו לכם מה עשיתם מול התושבים ומה ההחלטה שלכם.
דוד אמסלם: תודה רבה, רבותיי, אני מקווה שבזה עשינו את הדיון.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים בסוגיית בעיית הפיקוח על הבטיחות בעסקים והסדרת מעמדם התכנוני והמשפטי של אולמות וגני אירועים בישראל.
דוד אמסלם: בדרך כלל, הדיונים מתנהלים אצלנו בצורה הבאה: בדרך כלל, אני נותן לייעוץ המשפטי לתת את הסטטוס המשפטי בעניין, חברי הכנסת ואחרי זה החברים.
דוד אמסלם: אני מבקש שהחברים לא יתייחסו לנושאים הספציפיים שלהם ברמה הפרטנית אלא באופן כללי.
דוד אמסלם: יש לנו גם מצגת שהכין יהודה מהתאחדות בעלי האולמות אבל קודם כל, בואו נתחיל עם תומר.
<תומר רוזנר: בוקר טוב אדוני.
<תומר רוזנר: אני מבין שהדיון הזה התכנס בעקבות האירועים האחרונים שהיו בנושא באחד מאולמות האירועים אבל היושב ראש ביקש שאני אתייחס באופן כללי לשני ההיבטים כפי שהוא ציין – טיפול בנושא הבטיחות והנושא של המצב התכנוני.
<תומר רוזנר: אני אפתח בנושא הבטיחות: נושא הבטיחות – חוק רישוי עסקים מגדיר כאחת ממטרות הרישוי של בתי עסק מסוגים שונים.
<תומר רוזנר: דאגה לבטיחות הבאים בשערי בית העסק.
<תומר רוזנר: אני מדגיש שהחוק לא מבחין בין באים בשערי בית העסק שהם עובדי בית העסק לבין באים בשערי בית העסק שהם אורחיו, לקוחותיו או אחרים.
<תומר רוזנר: במהלך השנים התפתחה מחלוקת לא פשוטה בין הרגולטורים השונים, הגופים המאסדרים השונים המטפלים בנושא.
<תומר רוזנר: היום משרד הכלכלה, מה שהיה בעבר משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה או משרד התעשייה והמסחר או משרד העבודה והרווחה, תבחרו, החליט משום מה שהבאים בבית העסק אינם אלא העובדים בו, והם לא מטפלים בבאים בשערי בית העסק שאינם עובדים.
<תומר רוזנר: לא מטפלים ולא בודקים את בטיחותם ולכן, נוצר מצב שבו נושא הבטיחות נותר לא מטופל.
<תומר רוזנר: מה שקורה בפועל, שמשטרת ישראל, במסגרת התנאים שלה לרישיון העסק, דורשת טיפול גם בנושא הבטיחות למרות שזה כאילו לא בסמכות שלה - -
דוד אמסלם: מה זאת אומרת הדרישות שלהם?
דוד אמסלם: הם החליטו ככה...
דוד אמסלם: נציב משנה כהן החליט?
<תומר רוזנר: אני מציע שהם ידברו בשם עצמם אבל במקרים רבים המשטרה מתנה את אישורה לבית העסק באישור בטיחות.
<תומר רוזנר: שאלת הסמכות לעשות את זה היא שאלה שיש בה ספק לפחות, אבל זה המצב שקורה בפועל.
<תומר רוזנר: יתרה מזאת, אומר לאדוני: כל הנושא של בטיחות, לא רק בטיחות בעסקים אלא בטיחות בכלל - טיפול בהסדרת בטיחותם של אנשים הוא נושא שאיננו מוסדר עד היום בצורה – כמעט ואין הסדרה של הנושא הזה.
<תומר רוזנר: אין הסדרה של המקצוע הזה, של יועץ בטיחות.
<תומר רוזנר: אין פיקוח על הנושא - -
דוד אמסלם: תומר, תחדד את זה.
דוד אמסלם: מה הכוונה?
דוד אמסלם: כשאורח בא לאולם - -
<תומר רוזנר: אני אחדד, תן לי.
<תומר רוזנר: - - מאז אסון ערד, בתחילת שנות ה-90, היה ברור לכולם שנושא הבטיחות הוא נושא פרוץ שאין בו שום הסדרה ולצערנו הרב, אנחנו חוזרים ונתקלים באירועי אסון, שאנחנו מגיעים לאותה המסקנה שנושא הבטיחות לא טופל בהם כראוי.
<תומר רוזנר: מאסון ערד, כמו שאמרתי, ועד קריסת התאורה בהר הרצל ועד האירוע האחרון שהיה ביבנה.
<תומר רוזנר: אין פיקוח כל שהוא על הנושא של ייעוץ בטיחות.
<תומר רוזנר: אני יכול להכריז על עצמי כיועץ בטיחות, אף אחד לא יכול להגיד לי שאני לא יועץ בטיחות.
<תומר רוזנר: אני יכול לחתום שהבניין הזה בטיחותי, ואף אחד לא יכול להגיד לי שזה לא נכון.
