GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל חיימוביץ': אנחנו מגישים תביעות בעניין הזה נגד חברות האוטובוסים.
<מיכאל בן הרוש: דבר נוסף באשר לאוטובוסים, בבנייני האומה למשל יש תחנת אוטובוס אבל במקום שיעמוד שם אוטובוס עומדת מונית, אז התחנה מכריזה שהגיע אוטובוס אבל אין אוטובוס, עומדת שם מונית ואני לא יכול לדעת אם עליי ללכת שמאלה או ימינה, אני לא יודע איפה האוטובוס עמד.
<מיכאל בן הרוש: קודם כול צריך גם את זה לאכוף.
<מיכאל בן הרוש: זה חשוב מאוד.
<מיכאל בן הרוש: דבר רביעי, במיוחד בשלטון המקומי, במשך התקופה שהיו עבודות הרכבת הקלה בירושלים ברחוב יפו אני הייתי יושב-ראש ועד הסוחרים בעיר, אז הייתי מחובר מאוד לכל נושא הרכבת הקלה, וגם לקחו אותי כמי שלא רואה לתת ייעוץ למהנדס איך לעשות נגישות בתקופת העבודות.
<מיכאל בן הרוש: אני מציע שבשלטון המקומי ייקחו להם 4-5 מהנדסים ויסתובבו איתם בעולם, יש הרבה מקומות שאפשר ללמוד מהם איך עושים נגישות בתקופות כאלה של עבודות במרחב הציבורי, כי זה אחת הקטסטרופות שאני התנסיתי בהן ונפלתי פעמיים בתקופת העבודות על הרכבת הקלה.
<מיכאל בן הרוש: אלה דברים שאני מעלה כאן בקיצור.
<מיכאל בן הרוש: אני מברך את כולם, גם את חברת הכנסת רחל עזריה שנפגשנו לפני שבועיים ואת כל האחרים החדשים שנכנסו לכנסת.
<מיכאל בן הרוש: נעשה ונצליח.
דוד אמסלם: אני מבקש מחיים רשלבך לומר את דבריו.
<חיים רשלבך: אני מודה מאוד ליושב-ראש הוועדה, דוד אמסלם, שהזמין אותי באופן אישי לדיון הזה.
<חיים רשלבך: אני מברך אותו שיצליח באמת לקדם את הדברים.
<חיים רשלבך: יש לו רקורד ויש לו קבלות מן העבר על עשייה אז אני בטוח שגם בעתיד העשייה שלו תצליח.
<חיים רשלבך: היום הוא יום העיוור הבינלאומי.
<חיים רשלבך: אנחנו צריכים לדבר על נושא העיוורון לא רק יום אחד בשנה.
<חיים רשלבך: צריכים לדבר על הנושא הזה לעתים הרבה יותר קרובות.
<חיים רשלבך: המודעות של הציבור לנושא העיוורים דלה מאוד-מאוד.
<חיים רשלבך: בעבר היתה פרסומת בטלוויזיה עם שתי תמונות.
<חיים רשלבך: תמונה אחת, עיוור עומד על שפת המדרכה, עומד לפוש, לנוח רגע או לחשוב.
<חיים רשלבך: ניגש אליו מישהו, תופס אותו בזרועו ומעביר אותו לצד השני של הכביש.
<חיים רשלבך: אומר לו העיוור: "רגע, רגע, אני לא צריך לעבור לצד השני, מה פתאום העברת אותי?
<חיים רשלבך: " זאת אומרת, עיוור שומע, אפשר לדבר אתו.
<חיים רשלבך: אדרבה, תיגש אליו ותשאל אותו: "אתה זקוק לעזרה?
<חיים רשלבך: אתה רוצה לעבור לצד השני?
<חיים רשלבך: " דבר אתו.
<חיים רשלבך: הכוונה היתה טובה אבל הסיום היה לא רצוי.
<חיים רשלבך: תמונה שנייה, יושב עיוור עם חברים במסעדה וניגש המלצר ושואל כל אחד מה הוא מבקש להזמין.
<חיים רשלבך: ואז הוא שואל את החברים: "מה הוא רוצה להזמין?
<חיים רשלבך: " אז העיוור אומר לו: "רגע אחד, אני אמנם עיוור אבל אני לא חרש, אני שומע".
<חיים רשלבך: אלה תמונות שממחישות שאין מודעות בציבור לנושא של עיוורים ועיוורון.
<חיים רשלבך: אדרבה, אם אתה רוצה לעזור תיגש, תשאל, דבר, בהחלט זה מבורך ואני חושב שתשומת הלב הזאת באמת מבורכת.
<חיים רשלבך: אני מנהל כללי של בית חינוך עיוורים כבר שנים רבות.
<חיים רשלבך: היום אנחנו מובילים את ספורט העיוורים בארץ.
<חיים רשלבך: עד לפני כמה שנים נכי צה"ל העיוורים, בית הלוחם, היו המובילים של ספורט העיוורים.
<חיים רשלבך: ברוך-השם לאושרנו העיוורים ממלחמות השחרור, ששת הימים ויום הכיפורים מבוגרים כבר, הם כבר לא יכולים להשתתף בפעולות ספורט, וברוך-השם במלחמות האחרונות או בפעולות האחרונות אין עיוורים נכי צה"ל, ברוך-השם, בגלל המיגון, בגלל סיבות שונות, בגלל הניסיון שצברנו.
