GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאל עטר: אדוני היושב-ראש, בסוגיה של חברות הביטוח, כמעט הייתי אומר "ההתעמרות" שלהן באזרחים – ברגע שבו האזרח זקוק להן יותר מכול, שם נמצאים כל נפתולי המשפט והתחכום של המוח היהודי, של איך לא להתייצב לצדם של האזרחים, שמשלמים חודש בחודשו את התשלומים שהם נזקקים להם.
דניאל עטר: אני מקבל את הצעתו של חבר הכנסת מיקי לוי, אני חושב שראוי ונכון שכך יהיה, ובלבד שקודם כול נתייצב לצדן של המשפחות, גם אם זה ברמה שחברת הביטוח תתעלם מהתביעה, תתייצב לצדם, תשלם את מה שצריכה לשלם, וכשייגמר הסיפור יבדקו איך עושים את האיזונים ביניהן.
דניאל עטר: הן מסוגלות לעשות את זה, הן מרוויחות מספיק מיליונים כדי שברגעים כאלה יוכלו להתייצב לצד האזרח.
דוד אמסלם: תודה רבה לך, חבר הכנסת דניאל עטר.
דוד אמסלם: האמת היא שאני טעיתי, הדיון הוא עד עשר וחצי.
דוד אמסלם: אז אני אחזור לחבר הכנסת מיקי לוי.
דוד אמסלם: קח עוד שתיים-שלוש דקות.
מיקי לוי: אדוני, משפט לסיכום, כי אני רוצה שנשמע את התושבים ואת העורך דין שמייצג אותם.
דוד אמסלם: אני אתן להם לדבר, אל תדאג.
מיקי לוי: אני שלחתי מכתב לפרקליטת מחוז ירושלים, גברת ליכטמן, ובו ביקשתי לזרז את הדיון בבית המשפט.
מיקי לוי: לצערי, גם לחבר כנסת לא משיבים תשובה – מזה שישה חודשים הגברת לא שלחה לי תשובה מה עולה בגורלו של התיק ומדוע אי אפשר לזרז את ההליכים המשפטיים.
דוד אמסלם: תודה רבה לך, חבר הכנסת מיקי לוי.
זאב בנימין בגין: אני רק שאלה.
זאב בנימין בגין: האם הייעוץ המשפטי של הוועדה יוכל לתאר את ה - - -
דוד אמסלם: עוד מעט, זה הליך קבוע אצלנו, אבל קודם כול, חבר הכנסת אבו מערוף, אתה רוצה להתייחס לנושא?
דוד אמסלם: אחרי זה.
דוד אמסלם: אני רוצה לבקש מהיועץ המשפטי של הוועדה, תומר, לתת לנו איזושהי חוות דעת משפטית לגבי הנושא בכללותו.
<תומר רוזנר: נושא בטיחות מתקני גז הוא נושא שמוסדר בחקיקה באמצעות חוק הגז (בטיחות ורישוי).
<תומר רוזנר: הוא מעניק למשרד התשתיות הלאומיות, הממונה על תחום הגז, את הסמכויות לפקח על מי שמספק גז, בין אם מדובר באנשים שעוסקים בתחום הזה, טכנאי גז וכולי, ובין אם מדובר בחברות הגז.
<תומר רוזנר: מכוח אותו חוק נקבעו נורמות שאותם אנשים שעוסקים בתחום הזה צריכים למלא, כמו למשל החובה לערוך בדיקה של כל מערכת גז ביתית או אחרת פעם בחמש שנים – לבדוק שהכול בסדר ולתקן את מה שצריך.
<תומר רוזנר: במצב שבו קורית תאונה מהסוג הזה, בעצם השאלה המרכזית היא מי אחראי לתאונה.
<תומר רוזנר: פה יכולה להיות שאלה של אחריות של חברת הגז, יכולה להיות שאלה של טכנאי הגז שטיפל בנושא, יכולות להיות שאלות נוספות שקשורות לאירוע הספציפי.
<תומר רוזנר: לגבי אחריות המדינה מבחינה משפטית.
<תומר רוזנר: קשה לחשוב על מצב שבו אנחנו נטיל על המדינה אחריות על כל תאונה שקורית, מצד אחד; ומצד שני, אנחנו יודעים שיש מצבים שבהם המדינה כן מתערבת ועוזרת במצבים מהסוג הזה.
<מאיר קדוש: סליחה, אבל זה פיגוע לכל דבר.
<מאיר קדוש: מה האזרחים אשמים?
דוד אמסלם: שנייה, עוד מעט תקבל את זכות הדיבור, אם תבקש.
דוד אמסלם: לתומר לא מפריעים.
<תומר רוזנר: היו מקרים בעבר שבהם המדינה החליטה להתערב ולתת פיצויים או סיוע אחר לפנים משורת הדין.
<תומר רוזנר: כשזה קורה, הדבר הנפוץ הוא סיוע ראשוני – התקופה שמיד לאחר האירוע האסוני.
<תומר רוזנר: בדרך כלל, באמצעות הרשויות המקומיות, המדינה, הציבור בעצם, עוזר לאנשים למצוא קורת גג לתקופה הראשונה.
<תומר רוזנר: נדמה לי שגם במקרה הזה היה סיוע כזה, אבל אני לא יודע את העובדות לגופן.
<תומר רוזנר: לגבי סיוע ארוך טווח יותר, האחריות איננה של המדינה כמובן.