<תומר רוזנר: אין הסדרה של הנושא.
<תומר רוזנר: לפני כשנה, בשנה האחרונה, משרד הכלכלה עשה שני מהלכים בנושא הזה והם: פרסום תסקיר חוק בנושא של יועצי בטיחות או הסדרת הבטיחות, והצעת חוק שהיא טיפה יותר מתקדמת כרגע, בנושא של תיקון לפקודת הבטיחות בעבודה, שעוסקת גם היא בהיבטים מסוימים של בטיחות.
<תומר רוזנר: אני מציע שנבקש מנציגיהם להרחיב בנושא.
<תומר רוזנר: יחד עם זאת, הנושא עדין לא מוסדר בצורה כל שהיא.
<תומר רוזנר: יש לנו, כפי שאמרתי, את ההסדר בחוק רישוי עסקים, שמשום מה משרד הכלכלה מתנער ממנו, ויש לנו הסדר מיושן בחוק שנקרא: חוק הבטיחות במקומות ציבוריים משנת 1962, שאמור היה לטפל בעיקר בנושא של אירועים רבי-משתתפים, אירועים המוניים, בין אם הם אירועים במקומות קבועים ובין אם במקומות משתנים, אבל החוק הזה הוא חוק יחסית מיושן, שלא מתאים לתקופתנו, וגם בו היה ראוי שהממשלה תיזום טיפול.
דוד אמסלם: איזה חוק זה אמרת?
<תומר רוזנר: חוק הבטיחות במקומות ציבוריים משנת 1962.
דוד אמסלם: שם מוגדר מה זה בטיחות או גם שם לא?
<תומר רוזנר: ההגדרות שם מאד מיושנות.
<תומר רוזנר: ההסדרים מאד ארכאיים, ובעצם זה לא כלי אפקטיבי והוא לא נותן מענה לבעיות הבטיחות שאנחנו נתקלים בהן היום, לא בעסקים ולא באירועים המוניים.
<תומר רוזנר: לגבי הנושא של התכנון – הוועדה הזאת קיימה מספר לא מבוטל של דיונים בכנסת הקודמת בנושא של אולמות האירועים, והתברר שחלק גדול מהבעיה בכך שחלק גדול מאולמות האירועים אינם נמצאים במצב תכנוני נאות.
<תומר רוזנר: כיון שאין הסדרה כוללת של הנושא, הם נאלצים לפעול במקומות – אם הם פועלים כדין, הם פועלים באמצעות היתר לשימוש חורג ומבנים שהם מבני תעשייה או מבני מסחר.
<תומר רוזנר: לעומת זאת, יש גם מצבים של גני אירועים שעשו דין לעצמם ופועלים בשטחים חקלאיים, איפה שאסור להם לפעול.
<תומר רוזנר: הבעיה היא שיש מצד אחד היעדר הסדרה של הנושא ומצד שני, בעיה קשה של אי כיבוד החוק על ידי בעלים של אולמות אירועים, שעושים דין לעצמם ומשתלטים על שטחים חקלאיים.
<תומר רוזנר: משרד הפנים מפרסם באתר שלו רשימה לא קצרה, אני חייב לומר, של גני אירועים שפועלים שלא כדין, בלא היתרים.
<תומר רוזנר: אגב, כשאין היתר בנייה, מן הסתם גם אין רישיון עסק.
<תומר רוזנר: אז אנחנו גם לא יכולים לדעת אם נושא הבטיחות מטופל כראוי.
<תומר רוזנר: במקרה האחרון שנדון, רק לצורך הבהרת התמונה – היה היתר בנייה ולא היה רישיון עסק מסיבה שלא קשורה לנושא הבטיחות אלא מסיבה אחרת, שלא קשורה לנושא.
<תומר רוזנר: עוד דבר אחד: באחד מהדיונים האחרונים של הוועדה בכנסת הקודמת, התחייב מינהל התכנון להמציא לוועדה מסמך מדיניות שבו תפורט המדיניות של משרד הפנים, היום משרד האוצר, בכל הנוגע לתכנון אולמות אירועים.
<תומר רוזנר: לצערי הרב, מסמך כזה לא הגיע לשולחנה של הוועדה.
דוד אמסלם: תודה רבה תומר.
דוד אמסלם: אני מחלק את הדיון לשני חלקים: אחד זה הנושא הבטיחותי, ואחד זה נושא הרישוי, שלא קשור לבטיחות.
דוד אמסלם: גם הניסיון שלי וגם מה שמונח בפני, ועוד מעט יהודה יעשה לנו מצגת קטנה בנושא – יש בערך כ-700 אולמות וגני אירועים במדינת ישראל, חצי מהם כמעט ללא רישיון.
דוד אמסלם: לדעתי, בירושלים כמעט 90% ללא רישיון.
דוד אמסלם: אני לא יודע אם יש אולם בעיר הזאת שמתנהל ללא רישיון הרבה מאד שנים - -
רוברט אילטוב: ארנונה גובים מהם?