<חיים רשלבך: בית חינוך עיוורים היום מוביל את נושא העיוורים.
<חיים רשלבך: היו תחרויות עולמיות לעיוורים בסיאול, בירת קוריאה, לפני שבועיים ונבחרת הבנות שלנו בכדור שער זכתה במדליית זהב כאשר היא ניצחה את נבחרת סין 4-1 ואת נבחרת קנדה.
<חיים רשלבך: דגל ישראל התנוסס באמצע התורן כאשר משני צדדיו דגל קנדה ודגל סין וניגנו את "התקווה" בסיאול.
<חיים רשלבך: כמה אנשים יודעים שזה קרה?
<חיים רשלבך: לא יודעים.
<חיים רשלבך: זאת אומרת, גם התקשורת לא נותנת תשומת לב לנושא הזה.
<חיים רשלבך: נבחרת של עיוורות בכדור שער זכתה במדליית זהב במשחקים עולמיים בסיאול ואף אחד לא יודע על כך.
<חיים רשלבך: זה הופיע פה ושם ב"וואלה", זה הופיע פה ושם בערוצים כאלה ואחרים אבל לא הגיע לידיעת הציבור.
<חיים רשלבך: המודעות לנושא של עיוורון ועיוורים – צריך לטפח את זה, ולא רק יום אחד בשנה אלא במשך השנה בפעולות שונות, בפעולות הסברה וכן הלאה.
<שרה פרידמן: תחביבים של עיוורים זה באמת נושא מרתק אבל אם אי אפשר להגיע לשום מקום אנחנו לא צריכים תקציבים לעיוורים בשביל זה.
<שרה פרידמן: אני באמת דורשת שתצא מכאן קריאה אחת: ועדת הפנים קוראת לרשויות המקומיות לאכוף מייד את החוק האוסר חניה על המדרכות.
<חיים רשלבך: אני רוצה לסיים בברכה.
<חיים רשלבך: אני מקדם את כולם בברכה כמובן.
<חיים רשלבך: איך אומרים, נעשה ונצליח.
דוד אמסלם: תודה על הדברים המרגשים שאמרת.
דוד אמסלם: הייתי מבקש לשמוע את ההתייחסות של איילה ורון, ממונת נגישות עירונית בעיריית ראשון-לציון.
<איילה ורון: אני מברכת קודם כול את היושב-ראש ואת חברי הוועדה.
<איילה ורון: אני רוצה לספר מה נעשה אצלנו ולהתייחס לדוברים, שכל אחד ניסה בנגיעות קטנות להגיד משהו.
<איילה ורון: אני חושבת שהמודעות היום, אם אני מסתכלת בפרספקטיבה של הזמן, היא לא כפי שהיתה לפני 10 שנים.
<איילה ורון: אני רואה את זה בפניות הציבור, אני רואה את זה בדרישות של הציבור שבא ומבקש לעמוד על הנגשה כזאת או אחרת.
<איילה ורון: שרה פרידמן דיברה על החניה על המדרכות והאכיפה.
<איילה ורון: אצלנו ניסינו להגיע להסרת כל המכשולים מן המדרכה, שתהיה לנו איזו רצועת הליכה נקייה ממכשולים, באמצעות הנחיות שכתבנו במחלקה שלי כאשר השתלבנו בתכנון של שיפור ושדרוג של המדרכות, כל המדרכות ברחובות.
<איילה ורון: זה נקרא אצלנו פרויקט "שפת רחוב".
<איילה ורון: יש לנו 60-70 רחובות שאנחנו מדברים עליהם.
<איילה ורון: ההנחיות שלנו בנושא הנגישות מבוססות על טיוטת תקנות הדרכים שדיברו עליהן, שעדיין משרד הפנים לא אישר אותן, ועל ההנחיות של משרד התחבורה.
<איילה ורון: אין כאן איזו נוסחת פלאים שאנחנו צריכים לתת התייחסות כזאת לנושא ספציפי.
<איילה ורון: השילוב בין משרדי הממשלה, ההנחיות שלהם והדרישות והצרכים שיש לתושבים – אנחנו קשובים אליהם מאוד ואנחנו מקבלים גם פידבקים.
<איילה ורון: אני מסכימה אתך שאין מספיק מקומות חניה ברוב הערים, לא רק בראשון-לציון.
<איילה ורון: מצוקת החניה ידועה ומנסים לתת לזה מענה כלשהו.
<איילה ורון: אנחנו משתדלים מאוד לאכוף את הנושא הזה.
<איילה ורון: אחת לחודש אני מזכירה להם שצריך לאכוף ולא מחכה שיהיו הרבה פניות כי לפעמים יש קצת התרופפות באכיפה.
<איילה ורון: אבל אפשר לשלב גם במקומות קיימים, לא רק בתכנון חדש.
<שרה פרידמן: אדוני היושב-ראש, מה התקציב הדרוש להוריד את המכוניות מן המדרכות?
דוד אמסלם: אני לא יודע, אבל זה לא שאלה של תקציב.
<שרה פרידמן: זה לא שאלה של תקציב.
<שרה פרידמן: כשנותנים דוחות מקבלים תקציב.
דוד אמסלם: שמענו, חזרת על זה פעמיים, זה בסדר.