<תומר רוזנר: אבל המדינה יכולה להחליט, אם היא רוצה, לתת סיוע לפנים משורת הדין.
<תומר רוזנר: היו מצבים כאלה בעבר, למשל הדוגמה שהכנסת הובילה אותה, הסיוע לנפגעי אסון ורסאי.
<תומר רוזנר: באותו מקרה המדינה הכינה תכנית סיוע וסייעה לאנשים שנפגעו באסון ההוא.
דוד אמסלם: באיזה מנגנון?
<תומר רוזנר: מקרים נוספים שבהם היו מקרי סיוע הם מצבים שבהם הייתה למשל - - -
דוד אמסלם: תומר, מה היה המנגנון של ורסאי, אתה זוכר?
<תומר רוזנר: בעצם הכנסת הובילה הצעת חוק ספציפית לוורסאי, שגרמה לכך שהממשלה הייתה צריכה להכין תכנית סיוע לתקופה מוגדרת, ותכנית הסיוע הזאת נתנה איזשהו סיוע, כמובן לא פיצוי מלא על הנזקים, אבל לפחות איזשהו סיוע.
<תומר רוזנר: מקרה נוסף, שאני מכיר באופן אישי, זה מקרה שהייתה הצפה בבת חפר לפני מספר שנים, והמדינה נתנה סיוע לתושבים שבתיהם הוצפו.
זאב בנימין בגין: בשריפה בכרמל נתנו?
<תומר רוזנר: אני מניח שכן, אבל לא בדקתי את העניין.
<תומר רוזנר: מעבר לכך, יש מקרים שבהם הדברים האלה נעשים בצורה קבועה.
<תומר רוזנר: אנחנו יודעים שבמצבים שבהם יש כשל וקשה להשיג ביטוח, המדינה מתערבת ונותנת "כיסוי ביטוחי" מטעמה: למשל, באסונות טבע בחקלאות יש את הקרן לפיצוי נזקי טבע בחקלאות; למשל, בנושא של פיצוי על פגיעות שנגרמות באירועי טרור או על ידי אסונות טבע, המדינה מכירה בהם כאסונות חריגים וניתן בהם סיוע מטעם המדינה.
<תומר רוזנר: מצבים נוספים שבהם המדינה יכולה להתערב זה מצבים שבהם המדינה רואה צורך ליצור הסדר ביטוחי כפוי על התושבים.
<תומר רוזנר: הדבר הזה קיים בנושא של רכב מנועי – אנחנו כולנו מבטחים את הרכבים שלנו בביטוח חובה, כאשר מי שלא ביטח את עצמו עדיין יכול לקבל פיצוי, במסגרת "קרנית", הקרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים.
זאב בנימין בגין: אבל זה לכתחילה, לא בדיעבד.
<תומר רוזנר: נכון, אם רואים שיש איזו בעיה כללית שחוזרת על עצמה והמנגנונים הרגילים לא עושים מספיק, אז המדינה יכולה להתערב ולקבוע איזשהו מנגנון קבוע וכפוי על התושבים.
<תומר רוזנר: מעבר לכל אלה, עמדת המדינה – אני לא מדבר בשם המדינה, אבל זו העמדה שמוצגת באופן עקבי – היא שהאחריות הראשית של אדם על רכושו היא אחריות שלו לבטח את רכושו; לדאוג שיהיה לו ביטוח גם נגד רעידות אדמה ואירועים תאונתיים כאלה ואחרים, כמו האירוע הזה, ושהמדינה לא צריכה להתערב אם יש פתרון ביטוחי.
<תומר רוזנר: כלומר, אם יש פתרון שאפשר לרכוש ביטוח למבנה ולתכולה בחברת ביטוח בשוק הפתוח, המדינה בדרך כלל אומרת "אנחנו לא מתערבים.
<תומר רוזנר: אם אתה סבור שאתה רוצה לבטח את רכושך – תבטח את רכושך".
<תומר רוזנר: במקרה הזה, אני מניח שזו תהיה עמדת המדינה באופן עקרוני.
<תומר רוזנר: היא תאמר שמי שדאג לרכושו וביטח את רכושו, שיתבע את חברת הביטוח.
<תומר רוזנר: אנחנו יודעים שיש לנו בעיה חוזרת ונשנית לא רק בתחום הזה אלא גם בביטוחים אישיים, כמו ביטוחים סיעודיים ואחרים, שיש התנהלות לא טובה של חברות הביטוח מול המבוטחים.
<תומר רוזנר: זה נושא שצריך לטפל בו במסגרת אחרת, אבל זה בהחלט נושא שראוי לטפל בו.
<תומר רוזנר: כנראה שהמנגנונים המרתיעים שנקבעו על ידי המחוקק כדי להרתיע חברות ביטוח מהתעמרות או מהתנהגות לא ראויה כלפי מבוטחים, כנראה שהם לא מספיקים.
<תומר רוזנר: אבל הנושא הזה חורג מגדר העניין הזה.
זאב בנימין בגין: בייחוד כשיש דיון משפטי מקביל.
<תומר רוזנר: אלה הדברים שאני יכול לומר באופן כללי, ואם יש שאלות נוספות – בשמחה.
זאב בנימין בגין: יש לי שאלה עובדתית: כמה משפחות נאלצו לשכור דירה אחרת?
זאב בנימין בגין: כי אני מבין שחלק מהדירות נהרסו ולא יכולות לשמש למגורים, וחלק אולי עם הרס חלקי.