דוד אמסלם: אין קשר בין הרישיון לבין הארנונה.
דוד אמסלם: אם יש לך חריגת בנייה, אתה משלם ארנונה.
דוד אמסלם: - -
רוברט אילטוב: אם יהיה חוק שמי שאין לו רישיון לא ישלם ארנונה - -
דוד אמסלם: אז הם ירוצו, נכון.
דוד אמסלם: - - אז לכן, הייתי מבקש, יהודה, תיתן לנו איזו מצגת קצרה ואחרי זה, חברי הכנסת.
דוד אמסלם: בבקשה יהודה.
<יהודה כהן: התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים.
<יהודה כהן: אודות ההתאחדות – התאחדות בעלי אולמות וגני אירועים הנה הגוף היציג והחתום על הסכם עבודה קיבוצי שעליו חל צו הרחבה.
<יהודה כהן: בישראל קיימים כיום כ-700 אולמות וגני אירועים, מקצרין בצפון ועד אילת בדרום.
<יהודה כהן: בישראל מתקיימים היום כ-140,000 אירועים בשנה ובהם בריתות, בר-מצוות, אירוסין, חתונות ואירועים אחרים שונים.
<יהודה כהן: באולמות – פוקדים את האולמות כ-42,000,000 אורחים בשנה, במהלך השנה.
<יהודה כהן: הכוח הכלכלי - -
יואל חסון: 80% מהמבקרים זה אנחנו, חברי הכנסת.
<יהודה כהן: - - ענף אולמות האירועים מוערך במחזור שנתי של כ-14 מיליארד שקל, לא כולל ענפים נספחים כגון מוסיקה, צילום, עיצוב, ביגוד, הגברת תאורה ועוד, שזה גם מוסיף לחוזק הכלכלי.
<יהודה כהן: באולמות מועסקים כ-65,000 בעלי מקצועות שונים בהם - -
דוד אמסלם: יהודה, עזוב נתונים.
דוד אמסלם: בא לעניין.
<יהודה כהן: - - התמודדות וקשיים בענף – חוק תכנון ובנייה, שימושים חורגים ואופק תכנוני לענף.
<יהודה כהן: אלה דברים שיש לנו בעיה אתם, עליהם ירחיב היושב ראש בדברים האלה אבל כנקודות ובעיות.
<יהודה כהן: אי אכיפה של הוראות צו רישוי עסקים נגד עסקים העורכים אירועים.
<יהודה כהן: קיום אירועים במסעדות, מוזיאונים, בתי כנסת שלא קיבלו היתר בכלל, וזה גורם – או אי הצבת דרישות זהות מהעסקים שפועלים בנושא.
<יהודה כהן: הדבר האחרון, הבעיה – חיובי הארנונה המוטלים.
<יהודה כהן: היטלי הארנונה המוטלים על אולמות וגני אירועים הינם בלתי סבירים ומהווים נטל כלכלי גבוה ביותר - -
דוד אמסלם: עזוב, יש דיון אחר בשבוע הבא על הארנונה.
<יהודה כהן: לאן אנו שואפים?
<יהודה כהן: הסדרת המעמד התכנוני, פיקוח על בטיחות.
דוד אמסלם: חבר הכנסת דניאל עטר, בבקשה.
דניאל עטר: אדוני היושב ראש, אני מוצא את עצמי כמעט בכל דיון על הצפת הנושא והבאתו לדיון.
דניאל עטר: אני חושב שגם הנושא הזה, הגיע הזמן שתהיה התייחסות קצת יותר רצינית לסוגיה הזאת של גני האירועים, אולמות אירועים, כולל ההערות הקצרות ששמענו במהלך המצגת הזריזה הזאת.
דניאל עטר: אני חושב שהנושא של הסדרת החוקיות – מי שמכיר את כל התהליך יודע שזה גיהינום.
דניאל עטר: לעבור תהליך של מרגע שאתה רוצה להפוך מבנה או להקים מבנה כדי לקבל את כל הרישיונות, וזה לא מלמד על סדר במערכת.
דניאל עטר: זה מלמד על חוסר סדר.
דניאל עטר: כמעט איש הישר בעיניו יעשה.
דניאל עטר: כל פקיד שאתה מגיע אליו הופך להיות בעל הבית של החיים שלך ואז, מה קורה?
דניאל עטר: אנחנו מקדשים את הבירוקרטיה על חשבון מה שאנחנו צריכים לעשות באמת.
דניאל עטר: כלומר, במקום שנדאג לבטיחות, אנחנו דואגים לרישיון עסק.
דניאל עטר: אם נצליח לקבל את הרישיון עסק, אז לא חשוב אם ייפול קיר על ראשם של האנשים, העיקר יש לנו את רישיון העסק.
דניאל עטר: איבדנו פרופורציות.
דניאל עטר: איבדנו סדר בכלל, ואני חושב שיהודה, שהציג את המצגת, ההערה שלו בסיום דבריו על הסדרה של אופק תכנוני, זה בדיוק השולחן להגיש את הדרישה הזאת משרד הפנים, לתחם אותם בזמן, להסדיר בעל הבית אחד.