דוד אמסלם: אני אסכם את הדברים.
דוד אמסלם: אל תדאגי.
דוד אמסלם: אני מבקש לשמוע את אלי אלישע מחברת החשמל, בבקשה.
<אליהו אלישע: קודם כול, גם אני מברך אותך.
<אליהו אלישע: באמת ניכר מהדברים שלך שיש לך הרבה ניסיון בתחום.
<אליהו אלישע: קודם כול, האדם שיושב לימיני (חיים רשלבך) עורר את המודעות אצלי לנושא הזה.
<אליהו אלישע: אני מטעם חברת החשמל מתעסק בתיאום מול העיריות על מיקום של פילרים ועמודי חשמל, ממש בפועל.
דוד אמסלם: אתה עובד במחוז ירושלים?
<אליהו אלישע: אני מייצג את כל החברה אבל אני דווקא עובד במחוז הדרום, שמהווה כ-50% מחברת החשמל.
<אליהו אלישע: בפועל מה שקורה בנושא הזה כבר יותר מעשרים שנים, בעיקרון כל הרשת היא תת-קרקעית וזה כבר פתר במידה רבה מאוד את הבעיה בשכונות חדשות, וגם הפילרים, שזה החלק שכן בולט מעל הקרקע, בדרך כלל משולבים בתוך הגדרות של המגרשים, כך שיש כאן אולי איזו בשורה – זה פתר את הבעיה.
<אליהו אלישע: איפה עדיין יש אתגר לא קטן?
<אליהו אלישע: באמת במקומות הוותיקים.
<אליהו אלישע: שם כל עמוד או כל פילר בעצם מתואם עם הרשות המקומית.
<אליהו אלישע: אנחנו מקבלים הרשאה מהרשות המקומית.
דוד אמסלם: השאלה היא זאת.
דוד אמסלם: אתה צודק שבמקומות החדשים- - -
<אליהו אלישע: הבעיה די פתורה.
דוד אמסלם: הבעיה היא במקומות הישנים, בשני מישורים.
דוד אמסלם: ראשית, יש פילרים על המדרכה, ויש לכם טרנספורמטורים שניצבים על עמודים, שזה הרבה יותר מסוכן בהיבט אחר לגמרי.
דוד אמסלם: אני לא רוצה לפתוח את הדיון הזה.
דוד אמסלם: פה לדעתי גם חברת החשמל לא מוציאה כסף לפתור את הבעיה.
דוד אמסלם: במקום חדש – היא מסדירה, אבל במקום ישן – אם צריך להוציא כסף מהכיס לא מטפלים בזה.
<אליהו אלישע: בשנת 2000, כאשר שר התשתיות היה ליברמן, הוא הוציא הנחיה ככלל בשכונות חדשות לעשות הכול תת-קרקעי, וזה באמת מבוצע.
<אליהו אלישע: בשכונות ישנות – אין תקצוב לנושא הזה.
דוד אמסלם: רצון טוב יש לכולם אבל בסוף הדברים נמדדים בתקצוב, בכסף.
יעל גרמן: למרות שהתחזוקה הרבה יותר זולה כאשר מורידים הכול לתת-קרקע.
<אליהו אלישע: נכון, אבל ההשקעה הראשונה כבדה מאוד.
<אליהו אלישע: כמובן שאם זה יקבל ביטוי בתעריף זה יבוא לכאן.
דוד אמסלם: אנחנו לא מתכוונים עכשיו להגיע לתקציב המדינה דרך הדבר הזה.
דוד אמסלם: בקצה עוד מעט נדבר גם על מס הכנסה ונקודות זיכוי.
דוד אמסלם: בגדול, חברת החשמל לדעתי צריכה, גם כחברה שנותנת שירות לציבור וגם כחברה שחשובה לה מודעות הציבור, איך הציבור תופס אותה – אני אומר לך שאני מכיר את הנושא מקרוב מאוד, אתה יכול לשאול את איציק עבודי – אני חושב שחברת החשמל צריכה לשים את זה בסדר העדיפויות.
דוד אמסלם: אתן לך דוגמה.
דוד אמסלם: אני אילצתי אתכם על הפילרים שלכם להוסיף אפילו ציורים.
דוד אמסלם: אני כפיתי את זה עליכם, אם לא הייתי עושה גם זה לא היה.
דוד אמסלם: חברת החשמל היא גם חברה של הציבור, היא צריכה להשתתף.
דוד אמסלם: פרט למכירת חשמל חשוב לה גם איך היא נראית בעיני הציבור באלמנטים שלה.
דוד אמסלם: לא התכוונתי שהיא תזמין זמרים, אבל לפחות בפילרים.
דוד אמסלם: לכן אני מציע שתעלה בפני ההנהלה שלכם את הבקשה שלנו – זה יהיה גם בסיכום של הישיבה – שתקצו כסף, שתהיה תקנה, יהיה סעיף – לא חשוב כמה, קודם כול תשימו מיליון שקל ואחרי זה נרחיב – לטובת טיפול בפילרים ברחוב, הזזתם והעתקתם, ולא העתקה כתוצאה מצורך חשמלי.
<אליהו אלישע: אגב, במסגרת שיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות יש פרויקט של שיקום כבישים ומדרכות.