<עופר איובי: אני אענה לך.
<עופר איובי: אני עופר איובי, יושב-ראש המינהל.
<עופר איובי: אני מוביל את המאבק הזה מהיום הראשון, ותודה לכל אלה שהצטרפו בחודשים האחרונים – כמה שיותר יצטרפו, המאבק יהיה יעיל יותר.
<עופר איובי: יש כרגע 12 דירות לא מאוכלסות.
<עופר איובי: מתוכן, לצערנו, משפחת טופאן, ששלושת בני המשפחה נהרגו בפיצוץ, ו-11 בתים נוספים, מתוכם שניים היו בשכירות משנית, ותשעה דיירים מחוץ לביתם ונאלצים לשכור כיום דירות.
זאב בנימין בגין: אז זה תשע משפחות או 12?
<עופר איובי: 12 בתים ותשע משפחות ששוכרות היום בתים.
דוד אמסלם: עופר איובי הוא קודם כול חבר אישי שלי.
דוד אמסלם: הוא איש קהילתי, הרבה מאוד שנים תורם לקהילה מזמנו, מרצו וכספו.
דוד אמסלם: עופר, תאר לנו את המצב.
<עופר איובי: אני כתבתי כמה דברים, כדי לא לאבד את המומנטום.
<עופר איובי: תראו, בגילה קרה פיצוץ גז, וצריך להתייחס אליו כאסון לכל דבר.
<עופר איובי: אנחנו פה דנים מי אשם ומי לא אשם, אבל זה לא משנה.
<עופר איובי: אירוע מהסוג הזה משפיע על ציבור שלם.
<עופר איובי: קרה פיצוץ בדירה אחת, וזה השפיע על רבים אחרים.
<עופר איובי: לכן לא חשוב מי אשם פה.
<עופר איובי: רבים פה נהפכו לקורבנות, ולא באשמתם.
<עופר איובי: התוצאה הייתה קשה: ארבעה הרוגים, ומבחינתי חמישה, כי האישה הייתה בהיריון.
<עופר איובי: אנחנו את ההרוגים לא יכולים להשיב, אבל לפחות בואו נעזור לאלה שבאמת כרגע הפכו להיות פליטים.
<עופר איובי: ממש פליטים, רבותיי; יש פה אנשים שלא יכולים לגמור את החודש, הפכו לפליטים, עוברים מבית לבית, ממשפחה למשפחה.
<עופר איובי: כל יום אנחנו דופקים על דלתות המוסדות הציבוריים, הגופים המוסדיים, כדי לקבל סיוע, אבל צר לי להגיד שאנחנו נתקלים באטימות גם רגשית וגם כלכלית.
<עופר איובי: בשלב הראשון, כשהיו שם מצלמות, אז באמת - - -
דוד אמסלם: עופר, אני מבקש ממך, כדי להחכים אותנו תאר לנו מתחילת הדרך, מרגע הפיצוץ, מה הפעולות שעשיתם, מול אילו גורמים ומה השיבו לכם.
דוד אמסלם: ספר לנו בשם התושבים, אני מניח שאתה ריכזת את זה.
דוד אמסלם: עוד מעט נשמע גם אותם.
דניאל עטר: ואם יורשה לי, הכי חשוב בסופו של דבר: תן את השורה התחתונה, אחרת אנחנו נטבע פה במילים.
דניאל עטר: מיקי דיבר כמה דקות, אבל בשורה התחתונה הבנו מה הוא מבקש.
דניאל עטר: אם זה תואם, אז חזקו את הקו הזה.
דניאל עטר: אבל שנבין מה אתם רוצים.
<עופר איובי: שני סוגי סיוע - - -
דוד אמסלם: רגע, אני רוצה לחדד את מה שאמר דני.
דוד אמסלם: הרזולוציה הפקידותית מאוד חשובה לי, אני רוצה לדעת מה עשיתם, עם מי דיברתם, כולל שם פרטי ושם משפחה.
דוד אמסלם: אנחנו לא מדברים מלמעלה, אני רוצה להבין את הפרטים המדויקים.
<עופר איובי: אנחנו מהיום הראשון פנינו למוסדות, כמו עיריית ירושלים - - -
דוד אמסלם: למי בעיריית ירושלים?
<עופר איובי: לכולם.
דוד אמסלם: תגיד למי.
דוד אמסלם: שלחתם מכתב?
דוד אמסלם: למי?
דוד אמסלם: אתה יכול להביא לי העתקים של המכתבים?
<עופר איובי: בוודאי.
<עופר איובי: בנוסף, התקיימו דיונים - - -
דוד אמסלם: אצל מי?
<עופר איובי: מראש העיר ועד - - -
דוד אמסלם: הייתם בדיון אצל ראש העיר?
<עופר איובי: הוא ארגן דיון דרך הסגנים שלו.
דוד אמסלם: ראש העיר לא קיים דיון בנושא הזה?
<קריאות: לא, הוא לא ראה אותנו בכלל.
<אבי יהושע: ביקשנו לראות אותו, והוא לא - - -
<עופר איובי: הוא מינה את מאיר תורג'מן לטפל בזה, יחד עם אמנון מרחב, ויש פה גם את עופר ברקוביץ', שבחודשים האחרונים גם - - -
דוד אמסלם: ומה תוצאות הדיון?
<עופר איובי: כלום.
