GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרדכי כהן: ככלל, לא יהיה מנוס, ושר הפנים הנוכחי הצהיר לגבי זה שלא יהיה מנוס מלבצע שינויים בתחום הארנונה, ואני מתחבר למה שחיים אמר קודם, אנחנו צריכים לגעת בעיוותים העיקריים.
<מרדכי כהן: העיוותים העיקריים זה ריבוי הסיווגים.
<מרדכי כהן: אתם יודעים שיש רשויות מקומיות שיש להן אלפי סיווגים?
<מרדכי כהן: לגעת בעולם הסיווגים שהוא מאוד פרוץ ולא מוסדר, לגעת בעולם התעריפים ובאמת לאפשר סוג של העלאה והפחתה ביחס למצבן של הרשויות המקומיות, לטפל בהיעדר שיטה אחידה.
<מרדכי כהן: ואחרי שאמרתי את כל זה וצריך להיכנס לעובי הקורה ולהגיע להסכמות ברפורמה או בשינויים משמעותיים בתחום הארנונה, צריך לזכור שזה לא יכול להיעשות באבחת חרב, כי כמו שאמרו קודם ראשי הרשויות, זה ייצור זעזוע דרמטי בשלטון המקומי.
<מרדכי כהן: זה שלתושב מסוים תהיה הפחתה, והוא יוכל ליהנות מזה, זה יכול ליצור זעזוע במקורות ההכנסה של הרשויות המקומיות וכולם ייפגעו.
<מרדכי כהן: צריך להיכנס למהלך מתואם, שייגע בעיוותים המרכזיים.
<מרדכי כהן: זה ייעשה בצורה מדורגת.
<מרדכי כהן: גם משרד האוצר יצטרך להבין שמהלך כזה, המשמעות שלו בתקופה מסוימת לשפות רשויות מקומיות שאצלן יהיה זעזוע ותהיה הקטנה בהכנסה.
<מרדכי כהן: מהלך מתואם כזה יוכל להביא בשורה, למנוע את העיוותים, את אי-הצדק.
<מרדכי כהן: המשל הטוב ביותר להסביר את העיוותים בארנונה זה תארו לעצמכם קרוון שנע ונד בין רשויות מקומיות, בכל רשות שהוא נוחת צו הארנונה יהיה אחר, התעריפים.
<מרדכי כהן: העיוותים בישראל הם בלתי נתפסים.
<מרדכי כהן: מילה אחת על הסיפור של מע"מ, ואני לא רוצה להקדים - - -
דניאל עטר: חבל שאתה מאריך.
דניאל עטר: נאמרו כאן, לפני שביקשת את רשות הדיבור, דברים שמחייבים התייחסות שלך.
דניאל עטר: למשל חיים ביבס דיבר על אותה אחידות, למשל שיהיה צו אחיד לכולם, שתהיה מדידה אחידה, חישוב אחיד ותעריף שונה.
<מרדכי כהן: אמרתי.
דניאל עטר: אתם צריכים לקבוע את המדיניות הברורה שלכם.
<מרדכי כהן: דני, אמרתי בצורה מפורשת.
<מרדכי כהן: כל מה שחיים הזכיר לפני רגע ברמת כותרות ולא היה ניתן לפרט, משרד הפנים תומך בשינויים בעיוותים היסודיים האלה.
דניאל עטר: וסל השירותים?
<מרדכי כהן: פתחתי ואמרתי שמשרד הפנים ישמח להיות שותף לקידום סל שירותים בסיסי וחיוני.
דניאל עטר: מה זה "יהיה שותף"?
דניאל עטר: אתם צריכים להוביל את זה.
<מרדכי כהן: ודאי, אני רק רוצה להסביר איפה ההתנגדות.
<מרדכי כהן: ההתנגדות היא לא במשרד הפנים.
<מרדכי כהן: מי שצריך להגיב להתנגדות העקרונית לסל שירותים זה משרד האוצר.
<מרדכי כהן: משרד הפנים מאוד בעד סל שירותים בסיסי, חיוני, שיגדיר מהם השירותים שניתנים לאזרח.
דניאל עטר: בוא נשמע רגע את - - -
<מרדכי כהן: אני רוצה ברשותך לומר משהו, שלא יובן משהו אחר.
<חיים ביבס: אם על הכול הסכמתם, תסכים גם על דבר נוסף, שגם את נושא הטייס האוטומטי תכניסו לאותה ועדה, כדי שנדון בזה כמו שצריך ולא בצורה פופוליסטית, על מנת שתסבירו לכולנו מאיפה מביאים את ה-50% עלייה בשכר שאתם רוצים.
<חיים ביבס: אנחנו לא נשלם את זה.
<חיים ביבס: המשמעות היא מיליונים שצריכים לבוא מארנונה, או שמקפיאים את זה ודנים בזה ב-2016, ואז קובעים.
<חיים ביבס: אם, ואתה יודע, כמו שאתם אומרים, להביא את זה מהאוצר, אהלן וסהלן, אנחנו האחרונים שנתנגד לקחת מהאוצר משהו שאני לא בטוח שיש להם.
<קריאה: לא לקחת, לקבל.
<מרדכי כהן: הטייס האוטומטי לא בוטל לרשויות המקומיות, אלא ניתנה אפשרות לרשות מקומית להגיש בקשה.
<בני ביטון: למה?
<בני ביטון: למה אחרי שעשינו - - -
<מרדכי כהן: זה שונה לגמרי.