<אליהו אלישע: זה בהחלט מתבצע וגם בירושלים נעשה לא מעט.
יעל גרמן: על חשבון הרשות המקומית.
<אליהו אלישע: לא בהכרח.
<אליהו אלישע: דווקא פה המדינה עשתה איזו הסדרה.
<אליהו אלישע: זה בא לידי ביטוי.
<אליהו אלישע: כלומר, יש גם הרבה דברים טובים.
<אליהו אלישע: את היית ראשת עיריית הרצליה, זה אגב שייך אלינו, ובהרצליה במספר לא קטן של רחובות במרכז העיר היו הטמנות של רשתות, ובאַמָת המידה שתומכת בנושא הזה ניתנה הנחה של כ-30% על ההטמנות כדי לעודד את זה.
דוד אמסלם: חברת החשמל בדרך כלל לא מוציאה כסף מן הכיס בהעתקות כשזה לא קשור אליה.
דוד אמסלם: אני מספר לך, עזוב.
דוד אמסלם: עשיתי מאות רחובות בירושלים.
דוד אמסלם: בגדול, בוא לא ניכנס לזה.
דוד אמסלם: אני חושב שתיתן לנו בשורה אם בסופו של דבר תדווח לנו בעוד חודש-חודשיים, כאשר יתקיים הדיון הבא, ששכנעת את חברת החשמל, את ההם שם למעלה, לשים כסף בסעיף מיוחד, שיהיה כתוב בפירוש: העתקת פילרים ועמודי חשמל לטובת הנגשה.
<אליהו אלישע: אני חושב שכדי לקדם באמת את הנושא הזה, שהוא חשוב מאוד, כדאי להזמין גם את רשות החשמל לדיון.
<אליהו אלישע: בשנת 2006 נעשה מהלך שאי אפשר לבטל אותו, שצמצם את העלויות של ההטמנות, במסגרת שיתוף פעולה, בקרוב ל-30%.
<אליהו אלישע: יכול להיות שהתרומה של הוועדה בראשותך תהיה בעוד מהלך נוסף.
<אליהו אלישע: זה קידם לא מעט, היו לא מעט פרויקטים שהיו תקועים בגלל שהרשות המקומית היתה בחוסר תקציב וקידמנו לא מעט פרויקטים.
<אליהו אלישע: אז אם רשות החשמל תבוא לפה ותיתן את התמיכה שלה זה בהחלט יכול לקדם את הנושא הזה.
דוד אמסלם: לפני שנחזור לחברי הכנסת, רשות הדיבור ליעקב ביבאס.
<יעקב ביבאס: (מדבר בשפת הסימנים ודבריו מתורגמים על-ידי שרה טולדנו.
<יעקב ביבאס: ) קוראים לי יעקב ביבאס.
<יעקב ביבאס: אני עיוור וגם חרש.
<יעקב ביבאס: שלום לכולם.
<יעקב ביבאס: לעיוורים גם יש כל מיני מגבלות אבל אני חרש וגם עיוור אז יש לי יותר מגבלות מכולם, יש לי גם מגבלות של תקשורת וגם מגבלות במרחב.
<יעקב ביבאס: אספר קצת על נגישות.
<יעקב ביבאס: חשוב מאוד להוסיף תאורה גם במדרכות.
<יעקב ביבאס: בכבישים הראשיים יש, אבל במדרכות בשכונות מגורים אין תאורה וקשה לי מאוד ללכת.
<יעקב ביבאס: עוד דבר, אני שם לב ששמים הרבה עמודים, לדוגמה עמודי תאורה, עמודי רחוב, עמודי תמרור.
<יעקב ביבאס: אולי אפשר לאחד את זה לעמוד אחד עם כל התמרורים, במקום הרבה תמרורים לדברים שונים בגלל שאני מתנגש בהרבה עמודים.
<יעקב ביבאס: דבר שלישי, כבר כולם העלו את הנושא הזה, את הבעיה של החניה על המדרכה, וגם בקשר לעסקים שמשתלטים על הרחובות, פותחים על המדרכות שולחנות וכיסאות וכבר קשה לי מאוד לעבור במדרכה.
<יעקב ביבאס: עוד דבר, הנושא האחרון, יש לי קושי גדול מאוד עם האופניים.
<יעקב ביבאס: אני כל הזמן מתנגש בהם.
<יעקב ביבאס: האופניים כל הזמן נוסעים.
<יעקב ביבאס: צריך לטפל בנושא של האופניים, זה ממש מסכן חיים.
<יעקב ביבאס: זהו, תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה, יעקב ביבאס, באמת תודה.
דוד אמסלם: בבקשה שמואל חיימוביץ'.
<שמואל חיימוביץ': אני מזכיר שאני מגיעה מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
<שמואל חיימוביץ': אני ממונה נגישות ארצי.
<שמואל חיימוביץ': במקצועי אני אדריכל ומתכנן ערים.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו עוברים מהפכה מבחינת החקיקה במדינת ישראל.
<שמואל חיימוביץ': החל מ-1998, המועד בו נחקק החלק הראשון של חוק השוויון ואילך, נקבעו פרקים שונים שנוגעים לנגישות.
<שמואל חיימוביץ': למזלנו עוד בשנת 1995 התחילו במכון התקנים לנסח תקן נגישות.