<עופר איובי: דווקא מעיריית ירושלים אנחנו לא ביקשנו לחדש ולבנות את הבתים מחדש, שזה המון כסף.
<עופר איובי: בכל המוסדות, לא רק בעיריית ירושלים, גם במשרד השיכון, במשרד ה - - -
דוד אמסלם: עופר, אני אנתב אותך בשאלות.
דוד אמסלם: היה פיצוץ באמצע הלילה, אנשים יצאו מבתיהם.
דוד אמסלם: אני מניח שבא מהנדס למבנים מסוכנים והחליט שהבניין לא תקין.
דוד אמסלם: האנשים האלה היו צריכים לעבור לאיזשהו מקום, אולי מלון – מי דיבר אתם?
<עופר איובי: בשבועיים הראשונים הם שוכנו בבית מלון, וחברת הגז, לא מתוך הודאה באשמה, נתנה סיוע הומניטרי של שישה חודשי שכירות לכל משפחה.
דוד אמסלם: מי היה הפיבוט מול התושבים?
דוד אמסלם: היא ניהלה את זה מול כל תושב, או אתה?
<עופר איובי: אנחנו.
<קריאות: עיריית ירושלים.
<עופר איובי: המינהל הקהילתי, עם עיריית ירושלים.
<עופר איובי: עיריית ירושלים הייתה הפיבוט.
<ניבה שפט: שלום, אני מוועדת הרווחה של עיריית ירושלים - - -
<עופר איובי: רגע, חשוב לי להדגיש שיש שני מישורים.
<עופר איובי: אחד, ביקשנו לאחר חצי שנה סיוע בשכר דירה, סיוע לתושבים האלה לגמור את החודש, כי האנשים האלה פשוט אוכלים את הפנסיות שלהם ואת כל החסכונות שלהם כדי לשלם שכר דירה - - -
דוד אמסלם: אתה מתפזר.
<עופר איובי: אני לא מתפזר.
<עופר איובי: אנחנו פונים לעיריית ירושלים - - -
דוד אמסלם: כמה זמן נתנו להם שכר דירה?
<עופר איובי: חצי שנה.
דוד אמסלם: זאת אומרת, חברת הגז שיפתה אותם בגין שכר דירה עבור חצי שנה.
<עופר איובי: נכון.
דוד אמסלם: בחצי השנה הזאת, מה נעשה בדירות?
<עופר איובי: כלום, שום דבר.
דוד אמסלם: החבר'ה הלכו לדירות והורידו תריסים, חיכו שמישהו - - - ?
<עופר איובי: אי אפשר להוריד תריסים, כי לא נותר שם כלום.
דוד אמסלם: לא, אני מדבר על הדירות בשכירות.
<עופר איובי: בשכירות קנו את כל המוצרים מחדש, כי הכול נהרס.
דוד אמסלם: בחצי השנה הזאת מה עשו התושבים?
<עופר איובי: בחצי השנה הזאת אף מוסד, אף גורם, לא נקף אצבע כדי לעזור.
<עופר איובי: כל גורם שפנינו אליו - - -
דוד אמסלם: אבל אם אתה לא תהיה צמוד לשאלות שלי - - -
<עופר איובי: רגע, דודי, חשוב שתשמע את זה, תקשיב, אני אוכל את זה שנה וחמישה חודשים, אני מדבר מדם לבי.
<עופר איובי: תקשיב, כל גורם שפנינו אליו: "וואי, אתם באמת מסכנים, בוא נראה במה נוכל לעזור".
<עופר איובי: אבל כשמגיעים אליהם: "תשמעו, אין לנו את הדרך", כולל עיריית ירושלים, שמה כבר ביקשנו?
<עופר איובי: אפילו בסיוע בשכר דירה של 160,000 שקל, אחרי שמשרד השיכון הסכים לתת 160,000 שקל בתנאי שעיריית ירושלים תיתן מצ'ינג שקל לשקל, כשפנינו לעירייה – אין להם דרך לתת כסף.
<עופר איובי: אז אולי הוועדה הזאת תמצא דרך להעביר כספים.
דוד אמסלם: אני מבין את התסכול, תאמינו לי.
דוד אמסלם: וגם את כעס.
<עופר איובי: זה תסכול אדיר, לא ייתכן דבר כזה.
דוד אמסלם: כולנו מבינים את זה, אחרת לא היה דיון.
דוד אמסלם: זה גם דיון מהיר, מיקי העלה את זה רק לפני כמה ימים והנה אנחנו פה עכשיו.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה להגיד לך משהו, עופר: תשתדל להיות צמוד למה שאני שואל, כדי שאנחנו נבין את הנבכים ואיך מתקדמים.
דוד אמסלם: אני מבין שחברות הגז אמרו שהן מממנות חצי שנה שכירות.
<עופר איובי: כן.
<עופר איובי: הומניטרי, בלי להודות באשמה ובלי כלום.
דוד אמסלם: עזוב, אני שם את הצד המשפטי כרגע בצד.
דוד אמסלם: עכשיו, התושבים שכרו דירות, הרי היו צריכים לישון באיזשהו מקום.
דוד אמסלם: עכשיו, בחצי השנה הזאת, מה הם עשו מול הרשויות?
דוד אמסלם: הרי הם מבינים שהדירה שלהם נהרסה, אז למי הם פנו?
דוד אמסלם: מה הם עשו?
<אבי יהושע: - - -
דוד אמסלם: לא, לא, עוד מעט אני אתן.