<קריאה: ניתנת לך אפשרות להעלות שכר.
<חיים ביבס: דווקא ברשויות החלשות, שאתם רוצים להגן עליהן, שם אתם פוגעים.
<חיים ביבס: שם הכול פוליטיקה, אין שום דבר אחר.
<מרדכי כהן: לא, מכיוון שהעברה והתייעלות זה לא - - -
<חיים ביבס: מה שעשיתם, פגעתם בדיוק ברשויות החלשות.
דניאל עטר: נציג האוצר, בבקשה.
<אריאל יוצר: אני רכז פנים באגף תקציבים במשרד האוצר.
<אריאל יוצר: דבר אחד, רק לתקן, אין תכתיבים.
<אריאל יוצר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא גם עם משרד הפנים, גם עם השלטון המקומי, וגם החוק לא מאפשר להכתיב לשום צד את התנאים, אלא בסוף משתדלים להגיע לסוג של הסכמה.
<אריאל יוצר: דבר אחד.
<אריאל יוצר: דבר שני, לגבי שיעור העדכון שהתייחס אליו חיים והתייחס אליו מרדכי.
<אריאל יוצר: עמדת משרד האוצר היא שכל מהלך שיתבצע, דבר ראשון, צריך להיות אחיד, כי אחרת מה שיקרה, כאשר מאפשרים לרשות מסוימת לא להעלות את שיעור העדכון, רשויות חזקות שאולי שוקלות לא להחיל את שיעור העדכון, יצמצמו, למעשה יפחיתו ריאלית את התעריפים שלהן, בעוד רשויות חלשות לא יוכלו לעשות את זה, מה שיפתח פערים בין הרשויות ויהפוך דווקא את הרשויות החזקות לאטרקטיביות יותר בעולם התעריפים, בדיוק בכיוון הפוך שאליו היינו רוצים ללכת, שהוא צמצום הפערים.
<אריאל יוצר: לכן לפחות לעמדת משרד האוצר, העמדה המקצועית היא שכל מהלך, דבר אחד, ראוי שיהיה אחיד ולא דיפרנציאלי - - -
<ג'אבר חמוד: מה זה אחיד?
<ג'אבר חמוד: מטר בתל-אביב זה כמו מטר בחולתה?
<ג'אבר חמוד: תתנו לי להבין.
<אריאל יוצר: דקה, אני אסביר.
<עפר בן אליעזר: הוא מדבר על הטייס האוטומטי.
<ג'אבר חמוד: אני רוצה לשמוע ממנו.
<ג'אבר חמוד: יש לך כמה עוזרים פה?
<אריאל יוצר: לצערי.
<אריאל יוצר: דיברתי, כמו שציינו פה, על הטייס האוטומטי, מה שנקרא "שיעור העדכון".
<אריאל יוצר: ברגע ששיעור העדכון יעודכן או לא יעודכן באופן דיפרנציאלי, מה שיקרה זה בדיוק אותו פער שדיברתי עליו שייפתח, כאשר החזקים יוכלו לא לעדכן או ישקלו לא לעדכן, ולחלשים לא תהיה ברירה, אלא לעדכן.
<אריאל יוצר: לכן ייפתח פער ביניהם והרשויות החלשות יהיו דווקא פחות אטרקטיביות, הפוך ממה שאנחנו רוצים.
<אריאל יוצר: לכן כל מהלך אמור להיות, דבר אחד, גורף, ודבר שני, אני מסכים עם עמדת השלטון המקומי, שגם אם הוא נעשה, זה אמור להיעשות בתיאום, עם פרק זמן להיערכות ולא בצורה הזאת.
<אריאל יוצר: לגבי הגישה הכוללת של התפיסה בארנונה.
<אריאל יוצר: האמת, אני חושב שיש כאן הסכמה רחבה לגבי מהם הכשלים והבעיות במדיניות – חוסר ודאות, מערכת מסורבלת, פערים מאוד-מאוד גדולים בין רשויות מקומיות.
<אריאל יוצר: פשטות ומדיניות הארנונה הם לא דברים שהולכים ביחד, ולכן אני חושב שאכן צריכה להיות התייחסות לארנונה הממשלתית, וכן אני חושב שצריכה להיות אכן גישה או רפורמה כוללת, שבה אנחנו מייצרים סדר בעולם הזה, כאשר כמובן לעמדתנו, לשיטתנו, כמו שאמרתי בהתחלה, אי-אפשר להכתיב את המדיניות הזאת מלמעלה, יש שלטון מקומי שאמור בסוף לבצע אותה ולספק שירותים באמצעותה.
<אריאל יוצר: בסוף יש שלוש חלופות על השולחן, את שלושתן בחנו.
<אריאל יוצר: אני חייב להגיד שעוד אין לנו חלופה נבחרת ומועדפת.
<אריאל יוצר: האחת זה להמשיך עם השיטה המטרית הקיימת היום ולהסדיר את הכשלים בה.
<אריאל יוצר: השנייה, אכן זו אותה אופציה שהועלתה בטיוטת דוח ברזילי, והיא שיטת המע"מ, כאשר מבטלים למעשה את הארנונה.
<אריאל יוצר: השלישית זו שיטת שווי, שאומדים שווי של נכסים ומשם גוזרים שיעור מסוים של הארנונה.
<אריאל יוצר: בכל אחת מהחלופות יש לא מעט יתרונות ולא מעט חסרונות.