<שמואל חיימוביץ': התקן הזה הוא תקן 1918, שעוסק בתחומים שונים ומחולק לחלקים שונים.
<שמואל חיימוביץ': בסופו של דבר להפעיל סעיפים מתוך חוק השוויון שקשורים לנגישות אפשר רק דרך תקנות.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך של קביעת התקנות הללו ופרסומן.
<שמואל חיימוביץ': היום אנחנו יכולים לבשר שיותר מ-50% מן התקנות כבר נכנסו לתוקף, אבל מבחינת המשקל שלהן זה שווה ערך ל-80%.
<שמואל חיימוביץ': דוגמה לתקנות שאין לנו עדיין זה באמת תקנות הנגישות של דרכים.
<שמואל חיימוביץ': תקנות של נגישות למוסדות בריאות קיימות ותקנות נגישות לשירותי בריאות קיימות, ועוד כמה דוגמאות.
<שמואל חיימוביץ': בסופו של דבר, כפי שנאמר פה, אנחנו יכולים לחוקק חוקים יפים מאוד אבל אם לא תהיה הבנה בציבור שצריך לקיים את הדרישות הללו ושאוכלוסיות נפגעות מן המצב הקיים וגם מאי-שמירה על כל מיני דברים שנדרשים לעשות אותם על-פי התקנות אז לא תהיה לנו סביבה נגישה ואנחנו לא נגיע ליעד.
<שמואל חיימוביץ': צריך לשלב כוחות בין גורמי החקיקה, גורמי התכנון, גורמי הביצוע, גורמים שיש להם אחריות על המרחב הציבורי וגורמים שאוכפים תקנות כאלה ואחרות, אם זה משטרת ישראל ואם זה הפיקוח העירוני ברשויות המקומיות המסוימות שיש בהן פיקוח עירוני.
<שמואל חיימוביץ': דבר נוסף חשוב מאוד הוא נושא התקצוב.
<שמואל חיימוביץ': אין ספק שחייבים למצוא את המקורות התקציביים לסייע לכל מי שחייב לקדם את נושא ההנגשה.
<שמואל חיימוביץ': מצד שני, החובה קיימת, מתוך ציפייה שגורמים שמקבלים החלטות צריכים לקבוע פרוסה מתוך העוגה התקציבית גם לנושא הנגישות ולצבוע תקציבים לצורך העניין הזה.
<שמואל חיימוביץ': פנינו לאחרונה לכל הרשויות המקומיות בארץ לשים לב שיש את התקנות של הנגשת מוסדות ציבור קיימים.
<שמואל חיימוביץ': במקביל אנחנו פונים בקשר להנגשת מוסדות חינוך קיימים.
דוד אמסלם: למי אתם פונים?
<שמואל חיימוביץ': לכל הרשויות המקומיות, לראש הרשות המקומית, למנכ"ל, והיכן שזה קיים למזכיר.
דוד אמסלם: אתה חושב שזו בעיה של הרשות המקומית, רק של הרשות המקומית?
<שמואל חיימוביץ': לפי החוק החובה חלה עליהן.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו יכולים לפעול כמשרד ממשלתי בדרכים פנימיות, לנסות לשכנע גם בתוך המערכת, אבל כמובן אנחנו לא יכולים להתנות את האכיפה של חוק קיים, היות ואנחנו לא גורמי ביצוע, בנושאים של תקצוב.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו לא מתעלמים מכך שיש בעיה אבל לכן מהשולחן הזה אני פונה ליושב-ראש הוועדה.
<שמואל חיימוביץ': ברור שיש פה עניין של החלטות ברמות של משרד האוצר, ברמות של ועדת הכספים, ברמות של החלטת ממשלה למצוא את הדרכים כדי שבסופו של דבר יהיה סיוע ומאצ'ינג לרשויות המקומיות ואולי גם לגופים אחרים שחייבים בהנגשה.
<שמואל חיימוביץ': בלי כסף יש להניח שגם אם יהיו חוקים יהיה קשה מאוד לאכוף אותם וזה יכול להגיע למקומות לא סימפטיים.
יעל גרמן: הרשויות המקומיות יהיו עברייניות בשנת 2018.
<שמואל חיימוביץ': בתקנות תמיד מדברים על הדרגתיות.
<שמואל חיימוביץ': הן קובעות איזה אחוזים מן המקומות צריך להנגיש בכל תקנה.
<שמואל חיימוביץ': היעד הסופי שונה מתקנה לתקנה.
<שמואל חיימוביץ': לגבי הרשויות המקומיות זה שנת 2021, אבל כבר עכשיו חייבים לעמוד באחוז מסוים.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו מבקשים את רשימת מוסדות הציבור, אנחנו מבקשים לדעת אילו מהם מתוכננים באיזו שנה כדי להתחיל לבדוק שאכן אותם אלה שמוכרזים כנגישים הם אכן נגישים.
<שמואל חיימוביץ': היכן שנמצא בעיה אנחנו מוסמכים להוציא מכתבי התרעה, יש לנו מפקחים שלנו, ואם לא מקיימים את הדרישות יש לנו סמכות להוציא צווים, ובמידה וגם את הצווים לא מקיימים לאחר מכן יש לנו תובעים עם סמכויות ואנחנו מגישים תביעות.