<אבי יהושע: אתה שואל שאלה, אז אני משיב.
<אבי יהושע: התיק שבידיי הועבר למבקר המדינה, כולל כל ההתכתבויות שהיו - - -
<עופר איובי: עיריית ירושלים, משרד הבינוי, נשיא המדינה, פניתי גם לראש הממשלה דרך היועצים שלו.
<עופר איובי: אין גוף שלא פנינו אליו.
<יוסף בן-דור: אני עו"ד יוסף בן-דור, אני מייצג את הדיירים מהיום הראשון, ביחד עם עופר; כרגע אנחנו פועלים לשם שמיים, ואנחנו מקווים שהתוצאות תהיינה החזרת הדיירים לבתים – זה מה שמעניין אותנו, זה הדבר היחיד.
<יוסף בן-דור: הבעיה שהעלה היועץ המשפטי של הוועדה היא בעיה מוכרת, והיא קשורה בשאלה האם ניתן לכפות ביטוחים על אזרחי ישראל - - -
דוד אמסלם: לא, לא, לא - - -
<יוסף בן-דור: עכשיו אני מגיע אתך לשאלה מה נעשה.
דוד אמסלם: יוסף, תקשיב, תהיה צמוד למה שאני שואל, עזוב את הצד המשפטי.
<יוסף בן-דור: אז כפי שהסברתי, במקביל לפניות שעשו הדיירים והפניות שאנחנו עשינו - - -
<יוסף בן-דור: לנציגי עיריית ירושלים; למשל, למהנדס העיר.
<יוסף בן-דור: נפגשנו עם מהנדס העיר - - -
דוד אמסלם: מה אמר לכם שלמה אשכול?
דוד אמסלם: מה ביקשת ממנו?
<יוסף בן-דור: אני אסביר.
<יוסף בן-דור: מכיוון שאנחנו נתקלנו בקשיים – שאני תכף אגיע אליהם – מול חברת הביטוח וחברת הגז, אנחנו חשבנו שאולי הדיירים צריכים למצוא פתרון שהוא מחוץ לקופסה, לדוגמה, לאפשר בנייה נוספת על הגג לפי תמ"א 38, שזו אפשרות אחת.
<יוסף בן-דור: שיבוא יזם, יממן את השיפוץ וירוויח עוד - - -
דוד אמסלם: זאת אומרת, אתה ניסית לחפש יזם - - -
<יוסף בן-דור: וגם מצאתי.
<יוסף בן-דור: וגם הבאנו תכנית של פינוי-בינוי.
<יוסף בן-דור: לדוגמה, באו להרוס את הבניין ובניינים סמוכים שנבנו לפני 50 שנה, ולהקים שם בניינים חדשים, עם יזם שמוכן עכשיו לממן את הכול מכיסו.
<יוסף בן-דור: אבל אומר מהנדס העיר: בניית בתים חדשים במקום הזה – לא מתאימה לי, היא תיקח שנים.
<יוסף בן-דור: ומה לגבי תמ"א 38, שנביא יזם שיממן את הכול?
<יוסף בן-דור: "תמ"א 38 לוקח שלוש שנים – לא מתאים לי".
<יוסף בן-דור: אלו התשובות שאנחנו מקבלים מעיריית ירושלים.
<יוסף בן-דור: במקביל - - -
דוד אמסלם: שנייה, עזוב את הצד התכנוני, זה הליכים ארוכים וכולי, ואני לא רוצה להיכנס לזה.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה פשוטה: בחצי השנה שהדירות נהרסו, יצא צו של המהנדס – מה הוא אמר?
<יוסף בן-דור: ביום האירוע הביאו לשם נציג העירייה, והצו של המבנים קבע שמרגע זה הכניסה ל-12 הדירות הללו אסורה.
<יוסף בן-דור: לקחו מהנדס קונסטרוקטור, הציבו שם רלסים, הקיפו את זה בגדר, ולא ניתן להיכנס, נקודה.
דוד אמסלם: יוסף, תהיה צמוד, אני לא צריך שתרחיב כל תשובה שלך במעטפת של שתי קומות, תענה בכן ולא.
דוד אמסלם: בא קונסטרוקטור לבניין?
<יוסף בן-דור: נכון.
<יוסף בן-דור: בא קונסטרוקטור בשם אלי בן ואליד, שנבחר על ידי עיריית ירושלים, והוא קבע שהמבנה מסוכן.
דוד אמסלם: ומה צריך לעשות אתו?
דוד אמסלם: אפשר לחזק אותו?
דוד אמסלם: צריך להרוס אותו?
<יוסף בן-דור: צריך לשקם אותו.
<יוסף בן-דור: לא צריך להרוס אותו מן היסוד, אלא צריך לעשות חיזוק ושיקום של הבניין.
<יוסף בן-דור: אנחנו חשבנו בהתחלה שאולי צריך להרוס את כל המבנה, אבל היום אנחנו יודעים.
<יוסף בן-דור: ..
<יוסף בן-דור: היום אנחנו יודעים שזה בעלות יחסית נמוכה, אולי אפילו נמוכה ממה שסברנו – בסדרי גודל של כעשרה מיליון שקלים ניתן לחזק ולהחזיר את הדיירים לבתים, נקודה.
דוד אמסלם: עשרה מיליון שקלים זה עלות נמוכה?
<יוסף בן-דור: יחסית.