דניאל עטר: טופס הטיולים הזה הוא אין סופי.
דניאל עטר: הוא עשרות אנשים שאתה צריך להתרוצץ מאחד לשני, ואני לא רוצה לומר מה קורה בדרך או מה יכול לקרות בדרך.
דניאל עטר: כשאתה רוצה לזרז תהליכים, מה אתה עשה ואיך אתה עושה, ואנחנו לא צריכים להגיע למצב שרק כשיש אסון, אנחנו נזעקים כולנו.
דניאל עטר: גם בדיון הקודם למדנו מזה, שכשהיה אסון כולם נזעקו ופתאום זרקו את המשפחות האלה, תסלח לי על הביטוי, לפינת רחוב תרתי משמע, והשאירו אותם ככה במשך שנה וחצי.
דניאל עטר: אני חושב שאם אתה תיקח על עצמך, כמו שלקחת דברים אחרים על עצמך, לקיים כאן דיון כולל שמעביר את האחריות לגורם אחד שהוא משרד הפנים והרשויות במקרה הזה, נסדיר את העניין הזה אחת ולתמיד.
דניאל עטר: מספיק שנקרא את הנתונים האלה: 42,000,000 מבקרים בשנה, ואני מניח שזה לא כולל את כל אלה שלא פועלים במסגרת מה שמוגדר תחת הכותרת של גני ואולמות אירועים.
דניאל עטר: - -
דוד אמסלם: ספרת גם אותנו - - -
דניאל עטר: באותה הזדמנות אולי נסדיר שאסור לנו להיות שם, אז נרוויח מזה.
דוד אמסלם: בבקשה תומר.
<תומר רוזנר: בהערה לחבר הכנסת עטר, אני רק רוצה להסב את תשומת לבכם:
<תומר רוזנר: הכנסת העבירה לפני כארבע שנים רפורמה כללית בנושא של רישוי עסקים.
<תומר רוזנר: אחת המטרות המרכזיות היתה להגיע למצב שבו יהיה מפרט אחיד, שכל אחד ידע מה הוא צריך לעשות ולא יצטרך להיות תלוי בחסדיו של פקיד זה או אחר.
<תומר רוזנר: אחד החסמים, לא היחיד אני חייב לומר אבל אחד החסמים המרכזיים בנושא הזה הוא הסדרת נושא הבטיחות, שמונע הוצאת מפרטים אחידים כי כל אחד מטיל את האחריות על האחר.
<תומר רוזנר: המשטרה מטילה את האחריות על התמ"ת או על משרד הכלכלה והפוך.
דניאל עטר: אני יודע.
דניאל עטר: בדיוק לזה התכוונתי ואני לא רוצה לחזור אל ההערה שלך, שהיתה נכונה, שכמעט כל אחד יכול להכריז על עצמו כעל יועץ בטיחות, ומרגע שהוא שם את החותמת נגמר הסיפור.
דוד אמסלם: אני מניח שגם בעולם, כשהתחילו הבניינים להיבנות בהתחלה, כל אחד היה גם יועץ בטיחות של עצמו אבל היום יש תקנים וזה בסדר.
דוד אמסלם: חבר הכנסת רוברט אליטוב, בבקשה.
רוברט אילטוב: תודה רבה אדוני היושב ראש.
רוברט אילטוב: תראה, אנחנו נלחמים בוועדות שונות על כל הסוגיה של שימור מפעלים ומקומות עבודה – מדובר פה, ואני באופן אישי גם טיפלתי במפעל "פיניציה" של כ-300 עובדים כדי לשמר את המפעל, ושתהיה פרנסה לאנשים.
רוברט אילטוב: מדובר פה על קרוב ל-70,000 עובדים שעובדים במערכת באופן ישיר.
רוברט אילטוב: בממוצע, 100 עובדים באולם אירועים פחות או יותר, זה הממוצע של כמות העובדים שמתפרנסים מאולם אירועים אחד.
רוברט אילטוב: אני כבר לא מדבר על המעגל השני והשלישי של עורכי-דין ורואי-חשבון וספקים למיניהם.
רוברט אילטוב: מדובר על תעשייה אדירה.
רוברט אילטוב: חשוב לציין שאין אולם אירועים או גן אירועים שקם בלי הסכמה, אם זה פורמאלית או אם זה בשקט, של הרשויות המקומיות.
רוברט אילטוב: מה גם, הם יודעים באופן ברור לחלוטין שמקימים גן אירועים כי הם יודעים לגבות ארנונה.
רוברט אילטוב: כלומר, מי שצריך לספק את השירות למתן רישיונות, לתכנון המועצות, העיריות – הם בעצם לא נותנים את השירות המינימאלי.
רוברט אילטוב: גם משרד הפנים, הרי כל הארנונה וכל הסוגיות של מיסוי, הם תחת משרד הפנים.
רוברט אילטוב: הכל ידוע.