<אריאל יוצר: בסופו של דבר, לפחות לשיטתנו.
<אריאל יוצר: דבר אחד, מטרת הרפורמה היא לאפשר את עצמאות השלטון המקומי ולא להיפך.
<אריאל יוצר: דבר שני, כל שיטה שתיבחר, אמורה להיבחר לאור עניין של ישימות.
<אריאל יוצר: דיבר פה חבר הכנסת דוד ביטן על כמה מורכב אמור להיות מהלך כזה, ואת זה צריך להביא בחשבון כאשר מחליטים.
<אריאל יוצר: דבר שלישי, בסופו של דבר משהו שאני חושב שהוא מהותי, והוא בליבה של הרפורמה, ולא משנה באיזו חלופה נבחר.
<אריאל יוצר: המדיניות היום מנציחה פערים בין רשויות מקומיות בגלל ההטיה המובנית לכיוון העסקים - - -
דניאל עטר: האמת שלא היינו צריכים לתת לך את רשות הדיבור כדי לדעת שזה קיים, חשבתי לשמוע ממך גם כיוונים יותר לפתרונות.
<אריאל יוצר: אין לי, לצערי.
דניאל עטר: תן לי לומר לך משהו: אתם באוצר צריכים להבין שקבעתם כללים מסוימים, תבחנו אותם לאורך זמן.
דניאל עטר: למשל הייתי לוקח את הבתים הסוציואקונומיים והייתי בודק כמה זמן שוהה רשות בתוך בית סוציואקונומי, בעיקר הנמוך, האם היא התקדמה או לא התקדמה, ומה אתם צריכים לעשות, אתם ומשרד הפנים, כדי שהרשות תוכל להתפתח ולהתקדם, גם להתמודד עם אתגרי היומיום וגם להתפתח.
דניאל עטר: אם יש רשות שתקועה 15 שנה בבית 3, זה לא רלוונטי.
דניאל עטר: ואם סאג'ור, שנמצאת ליד כפר ורדים, אין לה אזור עדיפות לאומית א', ולכן אף אחד לא יבוא להשקיע שם, ואז מקורות ההכנסה שלו דלים והוא לא יכול לתת שירותים מינימליים, אז ברור לגמרי שזה יוצר פער.
דניאל עטר: את הפתרונות האלה אתם צריכים להביא.
דניאל עטר: יהודה, בבקשה.
<דורון יהודה: אני מארגון נכי הפוליו, פורום ארגוני הנכים.
<דורון יהודה: מה שקורה אצלנו, אצל ציבור הנכים, זה דבר איום ונורא.
<דורון יהודה: ניתנה אפשרות לרשויות המקומיות לתת הנחות.
<דורון יהודה: לא תקנה שקבעה מה כן ומה לא, אלא זאת אפשרות.
<דורון יהודה: ראש עיר אחד נותן לנכים על 100 מטר, אחד נותן על 80 מטר, אחד נותן על דירה מלאה.
<דורון יהודה: בזמנו סגרתי את ההסכם עם השר דרעי, שהיה שר הפנים, נתנו לעיוורים 90%, לנכים 100%, לאט-לאט זה ירד ל-80%.
<דורון יהודה: על מה אנחנו מדברים?
<דורון יהודה: אנחנו מדברים על נכים שמתקיימים מקצבה, קצבה שאני מתבייש להגיד.
<דורון יהודה: אם מישהו שמע פה, 2,500 שקל מקבל נכה, ומזה רוצים שהוא ישלם ארנונה.
<דורון יהודה: גם 20% הוא לא יכול לשלם, אין לו מה לאכול.
<אבנר עורקבי: גם נכי עבודה.
<דורון יהודה: תיכף אני אגע גם בנקודה הזאת.
<דורון יהודה: מה קורה?
<דורון יהודה: בא ראש עיר ואומר: לא, אין לי סמכות, אני יכול רק לתת 80%, או אני יכול לתת רק 70% או 40%.
<דורון יהודה: מדוע זה צריך להיות?
<דורון יהודה: צריך לבוא ולקבוע כלל שלגבי נכים צריכה להיות העדפה של מתן פטורים לנכים מתשלום ארנונה, כי אין להם יכולת לשלם.
<דורון יהודה: מה קורה בפועל?
<דורון יהודה: ראש עיר מפעיל הוצאה לפועל, מתחילים לשחק עם הנכים.
<דורון יהודה: אומרים לו: הבית שלך הוא לא שלך, יום אחד כשהילדים שלך יבואו למכור אותו, הם לא יוכלו למכור, זה יהיה של העירייה.
<דורון יהודה: כל מיני גזירות, כל מיני עיקולים ובלגן.
<דורון יהודה: לא מספיק שהחיים שלו בצרות בגלל הבעיות הרפואיות, מכבידים עליו בכל מיני משקלים נוספים.
<דורון יהודה: פה בבית הזה ישבנו הרבה פעמים ודיברנו על כך שנכים צריכים לצאת לעבודה.
<דורון יהודה: צריך לתת להם תמריץ.
<דורון יהודה: כאשר אתה בא ואומר לנכה "צא לעבודה", והוא רוצה לפתוח עסק, אתה לא מביא בחשבון שעסק לנכה זה לא כמו עסק לבריא.
<דורון יהודה: הרי כשאני הולך למשרד, אני צריך חדר פי שלושה יותר גדול מאדם רגיל, או אם אני פותח חנות, אני צריך לשים את המוצרים בגובה הידיים, אני לא יכול לשים אותם למעלה.
