GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: צריכות להיות קייטנות ציבוריות במימון הרשויות.
תמר זנדברג: הן מפוקחות, יש כתובת, יש אל מי לפנות, זה לא הקייטנות הפיראטיות, אבל המחירים האלה שרשות הפכה להיות עסק פרטי, שגוזר קופון על חשבון ההורים, זה דבר ראשון שצריך להגיד לו לא.
דוד אמסלם: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אני רוצה להצטרף למברכות ולמברכים שקדמו לי, שתהיה לך בהצלחה בתפקידך.
יוסי יונה: אנחנו פה כדי לסייע שאכן זה יקרה.
יוסי יונה: מישהו לחש באוזני, שאתה איש מאוד משימתי, וזה טוב לשמוע, אדם שקובע יעדים ורוצה להשיג אותם.
יוסי יונה: אנחנו כאן לא רק לדבר, אלא רוצים להגיע להישגים ולתוצאות.
יוסי יונה: כפי שכולם כבר אמרו, ואני לא אחזור על הדברים, משפט אחד של דברי רקע, אנחנו יודעים שמשנות שנות השמונים ועד היום הרשויות, העמותות וההורים – ההוצאה שלהם לחינוך הולכת וגדלה.
יוסי יונה: מדובר על הוצאה שגדלה ב-500%.
יוסי יונה: אם בשנות ה-80 מדינת ישראל מימנה כ-96% מכלל ההוצאה הלאומית לחינוך, היום זה מגיע ל-74%, 76%.
יוסי יונה: והנה אנחנו רואים שהדבר הזה מהדהד כמעט בכל תחום.
יוסי יונה: היינו בדיון על צפיפות בכיתות ועוד פעם עלה הנושא הדיפרנציאלי של רשויות חזקות אל מול רשויות חלשות, ולגבי הסייעת השנייה עוד פעם העניין הדיפרנציאלי של רשויות למול מדינה, ובעזרי חינוך עוד פעם העניין הדיפרנציאלי בין המדינה לבבין הרשויות, והנה עוד פעם בקייטנות העניין הדיפרנציאלי הזה.
יוסי יונה: אני לא אכביר במילים, אגיד שני דברים מאוד מאוד פשוטים.
יוסי יונה: מבחינתו של הגוף האחראי, יש כאן צורך בתנועת מלקחיים, האחד להגדיל את הסבסוד של המדינה ולהכיר בה כאחראית המרכזית לתחום הזה של הקייטנות, ולראות בו חלק אינטגרלי ממערכת החינוך.
יוסי יונה: חבר הכנסת דב חנין גם ציין שזאת לא רק שאלה איפה נמצאים הילדים, אלא גם מה הם התכנים.
יוסי יונה: זה גם חלק חינוכי, זה לא ארגז חול וסגרנו את הבסטה.
יוסי יונה: בתנועת המלקחיים יש צד של הסבסוד, והצד השני של המלקחיים זה העניין של הרגולציה, המחירים המופקעים הללו שנדרשים הורים לשלם הופכים לבלתי סבירים.
יוסי יונה: אנחנו מכירים את התרבות הישראלית: ההוא שילם 1,000 שקלים, אז אני אשלם לילד שלי פי שניים, 3,000 שקלים, איזושהי תחרות.
יוסי יונה: המון פעמים יש לחץ.
<אתי ראובן: אין לי גם היכולת לחשוב על זה, לרשום לאיזה קייטנה ייעודית.
יוסי יונה: אבל אם הילדה באה לאימא ואומרת לה: אבל גם לשכנה יש אייפוד, למה לי אין?
יוסי יונה: ואת מלווה וקונה לה, זה מוכר.
<אתי ראובן: אני לא מבקשת את זה.
יוסי יונה: אני חושב איך אנחנו צריכים פה לנהוג בעניין של תנועת מלקחיים.
יוסי יונה: גם הייתי רוצה לשאול איך אנחנו מסיימים דיון בוועדת הפנים, אפרופו יושב הראש המשימתי שלנו, ואיך אנחנו מתקדמים לכיוון של איזה שהם פתרונות אופרטיביים, שאכן אנחנו עושים משהו – קריאה לממשלה, הצעת חוק בעניין של סבסוד שמחייבת את המדינה לסבסד קייטנות וכן גם איזה שהם גופים רגולטיביים שיכולים לפקח על המחירים ולא לתת להם להאמיר כפי שהם מאמירים היום.
דוד אמסלם: הדיון עד שעה 14:00.
דוד אמסלם: אני מסתכל כל הזמן על השעון, והוא מתקדם להפתעתי.
דוד אמסלם: לכן אני מבקש לדבר בקצרה.
דב חנין: למרות שהדיון מעניין, אתה אומר...
דוד אמסלם: נכון, אבל השעון רץ.
דוד אמסלם: אני רק מבקש שכולם ידברו בקצרה, ורק אם יש מה להוסיף, לא לשם הדיבור, גם אם יש פה טלוויזיה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת נאוה בוקר, את רוצה להתייחס לנושא?