רוברט אילטוב: הסוגיה הזאת נמשכת כבר שנים.
רוברט אילטוב: אני זוכר שהייתי חבר כנסת צעיר, לפני תשע שנים, והעליתי את הסוגיה הזאת פה, בכנסת.
רוברט אילטוב: שום דבר לא השתנה, לא סוגיות הבטיחות, לא תכנון, לא פתרונות לבעיה הזאת.
רוברט אילטוב: הורסים אולמות.
רוברט אילטוב: היזמים באים ושמים כסף, הרבה מאד כסף, בהסכמה של הרשויות, משקיעים שנה, שנתיים, שלוש ועובדים.
רוברט אילטוב: אחר כך, באים עם הבולדוזרים ומורידים את הכל.
רוברט אילטוב: זה לא יתכן.
רוברט אילטוב: אנחנו צריכים לקבוע כללים, והמטרה של הוועדה, לדעתי, היא להגיע לאיזה שהוא פתרון של כללי משחק ברורים של חקיקה, של הסדרה של הנושא הזה, אחת ולתמיד.
דוד אמסלם: חבר הכנסת אבו מערוף, בבקשה.
עבדאללה אבו מערוף: כבוד היושב ראש, לכולם בוקר טוב.
עבדאללה אבו מערוף: העניין הוא קל וברור, אבל באמת העניין הבירוקרטי וכל הדברים קשורים אחר בשני – תכנון, בטיחות והיתר.
עבדאללה אבו מערוף: אי אפשר להפריד אותם אחד מהשני, אחר כך, אם יקרה משהו חס וחלילה, כמו למשל ב"וורסאי", יגידו שהאשם לא הבטיחות אלא מי שנתן היתר או להיפך, אשם המתכנן.
עבדאללה אבו מערוף: נכון שיש כאן פגם, לפי המצגת, בעניין השל התכנון וזאת הנקודה הראשונה שהרגולטור צריך למצוא לה את הפתרון המתאים, שהעניין של התכנון יהיה בסדר אבל עניין הפיקוח על הבטיחות ואחר כך ההיתר או להיפך.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, הדברים קשורים אחד לשני ואנחנו חייבים למצוא את המכניזם, הכלי הנכון, כדי למנוע אם יהיה משהו, מה שנקרא לעשות מניעה, שאם יקרה משהו אז לא נחפש אשמים ולא נדע מי אשם - מי שנתן היתר או מי שתכנן או מי שלא פיקח, לא עשה את הבטיחות.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, כל הדיונים קשורים אחד לשני ובאמת, זה נושא מאד חשוב שכבר תשע שנים או יותר הבעיה ישנה.
עבדאללה אבו מערוף: חוץ מזה, אני לא יודע איך המשטרה אכפה, והאחראי יקבל את מה שצריך, האשם.
עבדאללה אבו מערוף: לכן, אפילו אחרי שיש עניין של היתר ובטיחות – ואם אין, כנראה שהאכיפה לא לוקחת את התפקיד שלה בצורה הנכונה או בזמן הנכון.
עבדאללה אבו מערוף: הדברים, מה שאמרתי, שוב – אחד קשור לשני, זה מעגל סגור ולכן, צריכים למצוא את הרגולציה הנכונה לתאם בין שלושת הדברים.
דוד אמסלם: חבר הכנסת יואל חסון, בבקשה.
יואל חסון: אני חושב שהיחיד פה זה רוברט אילטוב ואני, שאנחנו בכנסת כאן משנת 2006.
יואל חסון: לראות את אותם אנשים, את אותם נושאים - -
דניאל עטר: אבל אתם הכי צעירים.
דניאל עטר: ..
יואל חסון: ראית מה זה?
יואל חסון: בכנסת הגיל הפוך, אתה נהיה צעיר יותר מיום ליום.
יואל חסון: תשאל את שמעון פרס, תראה איך זה עבד לו.
יואל חסון: אבל ברשותך, אני מדבר ברצינות: אני פשוט רואה פה את האנשים שהולכים להגיב.
יואל חסון: אני בטוח שאם אני אביא את הפרוטוקולים מ-2006, הם יגידו את אותו דבר.
יואל חסון: אנחנו נצטט מילה במילה.
יואל חסון: אני מצע לך, אדוני היושב ראש, שפשוט תביא את הפרוטוקולים, תקבל את אותה החלטה של מי שקיבל ב-2006 ונגמר הסיפור.
יואל חסון: וכל פעם יהיה פה אסון או אירוע, שיזכיר לכולנו שיש כאן אולמות אירועים שפועלים ללא רישוי וכל המשתמע מכך, ברוב הפעמים לא בגללם מכיוון שמדינת ישראל בכלל לא חושבת בתכנון, בהווייה, בהגדרה, שבכלל צריך אולמות אירועים פה.
יואל חסון: חושבים שאולי בכלל תרבותית לא צריך פה אולמות אירועים.