<דורון יהודה: זאת אומרת, ההשקעה שלי בשכירות או בקנייה ובהפעלה של המקום, באחזקה ובארנונה היא פי שלושה או פי ארבעה מאדם רגיל.
<דורון יהודה: מדוע לא יינתנו הנחות גם לעסקים?
<דורון יהודה: דבר נוסף.
<דורון יהודה: היום הנחה ניתנת רק לנכה ביטוח לאומי, צה"ל ופעולות איבה.
<דורון יהודה: שימו לב, צה"ל זה בחוק, פעולות איבה זה בחוק, ונכה זה בהסכם, אם רשות רוצה או לא רוצה.
<דורון יהודה: נכה עבודה למשל בדרגה של 100 פלוס, הם לא מקבלים כלום, הם לא זכאים.
<דורון יהודה: מדוע?
<דורון יהודה: הם אותם נכים, הם יושבים על אותו כיסא.
דניאל עטר: אני חושב שמלכתחילה זו היתה טעות לשלב את הדיון בצרכים של הנכים עם הדיון הכולל.
דניאל עטר: אני אמליץ ליושב-ראש הקבוע לקיים דיון ספציפי.
דניאל עטר: אני חושב שזו סוגיה בפני עצמה שראוי ונכון להתייחס אליה.
דניאל עטר: בסדר?
<דורון יהודה: מקובל.
דניאל עטר: בבקשה, חברת הכנסת בירן.
מיכל בירן: אני חייבת להודות שלא היה לי עיסוק רב שנים בארנונה והתגלגלתי לזה כמעט בטעות, כשבמה
מיכל בירן: לך הבחירות מצאתי את עצמי משובצת לפאנל בהוד השרון בנושא הארנונה, אתם בטח יודעים שבבחירות זה ארבעה פאנלים ביום, לרוב באותו שטנץ', ופתאום נקלעתי לדיון על הארנונה.
מיכל בירן: אין ספק, אני חושבת, שהדבר שעולה מרבים מהתושבים זה חוסר הלוגיקה.
מיכל בירן: זאת אומרת, אנשים צריכים כללים ברורים – יכול להיות שהם עדיין יתמרמרו, אבל מספרים על דברים שהם לא הגיוניים.
מיכל בירן: נגיד בהוד השרון, סיפרו לי שהדירה בבניין, הארנונה שלה עולה יותר מאשר של בית פרטי עם גדר, עם חצר, עם רמת חיים.
מיכל בירן: אמרתי להם, לבי לא ממש נקרע על מי שגר בבתים האלה, החדשים, וזה לא השכבות הכי-הכי חלשות, אבל חוסר הלוגיקה משגע אנשים, הוא חופר להם במוח, וצריך להסדיר את זה.
מיכל בירן: אני חושבת שזה עלה מכל הדברים.
מיכל בירן: אבל ליבת העניין, וזה נאמר על-ידי חלק מהאנשים, היא בסופו של דבר המשחק שבו המדינה מגלגלת אליכם עוד ועוד תפקודים של המדינה, ופה קשה לי עם ההיתממות.
מיכל בירן: חיים, אתה בחרת בבנימין נתניהו, בחוק ההסדרים הקודם הצבעתי נגד זה שלקחו לרשויות - - -
<חיים ביבס: לא נעים לי להגיד לך, גם בפעם הבאה אני אבחר בו.
מיכל בירן: חיים, תן לי לסיים את דברי.
<חיים ביבס: זה הדבר הכי טוב שיש פה בבניין הזה.
<חיים ביבס: לא ראיתי שמצאתם דבר יותר טוב.
דניאל עטר: הדבר הכי טוב שיש פה זה שהיושב-ראש חזר.
דוד אמסלם: עכשיו סדר, רבותי.
מיכל בירן: אני באמצע דברי.
מיכל בירן: בקיצור הצבעתי נגד זה שבחוק ההסדרים הקודם.
מיכל בירן: כמה זה היה?
מיכל בירן: 450 מיליון שהלוו מהרשויות המקומיות באיזה גלגול בתמורה לזה - - -
<עפר בן אליעזר: לא הלוו, קיבלו מענק.
מיכל בירן: היה להם איזה גלגול, שהם הרשו לכם בגלל זה לגבות קצת יותר.
מיכל בירן: אני לא אתפלא אם זה יגיע גם בחוק ההסדרים הבא.
מיכל בירן: ובסופו של דבר, מה שחיים ילין אמר זה נשמע מופרך בחדר הזה, שיוסיפו מיליארד שקלים לתקציב, נכון?
מיכל בירן: מדברים על זה עכשיו, זה נשמע מופרך מיליארד שקלים, נכון?
מיכל בירן: כאילו כמעט מחוץ לדיון.
מיכל בירן: אבל, חברים, אנחנו בזבזנו בשנה שעברה חודשיים וחצי בזמן הפגרה על דיונים על מע"מ אפס, כשאף אחד לא חשב שהולך להועיל בשום דבר לאזרחי מדינת ישראל, והתכוונו להוציא על זה 2.5 מיליארד שקלים בשנה.
מיכל בירן: אם היו מחליטים להוציא מיליארד, הרבה פחות מה-2.5 האלה, שבקפריזה של שר אוצר היו מוכנים לעשות, תחשבו שנייה על כל האזרחים שמתלוננים על יוקר המחיה, מה זה היה מאפשר לכם לעשות, איזה שירותים אנשים היו מקבלים.