נאוה בוקר: כרגע לא.
דוד אמסלם: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה, אבל בקצרה.
רחל עזריה: כן, ממש בקצרה.
רחל עזריה: אני רוצה לשים שלוש פרספקטיבות לנושא הזה של הקייטנות, ואני מברכת על הדיון הזה.
רחל עזריה: בכלל, הכנסת הזאת מתעסקת הרבה בגיל הרך ובילדים, אני חייבת לומר שאני מרגישה מאוד בבית.
רחל עזריה: כשהייתי עמיתה במכון מנדל מנהיגות חינוכית, אחד הדברים שעסקתי בהם זה לראות איך זה לגדל ילדים היום לעומת לגדל ילדים בעבר.
רחל עזריה: אז עסקתי רבות בנושא של החופשים מהמקום של מצוקת ההורים.
רחל עזריה: אחד הדברים שגיליתי תוך כדי זה שמסתבר שהחופש הגדול הוא מחולל הפערים הכי גדול בין החזקים לחלשים.
רחל עזריה: זאת אומרת, העובדה שילדים לא נמצאים חודשיים בבית ספר, זה מה שפותח את הפער ועד סוף השנה שוב סוגרים את הפער בין החזקים לחלשים ואז שוב יש חודשיים וזה שוב פותח את הפער, כי ההורים החזקים בחודשיים האלה מעשירים את הילדים, שולחים אותם ללימודים ולעשייה, והחלשים אין להם ההזדמנות הזו.
רחל עזריה: לכן זה לא רק עניין של הוצאה, אלא באמת לוודא שאנחנו מצמצמים פערים בחברה.
רחל עזריה: אני חושבת שכן צריך להתייחס לנושא של המחיר הכספי בהקשר של הרשויות המקומיות.
רחל עזריה: אני לא אגיד שכל הרשויות, וכמובן שזה מורכב יותר, אבל הורים לילדים קטנים ידועים כבור מאוד גדול, שאפשר לגבות ממנו הרבה מאוד כסף.
רחל עזריה: אין לנו ברירה, אנחנו צריכים ללכת לעבודה ואנחנו צריכים פתרונות, אם זה בצהרונים ואם זה בקייטנות.
רחל עזריה: וכולם יודעים, יש מכרזים, לפעמים העירייה, לפעמים המתנ"סים, יש פה איזשהו מערך של כסף שמסתובב, שהוא סוג של ארנונה נוספת או מס הכנסה נוסף רק על הזכות לצאת לעבודה בתקופה הזאת.
רחל עזריה: אני רוצה לדבר גם על העניין הזה, שבסופו של דבר יש פה גם איזשהו היבט פמיניסטי, כי בדרך כלל מי שמפסידות יותר ימי עבודה זה הנשים, וכמובן שזה משפיע על ההתקדמות שלהן אחר כך בשוק התעסוקה.
רחל עזריה: יש פה שני דברים – אני לא חושבת שילדים צריכים להיות בבית ספר 12 חודשים בשנה, בית ספר לא צריך לאפסן את הילדים שם, אבל אני חושבת שאנחנו כן צריכים לאפשר להורים מגוון של קייטנות מעשירות, אבל לא יקרות מדי.
רחל עזריה: אני חושבת שאין ברירה, המדינה צריכה להיות שותפה לתהליך הזה, ובמקביל גם תודה תמר שהזכרת את החוק שאני מקדמת להגדיל את מספר ימי החופשה של ההורים.
רחל עזריה: העניין של הקייטנות הוא עולם שלם של נושאים ערכיים, שדורשים טיפול.
דוד אמסלם: חבר הכנסת דני עטר.
דניאל עטר: אני מצטרף למה שאמרה תמר קודם.
דניאל עטר: אנחנו מקיימים כאן סידרה של דיונים, שכולם עוסקים בחוסר הסדר בחלוקת האחריות בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.
דניאל עטר: הסוגיה הזאת של הקייטנות מחדדת את זה עוד יותר במובן של חוסר הסדר במערכת החינוך שלנו.
דניאל עטר: כלומר, אם פעם כשהיינו ילדים זה היה יותר בייביסיטר, היום כבר ברור לגמרי שזה חלק מרצף חינוכי.
דניאל עטר: יותר מכך, עצם העובדה שאנחנו חיים בעידן מאוד אינדיבידואלי, מאוד תחרותי, שכל אחד מתכנס בתוך עצמו, הזמן היחיד שבו אפשר לפתח איזה שהם כישורים חברתיים זה בחופשות במפגשים הבלתי פורמליים ובחינוך הבלתי פורמלי, והקייטנות הן חלק קטן.
דניאל עטר: אחרי הקייטנות מתחילים מחנות הקיץ של כל תנועות הנוער, וזה הופך להיות קיץ של פעילות לעשירים בלבד.