<שמואל חיימוביץ': אגב, אנחנו עושים את זה בתחום התחבורה הציבורית לגבי הכריזה באוטובוסים.
<שמואל חיימוביץ': יש כבר חברות אוטובוסים ששילמו על זה קנסות לא קטנים ואנחנו ממשיכים גם בזה.
<שמואל חיימוביץ': כמובן אם יהיה לנו עוד כוח אדם לבצע את האכיפה הזאת – אנחנו היום פרושים בצפון, במרכז ובדרום – זה ישפר גם את יכולת הביצוע שלנו.
<שרה פרידמן: אני מציעה שתקרא לארגון הזה לתבוע את העיריות שמסרבות לאכוף את החוק שאוסר חניה על המדרכה.
<שרה פרידמן: מצוקת החניה גורמת להפקרת הולכי הרגל.
דוד אמסלם: שרה פרידמן, חזרת פעם שלישית על הנושא.
דוד אמסלם: אתייחס לזה עוד מעט.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו לא ארגון.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו נציבות.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו גוף ממשלתי.
<שמואל חיימוביץ': אנחנו יכולים לפעול רק על-פי חוקים ותקנות, ככל שיש כאלה.
דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.
יעל גרמן: קודם כול, אני רוצה לברך על הדיון ולברך בברוכים הבאים את כל האורחים הכל-כך יקרים שנמצאים כאן סביב השולחן.
יעל גרמן: אני יכולה לספר לכם שכראש עיריית הרצליה ערכנו תוכנית נגישות רב-שנתית, הקדשנו לזה 54 מיליון שקלים, ובאופן הדרגתי, שנה אחר שנה, דאגנו לכך שקודם כול, עד כמה שניתן, יוסרו המכשולים מן המדרכות, כפי ששרה פרידמן אמרה.
יעל גרמן: דאגנו להנגיש את הרמזורים על-ידי רמזורים מתקתקים.
יעל גרמן: כאן יש לי הערה, שחשוב מאוד לתת גיבוי לראשי הרשויות המקומיות שלא יחששו מאותם תושבים.
יעל גרמן: תמיד יש תושבים שגרים בקרבת הרמזור, שאומרים שהרמזור המתקתק מפריע להם בלילה ומפריע להם ביום.
יעל גרמן: לא להיכנע ללחצים האלה.
יעל גרמן: בין הפרעה כזאת לבין הנגישות של אותם רמזורים אין בכלל מה להשוות.
<יעקב ביבאס: (מדבר בשפת הסימנים, דבריו מתורגמים על-ידי שרה טולדנו:) יש גם רמזור עם רטט, בלי קול.
יעל גרמן: נכון, זאת הערה נכונה.
דוד אמסלם: זה אלמנט משלים.
<יעקב ביבאס: אחד מצפצף או מתקתק, השני שקט, והשלישי פועל כאשר לוחצים עליו.
יעל גרמן: אז זה גם לא מפריע.
יעל גרמן: אין ספק שהרשויות המקומיות צריכות להשקיע ואין ספק שלא כל רשות מקומית היא הרצליה או אפילו ירושלים, שמקבלת תקציבים מפה ומשם.
יעל גרמן: ישנן כל-כך הרבה רשויות מקומיות שפשוט לא יכולות להרשות לעצמן מפני שקשה להן לתת את השירות לתושב.
יעל גרמן: לכן רציתי להציע לאדוני היושב-ראש שאולי נקיים ישיבה של ראשי רשויות מקומיות, או לפחות של מי שממונה על הנגישות ברשויות המקומיות, כדי לעודד את כל נושא הנגישות.
יעל גרמן: זה בעיני אחת הנקודות החשובות ביותר שאנחנו כוועדת הפנים והגנת הסביבה צריכים באמת לקדם ברשויות המקומיות לטובת לא רק העיוורים, בוודאי גם העיוורים, אבל לטובת כל הנכים שמסתובבים בעיר ויש מכשולים שמונעים מהם להסתובב בצורה חופשית.
יעל גרמן: לא סתם שרה פרידמן חזרה מספר פעמים על הנושא של חניה על המדרכה.
יעל גרמן: זה נושא קריטי.
יעל גרמן: אולי אנחנו יכולים לצאת בקריאה להחמיר את העונשים.
<שרה פרידמן: צריך לתת דוחות.
<שרה פרידמן: הם לא נותנים דוחות.
יעל גרמן: אני חושבת שנותנים.
<שרה פרידמן: לא נותנים.
<שרה פרידמן: באזורים מסוים יש מדיניות מוצהרת של אי מתן דוחות, מדיניות מוצהרת.
<מיכאל בן הרוש: כשיש משחק כדורגל ב"טדי" עומדים על המדרכות עד בית וגן.
דוד אמסלם: אני מכיר את העיר ירושלים.
דוד אמסלם: אתייחס לזה בסוף, בסיכום שלי.
יעל גרמן: גם אצלנו כשיש משחק כדורגל חוסמים את כל המדרכות.
דוד אמסלם: מעבר לזה, זה לא רק במשחקי כדורגל.
<שרה פרידמן: זה יום-יום.
דוד אמסלם: בירושלים ובערים אחרות בארץ במקומות שיש בהם מצוקת חניה יש סימוני חניה על גבי מדרכות ואנשים נדרשים לשלם במדחן, אבל הבעיה היא שאדם שעובר על המדרכה אין לו היכן ללכת.