מיכל בירן: כך שאני אומרת, מצד אחד, זה נראה מופרך, מצד שני, יושבים כאן לא מעט ראשי רשויות ששמו את ראש הממשלה במקומו.
מיכל בירן: עכשיו זה הזמן לבוא ולפרוע את ההבטחות שהבטיחו לכם על יוקר המחיה, כדי שאתם תוכלו לישון בשקט ולדעת שאתם עושים בשביל התושבים שלכם את כל מה שאפשר.
דוד אמסלם: רבותי, אני רואה את רשימת הדוברים, ואני מבין שגלשנו בזמנים.
דוד אמסלם: הייתי מבקש באמת התייחסות של שתיים-שלוש דקות, וכמו שפתחתי, לא לחזור על הדברים.
<אלי ברכה: מרכז המועצות האזוריות.
<אלי ברכה: הגיע הזמן.
<אלי ברכה: כבר שעתיים.
<אלי ברכה: זה לא שנייה.
דוד אמסלם: יש מים לידך.
דוד אמסלם: אתה יכול לשתות.
<אלי ברכה: אל תמליץ לי בבקשה.
דוד אמסלם: הלו?
<אלי ברכה: מרכז המועצות האזוריות, לא חוף השרון.
דוד אמסלם: אדוני, אני מנהל את הדיון.
דוד אמסלם: אם אני אחליט לתת לך את זכות הדיבור, אני אתן לך.
דוד אמסלם: אם לא, אז לא.
<אלי ברכה: תגיד לי שלא, ואני אקום ואלך.
דוד אמסלם: אדוני, מספיק.
דוד אמסלם: מספיק.
דוד אמסלם: דרך אגב, אם אתה רוצה ללכת, אתה יכול ללכת.
<אלי ברכה: אני יודע מה מותר לי לעשות.
דוד אמסלם: תכבד אותנו.
דוד אמסלם: אתה אורח שלנו.
דוד אמסלם: בבקשה, אלי ברכה.
<אלי ברכה: תודה רבה לך.
דוד אמסלם: זה אתה?
<אלי ברכה: היה שווה את הדיון.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה לא סגנון ראוי.
דוד אמסלם: גם אם אתה כועס, אתה אורח כאן.
<אלי ברכה: אני אורח שלך.
דוד אמסלם: יש פה עוד הרבה אורחים.
<אלי ברכה: אני יודע.
דוד אמסלם: אני מבקש ממך לדבר בנימוס - -
<אלי ברכה: אני מאוד מנומס.
דוד אמסלם: - - הסגנון שלך והמוזיקה שלך לא נעימים לי באוזן.
דוד אמסלם: תתקדם עכשיו.
<אלי ברכה: תודה על ההזדמנות, ואני לא אחזור.
<אלי ברכה: אני ראש מועצת חוף השרון, אבל נציג מרכז המועצות האזוריות.
<אלי ברכה: אני יודע שחוף השרון לא נופלת נכון כאן במגוון, ואני רוצה לומר כמה דברים, שאחד מהם אפילו יפתיע אתכם.
<אלי ברכה: אני לחלוטין משתתף עם השלטון המקומי בהערות של חיים, היושב-ראש, לגבי העיוותים, וצריך לסדר, הן בנושא ההנחות לכל מיני מגזרים, הן בנושא המדידות, שיטת המדידה וכן הלאה סיווגים.
<אלי ברכה: הקריטריונים לא ברורים לנו, אנחנו לא בדיוק יודעים איפה אנחנו חיים כראשי מועצות, קשה לנו עם העניין הזה.
<אלי ברכה: יותר מזה – נדמה לי שהעירו על זה – גם כשאנחנו באים להסדיר עיוותים אצלנו, לאוכלוסייה שלנו, עיוותים כלפי מעלה אפילו, אנחנו נפגשים באי-אפשר, לא ניתן, ואני לא מבין למה כאשר מנחים אותנו לעשות את זה.
<אלי ברכה: אנחנו בעד הברוטו-ברוטו כמובן, אבל הנושא שאני מתפלא שחברי פה לא הזכירו, אני חושב שזה מונע מהרבה וזה מחבר את הקצוות.
<אלי ברכה: איפה שאין פיתוח, אין היטל השבחה.
<אלי ברכה: ואיפה שאין היטל השבחה, אין סיכוי דרך הארנונה להדביק את בניית התשתיות שכל היישובים צריכים אותן.
<אלי ברכה: בשביל לייצר יישוב שהתושבים רואים שהוא יישוב קיים ומתקיים, והם דורכים על מדרכות ראויות ונמצאים בבתי ספר, זה לא יגיע דרך הארנונה.
<אלי ברכה: רבותי, אנחנו נגיע למצב שאנחנו מטילים עומס כזה על התושבים, שהתושבים ייאנקו ויהיו ממורמרים.
<אלי ברכה: זה חייב להגיע דרך היטלי ההשבחה, כשהרגל הזאת למעשה כרותה אצל מרבית היישובים.
<אלי ברכה: וזה אומר בחוף השרון, שלכאורה נתפסת כעשירה, וזה אומר גם ביישובים החלשים והחלשים יותר.
<אלי ברכה: היעדר היטל השבחה לא מאפשר לנו לייצב את הרשויות לרמה של תשתיות שאפשר לבנות בהן משהו, ולכן הפער למראית עין, וזה גם אמיתי.