יואל חסון: לצורך העניין, אדוני, אני רוצה שתחשוב או תשער לעצמך שמדינת ישראל היתה מחליטה מחר בבוקר, אולי בעקבות הדיון הזה, לאכוף ממש ולסגור את כל אולמות האירועים שפועלים ללא רישיון.
יואל חסון: היתה קמה לך פה מחאה חברתית על עליית מחירי אולמות האירועים כי לא היו נשארים אולמות אירועים.
יואל חסון: היו כל כך מעט, שהם היו גובים מחיר כל כך יקר והיתה פה מהפכה.
יואל חסון: תאמין לי, זה היה מצליח בניגוד למהפכה הקודמת.
יואל חסון: אני באמת אומר לך, ומה שאני מציע בדיון הזה ואני מצטער, אני רץ בין שני דיונים - -
רוברט אילטוב: אנשי מרכז הליכוד היו הופכים את השלטון.
יואל חסון: - - היתה פה הפיכה, גם הציבור היה קם להכותנו.
יואל חסון: אבל באמת להצעה: אם אנחנו באמת רוצים לעשות משהו, כי חבל על הדיונים כי הם יגיעו לאותו דבר ותסלחו לי, שאני לא אשאר לשמוע את זה כי יש לי דיון מקדים וגם לא הייתי נשאר, בלי קשר - -
דוד אמסלם: תישאר, תישאר.
יואל חסון: ברצינות עכשיו: אני אומר לך, אדוני היושב ראש, אני רוצה להציע לך: קח את הנושא הזה כנושא של מעקב.
יואל חסון: יש נושאים מסוימים שאתה רוצה לקבוע שהם נושאים - -
דוד אמסלם: לא, אני אתן לך תשובה: - -
יואל חסון: יש לי הצעה מתקדמת.
דוד אמסלם: לא, אין פה קואליציה או אופוזיציה: בגדול, אמרתי באחד הדיונים שאני פה פקיד.
דוד אמסלם: ככה אני עובד 20 שנה.
דוד אמסלם: יש החלטה, מייצרים פגישה נוספת כדי לוודא שההחלטה בוצעה.
דוד אמסלם: לא עושים חשיבה מחדש מי אשם, מה אשם, למה אשם ומתקדמים.
דוד אמסלם: כל דיון אצלי, יש לו פולו-אפ.
דוד אמסלם: כל דיון, לא רק בזה.
יואל חסון: בסדר, אני חושב שיהיה קשה, אני גם הייתי יושב ראש ועדה בכנסת הזאת, ויהיה קשה לעמוד על כל דבר.
יואל חסון: צריך לבחור נושאים שעליהם צריך ללכת.
יואל חסון: לדעתי, זה נושא שצריך להקים בו שולחן עגול בין הכנסת לממשלה, ויש את הכלי הזה, עשינו אותו בוועדות שונות.
יואל חסון: לכפות על הממשלה, הרי הם לא מדברים אחד עם השני, לפעמים הם לא יודעים את מספר הפקס האחד של השני, אז עדין יש פקסים – אז אפילו שיהיה שם שולחן עגול ביניהם, לדבר ולהגיע לפתרונות כי אני אומר לך שמאסון לאסון יהיה פה עוד דיון ועוד דיון, והמצב רק יתדרדר ולא תהיה תוצאה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת רויטל סויד, בבקשה.
רויטל סויד: אני מברכת אותך, יושב ראש הוועדה, על הכינוס המאוד חשוב, וחבל שאנחנו מתכנסים בנסיבות שכאלה.
רויטל סויד: דיברו פה חבריי על חשיבות הנושא וגם על חשיבותם של גני האירועים ואני לא אחזור על הדברים.
רויטל סויד: אבל יכול להיות שאפשר כן לצאת היום עם איזו שהיא אמירה של הוועדה בכל מה שקשור לגני האירועים שכבר קיימים מכיוון שיש הרבה מאד גני אירועים שמתנהלים היום ללא רישיון.
רויטל סויד: הוועדה המחוזית, שאמורה לדון בעניינים, מתעכבת או מעכבת, כל אחד מסיבות אלו ואחרות.
רויטל סויד: המשמעות היא באמת אחת, ומי שיפגע מזה זה בעיקר הציבור.
רויטל סויד: הציבור והעובדים, מכיוון שהעובדים בגני האירועים האלה, זו כמות מאד גדולה של עובדים.
רויטל סויד: לרוב דווקא אנשים צעירים ודווקא לא כעבודה קבועה ודווקא כעבודה מזדמנת.
רויטל סויד: דבר שני, ציבור הצרכנים.
רויטל סויד: ברגע שיסגרו גני אירועים וברגע שיוטלו כל מיני דרישות שבעלי גני האירועים לא יוכלו לעמוד בהם, מי שיינזק מזה זה הציבור של אותם גני אירועים שכן יש להם רישיונות, יעלו את המחירים באופן מאד משמעותי.