<יוסף בן-דור: אנחנו מדברים על 12 - - -
זאב בנימין בגין: וכמה זמן זה לוקח?
זאב בנימין בגין: גם לזה צריך תכנית ואישורים.
<יוסף בן-דור: אנחנו הכנו תכנית לצורך השיקום, כולל פינוי ומה שצריך.
<יוסף בן-דור: אנחנו מעריכים שבפרק זמן שלא יעלה על שנה וחצי הדיירים נמצאים חזרה בתוך הדירות.
דוד אמסלם: עופר, אני רוצה לחזור אליך.
דוד אמסלם: אתה אומר שאתם פניתם קודם כול לעיריית ירושלים.
דוד אמסלם: עיריית ירושלים גילתה הרבה סימפטיה, אבל באופן מעשי היא קידמה אתכם במשהו?
<עופר איובי: לא, הם אומרים שידיהם כבולות, אין להם את הדרך להביא כספים.
<קריאה: רק עופר ברקוביץ' כן.
דוד אמסלם: שנייה, אני רוצה להסביר משהו - - -
<עופר איובי: עופר ברקוביץ' לא יכול להביא כספים - - -
דוד אמסלם: רק שנייה, עופר את עופר.
דוד אמסלם: עזבו את הקטע האישי, אנחנו פה לא בקטע של למי מגיע צל"ש ולמי טר"ש.
דוד אמסלם: עיריית ירושלים נתנה לכם תשובה שהיא לא יכולה לקדם את זה ברמה האופרטיבית?
<יוסף בן-דור: גם כשביקשנו מהם למשל לפנות את ההריסות – כי הרי יש צורך לפנות לקראת הבנייה – אמרו: אפילו תקציב לפינוי אין לנו, תפנו בעצמכם.
<עופר איובי: עניתי לפני שבועיים לאמנון: יש 1.3 מיליון תקציב לפינוי וחיזוק של הדירות שנשענות על ה...
<עופר איובי: זה בנוי בשלב כזה שצריך לעשות עמודי תמך לדירות שנשענות על הדירות האלה.
<עופר איובי: זה עולה 1.3 מיליון שקל.
<עופר איובי: אופיר מאי בעד, מהנדס העיר בעד, כולם בעד, אמנון עלה עם זה למעלה – אבל אין את הדרך להוציא את הכסף הזה.
<עופר איובי: ולא רק לזה, אלא גם לסייע בשכירות.
<עופר איובי: יש 160,000 שקל שעומדים במשרד השיכון, שאני, אחרי שלוש שעות של דיונים, הוצאתי הסכמה ממשרד השיכון לסייע לדיירים למרות שהם לא ברווחה ולא קשורים לרווחה.
<עופר איובי: אלה לא דיירים שנשענו על מדינת הרווחה, לא מבחינה רווחה ולא מבחינת סיוע שהם צריכים לקבל – אבל היום הם צריכים סיוע, צריך לעזור להם.
<עופר איובי: ועיריית ירושלים לא מוצאת את הדרך להעביר 160,000 שקל.
<עופר איובי: כשעשינו פעולת מחאה ליד בית ראש הממשלה, הבטיח עופר ברקוביץ' להעביר לנו את הסיוע, אפילו למינהל, בדרך לא דרך, ואני הייתי מוכן לקחת את האחריות לחלק את זה לדיירים, אבל כשהוא הגיע לעיריית ירושלים לא נמצאה הדרך להעביר את הכספים האלה.
<עופר איובי: מה שצריך בעצם זה למצוא את הדרך שבה הגופים יכולים להעביר כספים לטובת העניין הזה.
<עופר איובי: זו צריכה להיות המהות של הדיון הזה – איך אנחנו יכולים לקבל כסף.
<עופר איובי: ואתם, כגוף רגולטורי, תעבירו לנו כספים לעניין הזה, זה הכול.
<עופר איובי: כי כל אחד שאתה פונה אליו, אומר: אין את הדרך, זה לא נרשם, זה לא נמצא.
<עופר איובי: בקיצור, הפתרון הוא כסף.
דוד אמסלם: יש לי שאלת תם, אבל חשוב לי לשמוע את התשובה: אני מבין שאת הארנונה אתם לא משלמים.
<עופר איובי: לא, לא, לא.
<עופר איובי: דרך אגב, נשלחו ארנונות בטעות - - -
<עופר ברקוביץ': זה גם לקח זמן.
<עופר איובי: לא, זה לא לקח זמן.
<עופר איובי: בוא'נה, אתה נציג עירייה, דחילאק.
<עופר איובי: אני עכשיו אגן על העירייה: בינואר זה נשלח בטעות, כי המחשב עושה את זה אוטומטית, אז התקשרתי למנהל הארנונה ומיד ביטלו את זה.
דוד אמסלם: לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לסגן ראש העיר, אני רוצה לשמוע עוד תושב אחד שיתייחס לנושא.
<קריאה: אבי.
דוד אמסלם: אז רק אבי.
<עופר איובי: אני רוצה לומר עוד דבר אחד חשוב - - -
דוד אמסלם: לא, עופר.
<עופר איובי: חשוב, חשוב.
דוד אמסלם: תראה, אנחנו בסוף הולכים לשמוע את כל התושבים - - -
<עופר איובי: למה לא?
<עופר איובי: מגיע להם.
<פנינה לב: עד שסוף-סוף מתייחסים אלינו, מגיע לנו קצת יותר מהדחוק הזה, כי אנחנו מתפוצצים כבר שנה ושמונה חודשים, אחרי ליל פיצוץ מאוד טראומתי שמלווה אותנו יום-יום ודקה-דקה.