<אלי ברכה: מה שהעין רואה ומה שהתושבים מרגישים, לא נוכל להדביק את זה.
<אלי ברכה: אני חושב שהדיון, אמרו את זה כאן, צריך להיות רחב יותר.
<אלי ברכה: הוא לא יכול להתעסק בברוטו-ברוטו.
<אלי ברכה: הוא צריך להיות רחב יותר, הוא צריך להתחיל ולטפל בכל המקורות הכספיים, למי שאין ארנונה מספיקה, להסדיר את זה, למי שצריך היטלי איזון, להסדיר את זה, למי שאין היטלי השבחה, הוא חייב לקבל את זה.
<אלי ברכה: יושב פה מולי מישהו מיישוב חלש יותר, לא תוכל בחיים לעשות מדרכה ולא תוכל בחיים לעשות בית ספר דרך הארנונה.
<אלי ברכה: תודה לכם.
דוד אמסלם: חבר הכנסת בגין, בבקשה.
דוד אמסלם: אתה רוצה לשאול שאלה?
זאב בנימין בגין: שאלה.
זאב בנימין בגין: כמו שאמרתי, אני עדיין תלמיד ועוד אהיה זמן רב.
זאב בנימין בגין: אדם בגילי צריך מדי כמה שבועות לערוך בוחן מציאות, ולכן אני שואל.
זאב בנימין בגין: מדובר על רפורמה, מדובר על צרכים רבים, מדובר על שאלות נכבדות, תלויות זו בזו, מהי הערכתכם בנוגע ללוח-זמנים לביצוע רפורמה כזאת?
<חיים ביבס: בין חמש שנים לעשר שנים.
זאב בנימין בגין: דוח ברזילי – עברו עשר שנים.
זאב בנימין בגין: כלומר, חיים לא היה.
זאב בנימין בגין: כמה אומר חיים?
<חיים ביבס: בין חמש שנים לעשר שנים במקרה הטוב.
זאב בנימין בגין: שנדע איפה אנחנו חיים, ולכן ייתכן – אני שוב שואל – האם אין צורך במהירות האפשרית להגדיר שלבי ביניים, לפרוס לפרוסות, קדימויות?
דוד אמסלם: צריך להתחיל.
זאב בנימין בגין: יש דברים אולי שקלים לפתרון, יבואו בקדימות, הדברים הכבדים יבואו רק בעוד שמונה שנים, אחרת נחזור לדיון הזה גם בעוד שנתיים וייתכן שגם בעוד חמש שנים, ולא יהיה מזור לבעיות הכבדות מאוד שהועלו כאן בדיון.
זאב בנימין בגין: תודה, אדוני.
דוד אמסלם: תודה, בני.
דוד אמסלם: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.
ישראל אייכלר: תודה, אדוני היושב-ראש, שנתת לי זכות דיבור.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה להאריך, אבל ראשי הערים בוודאי יודעים יותר טוב ממני שיש מושג שנקרא "שיטות מדידה", וזה הוזכר גם פה.
<חיים ביבס: דיברנו על זה.
ישראל אייכלר: אני רוצה להביע רק את דעתי הקצרה במשפט אחד.
ישראל אייכלר: זה פשוט לא הגון כלפי האזרח שהוא לא יודע מהי הארנונה שהוא צריך לשלם.
ישראל אייכלר: אם מדובר על אחידות, זה הסעיף הראשון.
ישראל אייכלר: קודם כול, שנדע.
דוד אמסלם: כיוונו לדעת גדולים.
ישראל אייכלר: ברוך השם.
ישראל אייכלר: "טרם יקראו ואני אענה".
ישראל אייכלר: יש עוד נושא, שנקרא "פיצול דירות".
ישראל אייכלר: אתמול בוועדת השרים לענייני חקיקה הועלתה ההצעה שלי לאפשר דירה שמעל 100 מטר, לתת 35 מטר שאדם יוכל, אדם מבוגר – לא משנה – להכניס זוגות או סטודנטים כדי להציף את השוק בדירות שכורות, ויורידו את המחירים של הדירות השכורות עוד לפני כל הרפורמות הגדולות שייקחו לפחות חמש שנים.
ישראל אייכלר: זו היתה הוראת שעה, עד שהממשלה תציף את השוק בדירות, לאפשר לכל אדם שיש לו יותר מ-100 מטר להכניס עוד מישהו באופן חוקי.
ישראל אייכלר: אגב, שר הפנים הקודם כבר עשה תקנה שמאפשרת את זה, אבל העירייה צריכה להחליט.
ישראל אייכלר: עד כמה שידוע לי, אם בכלל, כמעט אף עירייה לא אישרה כמעט לאף אחד - - -
<חיים ביבס: שום עירייה לא יכלה לעשות את זה, מסיבה אחת, תקן החניה במדינת ישראל קבוע, המשמעות שצריך להמציא חניה, ואם אי-אפשר להמציא חניה, אי-אפשר לפצל דירות.
<חיים ביבס: אף אחד לא מספר לכם את האמת.
ישראל אייכלר: חיים, אני מקבל את זה שיש תשתיות שמכבידות, אבל אני טוען כמו אריק שרון בשעתו, כשהגיעו מיליון עולים בתקופה קצרה, הוא ידע שאם מגיעים מיליון אנשים בבת אחת, יש הרבה עומס על התשתיות.
דוד אמסלם: אנחנו רוצים להתמקד בארנונה.