רויטל סויד: לכן, האמירה שצריכה לצאת היום זה קודם כל שחייבים לעשות מעשה, להסדיר ממש כצו שעה, להסדיר את הרישוי או אי רישוי, גם זו החלטה, אבל לפחות להגיע לתשובות סופיות לגבי גני האירועים שכבר פועלים היום, ומכל מיני סיבות אלו ואחרות מתעכב הרישוי שלהם.
דוד אמסלם: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה.
רויטל סויד: אני מתנצלת שאני הולכת, יש הצבעה בוועדת חוקה, חוק ומשפט.
דוד אמסלם: אני רגיל לזה, בסוף אני תמיד נשאר לבד, זה בסדר.
רויטל סויד: ואז אתה מעביר את מה שאתה רוצה.
רויטל סויד: ..
חיים ילין: אני מתנצל על האיחור.
חיים ילין: תראו, דרך אגב, את הדיון הזה, ביקשתי שהוא יתקיים כדיון פתוח, ואני מאד שמח שזה הגיע אליך לוועדה.
חיים ילין: הבעיה היא קודם כל בעיה בירוקרטית במדינת ישראל, וזה לא מנוהל.
חיים ילין: חבר'ה, זה לא משנה איך אנחנו נסובב את זה – לא מנהלים את העסק הזה.
חיים ילין: אני כבר לא מדבר על היתר ואני לא מדבר על טופס 4, שעד שמישהו רואה את שני הטפסים האלה, הנשמה יוצאת.
חיים ילין: אין מוטיבציה לאף אחד לעשות.
חיים ילין: ואז זה כמו הדיור – בסוף, אתם יודעים, באים ונכנסים לבית בתי ההיתר, ותוך כדי עושים את ההיתר כי אין ברירה, כי שכר הדירה נגמר ואנחנו לא הולכים עם הילדים שלנו לחיות באוהל.
חיים ילין: אנחנו, על ידי הניהול הקלוקל שלנו, אנחנו נותנים לאנשים לבצע עבירות שאנחנו לא רוצים שהם יבצעו.
חיים ילין: ועדה מחוזית, כוועדה, נפגשת פעם בחודש ודנה בכל התב"עות וכל מה שצריך לדון במסגרת של המועצות והערים.
חיים ילין: כל עיר, יש לה את שלה.
חיים ילין: למה אני אומר?
חיים ילין: כי יושבים שם כל הנציגים של כל הרשויות.
חיים ילין: אם אנחנו נצליח, וזאת הצעתי, לפתח מנגנון שכולם יהיו במקום הזה, שמי שפותח עסק בא ויודע בדיוק מה הוא צריך לעשות, לא ללכת אחד אחד – בין משרד הבריאות לכבאות, מכבאות למשרד הזה – הסבב הזה, תדעו לכם – בבקו"ם, כשאתה מתגייס, זה לוקח בדיוק שעתיים ואתה מחויל.
חיים ילין: אז שיעשו אותו דבר.
חיים ילין: למה זה לא עובד פה?
חיים ילין: למה רק בצה"ל צריך לעבוד הגיוס הזה?
חיים ילין: בואו נגייס, ניקח את כל הרשויות ונשים אותם בשולחן אחד, ושם יינתן רישיון העסק.
חיים ילין: מה קורה?
חיים ילין: ראש עיר, ראש מועצה נורא רוצה לפתח את העיר.
חיים ילין: הוא לא רוצה להישאר מאחור.
חיים ילין: ואז הוא נותן, מה שנקרא, רישיון עסק זמני.
חיים ילין: אני גם עשיתי את הדברים האלה, אבל מה עשיתי?
חיים ילין: בלי כבאות ובלי משרד הבריאות לא נתתי לאף אחד.
חיים ילין: זאת אומרת, כראש רשות אתה לוקח איזה שהוא סיכון, איזה סף מינימום בשביל שהעסקים ימשיכו להתפתח אחרת, אתה הופך להיות מדבר.
חיים ילין: זה מה שצריך לשנות.
חיים ילין: צריך לשנות שכל הפרוצדורה הזאת תהיה קצרה.
חיים ילין: תוקם ועדה עניינית, שתספק את רישיונות העסק לכל עסק והתחום שלו.
חיים ילין: היא תתמקצע בזה, ואם אתה שואל אותי זו פריצת דרך.
חיים ילין: הנושא השני זה האכיפה.
חיים ילין: אנחנו בבעיה קשה מאד.
חיים ילין: עד שנותנים את רישיון העסק והתקנות השתנו – זאת אומרת, אם בכב"ה היה צריך נגיד 200,000 שקל והוא יודע שהוא סוגר עניין, היום הוא צריך את המיליון שקל.
חיים ילין: כי הוא צריך את הספרינקלרים ואין לו לחץ מים, ואם אין לו לחץ מים הוא צריך להביא משאבה ומאגר – זה לא עובד.
חיים ילין: זה בעצם לקחת ולא לעשות עסקים.
חיים ילין: לכן, הפיקוח הוא הנושא השני.
חיים ילין: לאט לאט אני רואה שמשטרת ישראל יורדת מהפיקוח ומעבירה את זה למשרד הכלכלה.