דוד אמסלם: מה שמך?
<פנינה לב: לב פנינה.
דוד אמסלם: פנינה, בשביל זה אנחנו עושים את הדיון.
<פנינה לב: תודה רבה.
דוד אמסלם: אבל אני רוצה לייצר איזושהי החלטה פה.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש מכם:
דוד אמסלם: שמענו את עופר, אנחנו מכירים את הנושא, אני ומיקי מכירים אותו, אנחנו תושבי העיר, ולכן, תסמכו עליי שאם תהיה עוד איזושהי שאלה שאני לא אבין, אני אשאל אתכם.
דוד אמסלם: אני רוצה עוד נציג אחד שיוסיף על מה שעופר אמר, ואחרי זה נעבור לעיריית ירושלים.
<אבי יהושע: שמי אבי יהושע.
<אבי יהושע: אנחנו גרנו בדירה הצמודה להתפוצצות, ורק בנס אשתי ואני יצאנו בחיים.
<אבי יהושע: אם הבת הקטנה שלי, שיושבת פה, הייתה בדירה – ראיתם בתמונות, החדר שלה נהרס לחלוטין – היא לא הייתה בינינו היום.
<אבי יהושע: אני רוצה לתקן כמה דברים.
<אבי יהושע: הביאו את בן ואליד, וגם אני ביררתי עליו, והוא נחשב לאורים ותומים בנושא של קונסטרוקציה.
<אבי יהושע: הוא נתן שתי אופציות – לא בדיוק כמו שנאמר: אחת, להרוס את הבניין, והשנייה, לחזק את הבניין.
<אבי יהושע: חיזוק הבניין יהיה תלוי בזה שיביאו חברה שתחפור ליסודות ותבדוק אם אפשר לחזק את הבניין.
<אבי יהושע: הוא טען שהתהליך הזה יעלה הרבה כסף ויימשך המון זמן.
<אבי יהושע: לדעתו, האופציה שעומדת על הפרק זה להרוס את הבניין, שזו הדרך המהירה ביותר.
<אבי יהושע: רוב הדברים כבר נאמרו פה, אבל אני רוצה לחדד כמה דברים.
<אבי יהושע: אני בא מהתחום הטכני, ואני לא מבין איך במדינת ישראל אין חוק גז.
<אבי יהושע: אני הייתי בחקירת המשטרה - - -
<קריאות: עזוב את זה עכשיו.
<אבי יהושע: אבל זה דבר מאוד חשוב - - -
דוד אמסלם: אבי, חבל על הזמן.
דוד אמסלם: אני לא רוצה להיכנס לזה, כי יש עוד כמה דברים במדינת ישראל.
<אבי יהושע: לגבי הביטוח.
<אבי יהושע: אני במקרה אדם מאוד אחראי ועשיתי ביטוח "משודרג".
<אבי יהושע: בביטוח של בית יש את הרכוש, יש את המבנה ויש את ערך הקרקע.
<אבי יהושע: המקרה הראשון בארץ שקרה למבוטחים בביטוח הזה זה אשתי ואני – ואין לנו בית.
<אבי יהושע: אנחנו שנה וחצי אחרי האירוע, לקחנו משרד עורכי דין מוביל, ולקראת חתימה מול חברת הביטוח אנחנו צריכים לוותר על הרבה כסף.
<אבי יהושע: אני לא מבין למה אין שרירים למדינת ישראל ללחוץ על חברות הביטוח.
<אבי יהושע: יש פוליסה שכתוב בה אחד לאחד - - -
דוד אמסלם: שנייה, רק בגלל הסקרנות שלי, מה טענת הביטוח פה?
<אבי יהושע: מכתב אחד בשנה וחצי האלה לא קיבלתי.
דוד אמסלם: פנית למפקח על הביטוח?
<אבי יהושע: לא פניתי, ואני אגיד לכם למה.
<אבי יהושע: יש לי חבר'ה שפנו למפקח על הביטוח ולא יצא כלום.
<אבי יהושע: ובינינו, אנחנו יודעים מה קורה - - -
מיקי לוי: אבי, יושב כאן איש משוק ההון - - -
<אבי יהושע: אוקיי, אני אשב לדבר אתו אחר כך.
רחל עזריה: לא אחר כך, אנחנו רוצים לשמוע עכשיו.
דוד אמסלם: אבי, קח לך עוד דקה לדבר.
<אבי יהושע: אני מקרה פרטי עם הביטוח שלי, אבל לרובם יש ביטוחים וגם בהם מתעמרים, לא רוצים לשלם להם את הכסף שיש להם בביטוח.
<אבי יהושע: סך הכול האזרחים שאחראים ועושים ביטוח, זה לא ליפול עול על מדינת ישראל, אז מדינת ישראל צריכה להפעיל מכשירים כדי שסוף-סוף אולי יצא מהוועדה הזאת איזה משהו שילחץ על חברות הביטוח.
מיקי לוי: זה צריך להיות חלק מההחלטה, דודי.
<אבי יהושע: אני מבין שהיום יש לחברות הביטוח יותר הון מאשר לבנקים - - -
דוד אמסלם: בוא לא ניכנס לזה.
<עופר איובי: לא, אנחנו לא ניכנס לזה - - -
דוד אמסלם: עופר, בוא נתקדם.