דוד אמסלם: יש הרבה נושאים בשלטון המקומי.
ישראל אייכלר: אני אגיד לך מה מצער אותי - - -
דוד אמסלם: שים לב, ככל שנתפזר, אנחנו לא - - -
ישראל אייכלר: אני לא מתפזר.
ישראל אייכלר: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה שתשים לב למה שקרה, שר האוצר כחלון, בעיקרון הוא הרי בעד לאפשר, כי יש עכשיו משבר דיור אדיר ויש בעיות של תשתיות.
ישראל אייכלר: גם כשהמשרד לאזרחים ותיקים אמר להכניס סטודנטים לבתי זקנים, גם זה מעמיס על תשתיות, גם מעונות סטודנטים עושים הכבדה על התשתיות, אבל יודעים שיש מצב שצריך לפתור.
ישראל אייכלר: מה שקרה, שאתמול בוועדת השרים שר האוצר אמר שהממשלה הולכת לעשות את זה, והיום בוועדת הדיור הממשלתית ידונו בזה, ובערב שמעתי שבלחץ ראשי הערים הוא חזר מזה, וזה אני חושב חמור מאוד.
ישראל אייכלר: זה לא עניין אישי, זה עניין ציבורי.
ישראל אייכלר: אני מבקש מראשי הערים להבין שהציבור לא יכול יותר לסבול את המצוקה, מה גם שקראתי אתמול בלילה שמעבירות בנייה, העיריות רואות בזה הכנסות של עשרות ומאות מיליונים בארץ, והן נהנות מעבירות בנייה.
ישראל אייכלר: אני רוצה שיתירו, כי הרי אנשים עושים את הפיצול, אלא מה, הם עושים את זה בעבירה.
ישראל אייכלר: אני רוצה, אדוני היושב-ראש, שוועדת הפנים תדון על זה, לעשות את זה בהיתר.
דוד אמסלם: בגדול, כמו שאמרתי, אם אתה רוצה לדבר אל ראשי הערים, אין בעיה, אבל אנחנו מדברים כרגע על הנושא של הארנונה בלבד.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להתפזר.
ישראל אייכלר: על ארנונה כבר הסכמתם למה שאמרתי לפני שבאתי.
דוד אמסלם: יפה, אז בוא נתקדם בדיון.
דוד אמסלם: חיים צורי, ראש עיריית קריית מוצקין.
<חיים צורי: אני ראש עיריית קריית מוצקין, על ידי נמצאות גם את קריית ים וקריית ביאליק.
דוד אמסלם: דבר גם בשמן.
<חיים צורי: גם בשמן.
<חיים צורי: קודם כול, אנחנו לא יודעים מי אנחנו.
<חיים צורי: אנחנו לא פריפריה, אנחנו לא דרום, אנחנו לא צפון, אנחנו לא נגב, אנחנו לא גליל.
<חיים צורי: אנחנו ממש לא יודעים מי אנחנו.
<חיים ביבס: אתם צפון עם - - -
<חיים צורי: חבל שהלך מפה נציג משרד הפנים, שדיבר בביטחון עצמי מופרז.
<חיים צורי: אני אתן רק דוגמה קטנה.
<חיים צורי: את בתי הזיקוק החליטו לצרף לערים מסוימות.
<חיים צורי: למי צירפו אותם?
<חיים צורי: צירפו אותם לחיפה, שהיא העיר הכי חזקה באזור.
<חיים צורי: הם מקבלים עשרות מיליונים של שקלים ארנונה מבתי זיקוק, והקריות שלנו לא מקבלות שקל.
דוד אמסלם: אנחנו לא בוועדת גבולות כרגע.
זוהיר בהלול: את הזיהום אתם מקבלים.
<חיים צורי: אני מדבר על חלוקת משאבים.
<חיים צורי: יש כבר חלוקת גבולות.
<חיים צורי: אני לא מדבר על זה.
<חיים צורי: קודם כול דיברתם, לפני שהיית פה, דיברו על חלוקת משאבים.
<חיים צורי: זה דבר אחד.
<חיים צורי: דיבר הבחור הזה שהתעצבנת עליו, על היטלי השבחה, שבלי היטלי השבחה אי-אפשר - - -
דוד אמסלם: זה לא קשור לארנונה.
<חיים צורי: חבר'ה, יש פה ראשי ערים?
<חיים צורי: אני עושה הצבעה.
<חיים צורי: אנחנו בכלל לא רוצים לגבות ארנונה מאנשים, אנחנו לא גובים בגלל שנוח לנו.
<חיים צורי: כל עלייה בארנונה שאנחנו מעלים, הציבור הורג אותנו.
<חיים צורי: אנחנו לא עושים את זה בגלל שכיף לנו.
דוד אמסלם: אף אחד לא אומר שכיף לכם.
<חיים צורי: לא, אני רוצה להסביר.
דוד אמסלם: אתה גם לא צריך להתנצל.
<חיים צורי: הממשלה מטילה עלינו.
<חיים צורי: אני ממשיל את עצמנו לסוס הזה שכל פעם נותנים לו פחות.
<חיים צורי: עכשיו לדוגמה הוא דיבר על היטלי פיתוח, לא מדברים על זה.
<חיים צורי: עכשיו בא שר האוצר, רוצה לעשות מחירי מטרה, רוצה לתת את האדמה בחינם, זה אומר שגם היטלי פיתוח אנחנו מקבלים הרבה פחות.