חיים ילין: כל האירועים היום זה משרד הכלכלה.
חיים ילין: כל הבטיחות זה משרד הכלכלה.
חיים ילין: אוקי, אני מבין, אבל זה לא עובד.
חיים ילין: זה פשוט לא עובד.
חיים ילין: משרד הכלכלה לא יכול לאכוף את כל הדברים האלה, אין לו מספיק כוח אדם וגם הוא בא לא בטוב.
חיים ילין: אם רוצים, בסוף צריך לחנך.
חיים ילין: אי אפשר כל הזמן בקנסות אבל בסדר, אם זאת הדרך, אין לי שום בעיה.
דוד אמסלם: חיים, תתחיל להתכנס.
חיים ילין: אמרתי – להקים את הוועדה הזאת, זה יפתור את הבעיות ושתהיה אכיפה נאותה.
דוד אמסלם: אני רוצה לעבור למשרדי הממשלה אבל לפני כן, הייתי מבקש לקבל מקארין טלמור.
דוד אמסלם: את, מבחינתנו, מינהל התכנון.
דוד אמסלם: אני אקריא לך סיכום מלפני שנה, רק תעני לי כן ולא ולמה: "לסיכום הדיון החליטה הוועדה כי - - ודרך אגב, זה מה-1.6.2014, בדיוק שנה.
דוד אמסלם: "בתחילת חודש נובמבר תציג מינהלת מינהל התכנון בפני ועדת הפנים את מסמך המדיניות אשר יסדיר את מעמדם של האולמות וגני האירועים".
דוד אמסלם: יש לכם מסמך כזה?
דוד אמסלם: מוכן?
<קארין טלמור: מוכן וגם נשלח להתאחדות.
דוד אמסלם: שניה, כתוב כאן: "תציג את המסמך בפני הוועדה".
<קארין טלמור: לא היתה כנסת.
<קריאה: זו היתה ועדה בין-משרדית - - -
<קארין טלמור: לא היו דיונים, אנחנו פה עכשיו.
דוד אמסלם: כתוב כאן:
דוד אמסלם: בפני ועדת הפנים.
דוד אמסלם: לוועדת הפנים יש כתובת, שם פרטי, שם משפחה של היושב ראש ולחברים.
<קארין טלמור: לקח לנו זמן להגבש - -
דוד אמסלם: שאלתי: זה היה לפני שנה - -
<קארין טלמור: העובדה היא שיש כרגע מסמך.
דוד אמסלם: כמו שאמרתי, יש סיכומים, עומדים בסיכומים.
דוד אמסלם: נניח ולא עומדים בסיכום, קצת לפני נובמבר כותבים מכתב: יצאתי לחופשה, לא הרגשתי טוב חודשיים ולא יכולתי להכין את המסמך, אני מבקשת דחיה לעוד חודשיים.
דוד אמסלם: זה לא תכנית כבקשתך.
דוד אמסלם: צריך להבין שיש פה ועדה, שנבחרי הציבור מנהלים אותה, והם מנחים אתכם בהתאם.
דוד אמסלם: אם אתם לא יכולים לעמוד ביעדים, תכתבו לפני כן, תבקשו אישור.
דוד אמסלם: זה לא יצאתם לחופשה.
דוד אמסלם: ואם לא הייתי מקדם את הדיון?
דוד אמסלם: אז הייתם באים עוד שלוש שנים?
<קארין טלמור: לא יצאנו לשום חופשה.
<קארין טלמור: אנחנו עובדים כמו שנים ואם לא בקצב הרבה יותר מואץ.
דוד אמסלם: קארין, תהיי צמודה למה שאני אומר.
דוד אמסלם: אני לא מקבל בשום פנים ואופן את ההחלטות העצמאיות שלכם בנושא, כשיש החלטת ועדה ויש סיכום שנשלח אליכם מראש.
דוד אמסלם: תקבלי את זה כנתון, כהנחת עבודה.
דוד אמסלם: כאן היתה צריכה לשבת בינת שוורץ ולהסביר לנו למה היא לא עמדה בסיכום הזה.
דוד אמסלם: ומי שלא עומד בסיכומים של הוועדה, אז יש דרכים אחרות לכפות עליו את הסיכומים.
דוד אמסלם: ואם הוא לא מתאים, יכול להיות שהוא לא צריך להיות בתפקיד שלו אבל יש סיכומים, כמו שיש סיכומי ממשלה ואמורים לעמוד בהם, יש סיכומי כנסת, יש חוקים, יש תקנות.
דוד אמסלם: לא כל פקיד קם ועושה מה שהוא רוצה, גם אם הוא צודק.
דוד אמסלם: גם אם הוא עבד קשה מאד ולא הלך הביתה בכלל ארבעה חודשים, אז שיואיל בטובו לשלוח מכתב ולהגיד: רבותי, היעד והזמנים שהצבתי מבחינתי קשים לי, אני מבקש דחייה.
דוד אמסלם: בסדר, אבל יש דיאלוג.