דוד אמסלם: נדבר על זה בסיכום.
יעל גרמן: אני רוצה לומר שניתן לעשות, וצריך לעשות.
יעל גרמן: אני שמחה על הדיון.
יעל גרמן: אני קוראת לכך שלא נסת
יעל גרמן: פק ביום אחד ולא נסת
יעל גרמן: פק רק בהיום אלא באמת נקיים דיון על כל נושא הנגישות כדי לראות מה הן הבעיות של הרשויות המקומיות ואיך אנחנו יכולים לעודד אותן, לדחוף אותן ואולי אפילו לתמוך בהן כדי לקיים את הנגישות בכל הארץ.
דוד אמסלם: יש עוד מישהו שרוצה לומר משהו לפני שאני מסכם את הדיון?
<יוסי בנישתי: לגבי מה שציינתי בהתחלה על הסקר, סקר הנגישות שביצע משרד הפנים לא כלל את הרשויות שהן נטולות מענק איזון ושם הסכומים הרבה יותר גדולים.
<יוסי בנישתי: כך שהבעיה של התקצוב עוד יותר גדולה.
דוד אמסלם: קודם כול, תודה רבה לכולם.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לסכם את הדיון.
דוד אמסלם: אני מבקש וקורא בשם הוועדה לראשי הרשויות המקומיות, כפי ששרה פרידמן ציינה, לאכוף את כל נושא חניה על גבי המדרכות באופן הדוק.
דוד אמסלם: אנחנו גם מבקשים שהם יימנעו, גם באזורים שיש בהם בעיה של צפיפות חניה, מלאפשר חניה על גבי המדרכות, גם באופן מוסדר.
דוד אמסלם: מבחינתי זה לא הגיוני.
דוד אמסלם: המדרכה נועדה בראש ובראשונה להולך הרגל ולא לפתור מצוקת חניה.
דוד אמסלם: לכן אני סבור שקודם כול צריך להיות הפרוזדור המתאים להולך הרגל.
דוד אמסלם: אם יש מדרכה של 4 מטרים אז אין בעיה, אבל מי שהולך ברחוב עזה בירושלים למשל רואה קטסטרופה בעלייה בצד הימני.
דוד אמסלם: יש מדרכה של מטר וחצי ועליה חונים.
דוד אמסלם: זה בהיבט העקרוני.
דוד אמסלם: לגבי הנושאים שהעליתי כאן לדיון, הייתי מבקש ממשרד הפנים.
דוד אמסלם: אני סבור שהנחיות התכנון הכוללות צריכות להיות במשרד הפנים.
דוד אמסלם: משרד הפנים הוא המשרד שאמור לתכלל את כל ההנחיות.
<שמואל חיימוביץ': העבירו את זה לאחרונה למשרד האוצר.
דוד אמסלם: אני מדבר ברמת העיקרון.
דוד אמסלם: היום יש כל מיני הנחיות תכנון של כל גורם, כאשר בקצה זה לא מגיע.
דוד אמסלם: אני אומר לכם, זה לא מגיע.
דוד אמסלם: כל אחד עושה מה שהוא רוצה בסופו של עניין.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שמשרד הפנים צריך לעשות איזה אוגדן של הנחיות תכנון גם בתוך המגרש הפרטי וגם הנחיות תכנון לשטח הציבורי, למרחב הציבורי, בעיקר בדגש על זכות הדרך.
דוד אמסלם: שם בעצם הבעיה המרכזית בכל סוגיית הנגישות.
דוד אמסלם: אין הנחיות לגבי מעברים ציבוריים שלא קשורים כרגע למשרד התחבורה, לא בשיפועים ולא ברמפות, וכל אחד עושה כרצונו.
דוד אמסלם: אראה לכם גם שאין הנחיות תכנון ויש שיפועים בלתי סבירים בכלל.
דוד אמסלם: אקח אתכם להר חומה, אראה לכם מעברים שקשה לי לעלות אותם אז איך אפשר בכלל לעשות רמפה?
דוד אמסלם: בסופו של דבר זה הכול שאלה של תכנון וכסף.
דוד אמסלם: יש חוק שמחייב גם את המדינה.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש ממשרד הפנים, שאמון על הרשויות ומינהל התכנון נמצא אצלו, לעשות אוגדן, לקחת עליו את העסק הזה ולעשות רפורמה כללית.
דוד אמסלם: בסופו של דבר יש לייצר אוגדן אחד, שכאשר בא מתכנן נותנים לו את זה, אומרים לו: "בבקשה אדוני, גש לתכנון על בסיס העקרונות האלה".
דוד אמסלם: אזמן את הוועדה פעם נוספת בנושא הזה בעוד כ-4 חודשים, כי בכל אופן זה לוקח קצת זמן, על מנת לשמוע איך משרד הפנים קידם את הנושא הזה.
דוד אמסלם: אני מתחבר למה שאמרה איילה ורון.
דוד אמסלם: כבר לפני 5 שנים בעיריית ירושלים הוצאתי חוברת.
דוד אמסלם: הבאתי מתכננים, עבדתי על זה כמעט חצי שנה, אבל בסוף הוצאנו שפת רחוב שכוללת הכול.
דוד אמסלם: אסביר מה קורה, גם בהיבט של משרד התחבורה.