<עופר איובי: - - - חצי, אין להם ביטוח, דרך אגב.
<עופר איובי: זה לא הקטע.
דוד אמסלם: סיימת.
דוד אמסלם: אדוני, אתה תושב?
<אהרון ברום: אדם מן היישוב.
<אהרון ברום: כדאי לך לשמוע אותי.
<אהרון ברום: אני התכוננתי לישיבה הזאת, ואני רוצה להקריא משהו שיעזור לכם להחליט.
<אהרון ברום: שמי ברום אהרון.
דוד אמסלם: אתה גרת שם?
<אהרון ברום: אני הייתי גר בגילה, ואחרי הפיצוץ - - -
<עופר איובי: הוא מהבניין.
<אהרון ברום: מה המצב, מה צריך להיות ומה עושים.
<אהרון ברום: מה המצב.
<אהרון ברום: מיום הפיצוץ ועד היום – חוסר אונים.
<אהרון ברום: אין דין, אין מי שייקח אחריות, המפונים הם יתומים של אבות קיימים.
<אהרון ברום: המפונים הם יתומים של אבות קיימים.
<אהרון ברום: מה צריך להיות.
<אהרון ברום: פתרון לפנים משורת הדין.
<אהרון ברום: למקרה מורכב וחריג כזה, צריך לתת פתרון חריג.
<אהרון ברום: המפונים הם אוכלוסייה מזדקנת.
<אהרון ברום: אני במקרה בן 84, אבל רוב האחרים הם מעל 70.
<אהרון ברום: מה עושים.
<אהרון ברום: זו הצעה, זה חומר למחשבה.
<אהרון ברום: בניגוד לחלק מהחברים, שאמרו שאנחנו צריכים לדרוש 40 מיליון דולר, אני אומר לא, אני רק רוצה את מה שצריך.
<אהרון ברום: מה עושים ומה צריכים?
<אהרון ברום: שכר דירה לשלוש שנים – 1.5 מיליון.
<אהרון ברום: הריסה ובנייה מחדש של 12 דירות – 12 מיליון.
<אהרון ברום: שונות – שלושה מיליון.
<אהרון ברום: עורך דין – 3.5 מיליון.
<אהרון ברום: סך הכול, לא 40 מיליון אלא 20 מיליון.
<אהרון ברום: תרשה לי.
<אהרון ברום: מסקנות: הקמת צוות היגוי.
<אהרון ברום: ..
<אהרון ברום: אולי חשבת על זה קודם.
<אהרון ברום: אני מעריך את הפגישה הזאת כהכי משמעותית שהייתה, ואני אסיר תודה על הדרך שאתה מוביל את זה.
דוד אמסלם: מי שהציף את זה, כמו שאמרתי, זה חברי הכנסת מקלב ומיקי לוי.
<אהרון ברום: מסקנות: הקמת צוות היגוי, חקיקת חוק תשתית הגז - -
דוד אמסלם: תודה, אדוני, אני רוצה להתקדם.
דוד אמסלם: הבנו, תודה רבה לך.
<אהרון ברום: - - חלוקת עלות השיקום בין גורמים שונים - - -
דוד אמסלם: אדוני, תודה רבה לך, הבנו.
דוד אמסלם: מכאן אתה לא מחדש לי כלום.
דוד אמסלם: לפני שאני שומע את סגן ראש עיריית ירושלים - - -
<יוסף בן-דור: דודי, אפשר מילה לגבי העמדה של חברת הביטוח של חברת הגז, לפני שאנחנו מגיעים לשוק ההון?
<יוסף בן-דור: כי אני חושב שאת זה לא שמעת, זו חולייה שהייתה חסרה.
דוד אמסלם: יוסי, אני מנהל את הדיון ואני יודע בדיוק למי לפנות.
דוד אמסלם: אוהד, תהיה ספציפי לגבי השאלה של אבי, ואחרי זה אולי נחזור אליך.
<אוהד מעודי: שמי אוהד מעודי, אני מנהל את ביטוחי הרכוש באגף שוק ההון.
<אוהד מעודי: נזרקו פה כל מיני דברים, חלקם מדויקים יותר, חלקם מדויקים פחות.
<אוהד מעודי: אני חייב לציין משהו בראייה הכללית לגבי ביטוח של דירות ומשקי הבית.
<אוהד מעודי: תמיד נראה שהפתרון הכי פשוט זה לחייב את כל אזרחי מדינת ישראל, כל בעל דירה, לעשות ביטוח חובה.
<אוהד מעודי: אבל מבחינתנו זה משהו בעייתי, אנחנו תמיד התנגדנו לזה, מכיוון שיש לזה הרבה השלכות שליליות.
<אוהד מעודי: אחת, זה מעצים את הכוח של חברות הביטוח, כי ברגע שהן יודעות שמבוטח צריך את זה, יש להן הרבה יותר כוח.
<אוהד מעודי: דבר שני, לא בטוח שהדבר הזה יתרום - - -
דוד אמסלם: אל תיכנס לזה.
רחל עזריה: אבל יש סיטואציה ספציפית עכשיו - - -
דוד אמסלם: שנייה, שנייה.
<אוהד מעודי: אני אהיה ספציפי, אין בעיה.
דוד אמסלם: אל תיכנס לזה, אני בכל מקרה הולך לעשות דיון - - -
<עופר איובי: בזמן אמת הביטוחים לא מוכיחים את עצמם.