<חיים צורי: בקיצור - - -
דוד אמסלם: הבנתי, חיים.
<חיים צורי: אוקיי.
<חיים צורי: הבנת.
דוד אמסלם: רבותי, יש פה עוד איזה שבעה-שמונה דוברים.
דוד אמסלם: בדרך כלל אני נוהג לתת לכולם לדבר, אני רק מבקש דקה וחצי, רק דברים שלא נאמרו ורק בנושא הארנונה ולא לדבר אחד עם השני דרכי.
דוד אמסלם: נלך לפי הרשימה ואחרי זה נסכם.
דוד אמסלם: אמיר חייק.
<קריאות: יצא.
דוד אמסלם: יצא.
דוד אמסלם: הרווחנו.
דוד אמסלם: פנינה בן דוד.
דוד אמסלם: בבקשה, התאחדות המלונות.
<פנינה בן-דוד: בוקר טוב, תודה על זכות הדיבור.
<פנינה בן-דוד: אני לא אאריך, פשוט רציתי להציג מצד הסקטור העסקי, מבחינתנו בתי המלון, את העיוות הגדול מאוד שקיים.
<פנינה בן-דוד: המלונות בארץ משלמים בממוצע, בשנה טובה, 3.5% ארנונה מהמחזור שלהם, בירושלים זה מגיע ל-4.5%, בשנים יותר גרועות, כשהתיירות בנפילה, שיעור הארנונה מהמחזור מגיע ל-5%, 6% אפילו 7%, מה שאין לו אח ורע לא בשום ענף אחר כלכלי כאן בארץ ובטח שלא בעולם.
<פנינה בן-דוד: לפני שנתיים ישבה על המדוכה ועדה בין ממשלתית בראשות משרד התיירות לגבי נושא הוזלת הנופש בישראל, ואחד הנושאים שהיא קבעה חד-משמעית שיש אתו בעיה זה הארנונה בבתי מלון.
<פנינה בן-דוד: היא המליצה שתהיה ועדה מיוחדת לנושא הזה, שתבחן את הנושא הזה - - -
<חיים ביבס: בדקתם את העלויות המופרזות שאתם גובים מאתנו?
<פנינה בן-דוד: סליחה, חלק מהעלויות - - -
<חיים ביבס: אתם הכי יקרים בעולם.
דוד אמסלם: חיים.
<פנינה בן-דוד: סליחה, אתה יודע - - -
דוד אמסלם: שנייה, פנינה.
<חיים ביבס: זה חוצפה לחשוב שהיא יכולה לעשוק אותנו - - -
<פנינה בן-דוד: העלויות הגבוהות שלנו - - -
דוד אמסלם: אל תעני, יש לך עוד חצי דקה לדבר על הנושא.
דוד אמסלם: עזבי.
<פנינה בן-דוד: אנחנו בארץ, כמו שאמרתי, משלמים 3.5% ו-4.5% מהמחזור ארנונה, כאשר באירופה, לא בטורקיה ולא במצרים - - -
<פנינה בן-דוד: תקשיב לי, כי זה חלק מהתשובה שלי אליך.
<פנינה בן-דוד: במדינות אירופה המקסימום שמשלמים זה 0.8% מהמחזור.
<פנינה בן-דוד: יש לנו נתונים.
<פנינה בן-דוד: אני מבקשת שהוועדה הזאת תקדיש דיון מיוחד רק לנושא הזה, לגבי בתי המלון.
<פנינה בן-דוד: תודה רבה.
דוד אמסלם: ישראלה מני, בבקשה.
דוד אמסלם: יש משהו לחדש לנו?
<ישראלה מני: יש הרבה מה לחדש.
דוד אמסלם: קצר.
<ישראלה מני: אני אעשה את זה הכי קצר שאני יכולה, ביקשתי לדבר כבר קודם.
<ישראלה מני: קודם כול, אני מייצגת את מגזר המסחר והשירותים.
<ישראלה מני: הוא כרגע המסחר שמשלם את הארנונה הגבוהה ביותר היום שיש במשק, אין בכלל הנחות.
<ישראלה מני: אני ארשה לעצמי לדבר בשם כל המגזר העסקי כרגע, בסדר?
<ישראלה מני: ברשות החברים שלי אני מבקשת לדבר בשם כל המגזר העסקי.
<ישראלה מני: אני מאוד מתפלאת שאנחנו יושבים פה שעתיים, מדברים על רפורמות, ואף אחד מראשי הערים, ובכלל זה גם מר ביבס, לא מזכירים את העובדה שכאשר עושים רפורמה, צריך לדבר עם זה שמשלם את הרפורמה הזאת.
<ישראלה מני: בחדר ליד יש ועדה שעסוקה ביוקר המחיה, ואז קוראים לנו, כל אחד בתחומו – יש פה הרבה חבר'ה מהמגזר העסקי – קוראים לנו להגיד לנו: תורידי את יוקר המחיה.
<ישראלה מני: איפה התפקיד של המדינה ויוצאי המדינה ובכלל זה הרשויות המקומיות ביוקר המחיה?
<ישראלה מני: הרי אתם בעצם באים אלינו עכשיו ואומרים: אנחנו רוצים האחדה.
<ישראלה מני: אתם יודעים מה, אני מוכנה שנלך על נטו-נטו.
<ישראלה מני: אתם מוכנים, מר ביבס?
<ישראלה מני: אתם מוכנים ללכת לנטו-נטו?