דוד אמסלם: מרגע שהמדרכה כבר נסללה בא יום אחד מנהל אגף כזה או אחר, הכול מתוך כוונה טובה, ומוסיף עוד שני ספסלים כי כמה קשישים ביקשו, וההוא מוסיף שם עוד 4 עצים.
דוד אמסלם: יש פה איזו אבולוציה, שכאשר אתה בא אחרי שנתיים-שלוש אתה רואה דברים שאתה לא מאמין ואתה מתחיל ללכת בזיגזג במדרכה.
דוד אמסלם: הכול בא מתוך כוונות טובות, דרך אגב, אף אחד לא רוצה לעשות רע, אבל הדרך לגיהינום רצופה בכוונות טובות.
דוד אמסלם: בסופו של דבר הכול טוב ויפה, רק הקשישים והנכים, שהם האוכלוסייה המוחלשת, בסופו של דבר נתקלים בבעיה, ולך תדבר עכשיו עם הפקיד, ואתה אפילו לא יודע לאן ללכת.
דוד אמסלם: ברגע שיהיו כללים חד-משמעיים לתכנון ולהמשך האחזקה, כלומר כללים שמנחים אותם גם איך להשתמש בעתיד, אני חושב שזה יפתור לנו את הבעיה.
דוד אמסלם: בדרך כלל הרשויות המקומיות כאשר אתה נותן להן הנחיות הן פועלות על-פיהן.
דוד אמסלם: אין להן עניין לעבור על ההנחיות היכן שלא צריך.
דוד אמסלם: אני חושב שזה תפקידו של משרד הפנים ולכן אני מבקש מכם, נשלח את זה לשר הפנים שינחה את הדרג המקצועי לשבת על המדוכה.
דוד אמסלם: נקיים דיון בנושא הזה בערך בעוד 4 חודשים.
דוד אמסלם: לגבי הנושא השני שדיברנו עליו, הקצאת מקומות חניה לנכים – זה נוגע לכל מי שמתכנן – יש הבדל משמעותי בין תקן חניה לבין הקצאת חניה לנכים.
דוד אמסלם: נכון שיש תקן חניה, זה בסדר.
<פאדי רשאד: כבוד היושב-ראש, רק כדי לחדד, אנחנו מפנים לתקן 1918.
דוד אמסלם: אין בעיה, אני לא בא לדבר על התקן.
<פאדי רשאד: התקן הזה עוסק בנגישות.
<פאדי רשאד: בתקנות הנגישות אנחנו מחייבים להקצות חלק מן החניות בתוך המגרש גם לנכים, בחלוקה לרכב גבוה ורכב נמוך.
דוד אמסלם: אני בא מהיבט אחר.
דוד אמסלם: אני לא נכנס לדיון לגבי התקן, האם הוא נכון או לא נכון וכולי, האם צריך להגדיל אותו או להקטין אותו.
דוד אמסלם: עשיתי אבחנה בין התקן לבין התמרור ששמים על עמוד לנכה.
דוד אמסלם: דרך אגב, די השתוממתי, לא ידעתי שזה כך, שכל עירייה פועלת לפי ראות עיניה.
דוד אמסלם: אחד בא לו לתת – נותן, אחד בא לו לא לתת – לא נותן, כאילו יש הבדל בין נכה בעיר אחת לבין נכה בעיר אחרת.
דוד אמסלם: גם פה אני מבקש ממשרד הפנים, זה בעצם נושא שאתם אמונים עליו מתוקף אחריות
דוד אמסלם: כם על הרשויות המקומיות, להנחות את הרשויות המקומיות לעשות שני דברים.
דוד אמסלם: אחת, לתת להם תקנים מה מרחק החניה מביתו שמגיע לנכה.
דוד אמסלם: הרי כפי שאנשים כאן תיארו, נכה הוא אדם שבעצם אנחנו צריכים לאפשר לו – גם כך החיים קשים לו – לחיות את חייו במקסימום שאנחנו מסוגלים.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הוא בא עם כלי רכב עד הבית – זה לא נוגע רק לעיוורים אלא לכלל הנכים – צריך לאפשר לו את זה כמה שיותר קרוב לביתו כדי שהוא לא יצטרך להחנות 20 קילומטרים מן הבית ולהתחיל ללכת ברגל הביתה.
דוד אמסלם: לכן אני חושב שמשרד הפנים צריך להיפגש עם כל האגודות שמאגדות את הנכים, לשמוע את הצרכים שלהם, לשמוע את המגבלות ולעשות תקנים.
דוד אמסלם: אני לא מאמין שהדברים ככה מסתובבים אי-שם באוויר אחרי כמעט 70 שנים לקיומה של המדינה.
דוד אמסלם: צריך להביא את הדברים לקביעת כללים גם במרחב, גם במרחק וגם בזכות שמגיעה לאנשים.
דוד אמסלם: אני לא חושב שנכה צריך לבקש ולהתחנן למקום חניה, זה נשמע לי הדבר הבסיסי המינימלי.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש גם פה, נקיים דיון בעוד כחודשיים, אני חושב שלא צריך יותר מזה, כדי שתאמרו לנו מה עשיתם בעניין הזה.
דוד אמסלם: אני מקבל את ההצעה של חברת הכנסת גרמן.