דניאל עטר: כלומר, לילדים עשירים, אין להם שום בעיה מרגע שמכריזים על חופשת הקיץ עד שחוזרים לחופשת הקיץ.
דניאל עטר: מוצאים מה לעשות איתם, ואם נשארים שבועיים ריקים, גם לוקחים אותם לטיול בחוץ לארץ.
דניאל עטר: אותה שכבת ילדים, שאני לא יודע לאמוד אותה, כי לא הלכתי לספור אותה, אבל אני מניח שזה מאות אלפים של ילדים שההורים שלהם לא יכולים לאפשר להם גם קייטנה, גם מחנות קיץ, גם טיול בחוץ לארץ ו"שופינג" וכן הלאה וכן הלאה, נופלים בין הכיסאות.
דניאל עטר: כמו שאמרה רחל עזריה, אולי היא בדקה את זה, אני לא יודע, אני לא יודע אם חופשת הקיץ היא המקום שבו נוצרים הפערים הגדולים ביותר, אבל אין ספק בכלל, שיש פער עצום שבא לידי ביטוי בימים האלה בין מי שידו משגת לבין מי שלא.
דניאל עטר: עצתי אליך, אדוני יושב ראש הוועדה – אני לא מכיר את נהלי הכנסת, יש פה חברת כנסת יותר ותיקה ממני, אני מתכוון ליעל גרמן, ותמר זנדברג בוודאי; אבל אם יש פורמט של דיון משותף לוועדת החינוך, התרבות והספורט ולוועדת הפנים והגנת הסביבה, אני מציע שתנסה לקיים ישיבה משותפת לשתי הוועדות האלה באופן דחוף ביותר.
דניאל עטר: יכול להיות שמשם תבוא הישועה ואיזשהו פתרון או כיוון.
דוד אמסלם: באופן עקרוני, אתה צודק, השאלה איזה גוף או איזה משרד אמור להוביל נושא שמתפזר על מספר משרדים.
דוד אמסלם: אבל בסופו של עניין, יש אבן הראשה, בסוף אתה מזהה את המשרד המרכזי שאמור לעשות את עבודת המטה.
דוד אמסלם: הוועדה הזאת, לפי תפיסתי, לא אמורה להתכנס באופן מקצועי בכל נושא ונושא ולהחליף את משרדי הממשלה.
דניאל עטר: אבל אתה עושה את זה יפה.
דניאל עטר: אתה מחדד את זה, זה יפה מאוד.
דוד אמסלם: אבל לכל נושא כזה אני צריך שבועיים כדי להביא את כל הפקידים ולהתחיל להיכנס לרזולוציה איזה מדריך פה ואיך בית הספר שם ומי גובה מה, לכן אני אומר באופן כללי שבסיכום אתייחס לנושא.
יעל גרמן: יש נושא אחד, שבוודאי נמצא כאן, מפני שהוא חובק גם את הבריאות, גם את החינוך וגם את הרווחה.
יעל גרמן: אז החינוך אמנם לא נמצא פה, אבל בוודאי בריאות ורווחה, וזה החופש הגדול של ילדים בעלי מוגבלות.
יעל גרמן: אני רוצה להתחיל דווקא בזה, כי אני משערת לעצמי שדיברו על הרבה ולא דיברו על זה.
יעל גרמן: אם הורים לילדים שאינם סובלים ממגבלות מנסים למצוא תעסוקה לילדיהם, שערו בנפשכם מה קורה לאותם הורים, שיש להם ילדים עם מגבלות גופניות או שכליות או כל מגבלות אחרות.
יעל גרמן: זה נורא ואיום.
יעל גרמן: החיים שלכם הם פשוט לא חיים.
יעל גרמן: בתפקידי כשרת הבריאות, יצרתי קשר עם משרד הרווחה ועם שר הרווחה כמובן, מאיר כהן, ואנחנו קיבלנו החלטה שאנחנו מאריכים את החופשה לילדים בעלי המגבלות, ושהקייטנה תהיה יותר ארוכה.
יעל גרמן: אני לא יודעת איפה זה עומד.
יעל גרמן: כידוע לכם, אנחנו הפסקנו באמצע, ואני מציעה לאדוני היושב ראש, שיבקש הן משר הבריאות והן משר הרווחה, ובוודאי מהמנכ"לים כי זה צריך להיות בדרג של המנכ"לים, מה קרה עם ההחלטות שקיבלנו – היו כמה ישיבות, אבל הישיבה האחרונה התקיימה ממש שבועיים לפני שהכנסת התפזרה ואנחנו התפטרנו מהממשלה.
<אבנר עורקבי: יש לי כבר פניות של הורים של ילדים נכים, שצועקים עליהם: מה עושים?
<אבנר עורקבי: מה עושים?
יעל גרמן: אני חושב שהיושב ראש בהחלט יוכל לקחת את הנושא, להושיב את שני המנכ"לים ביחד, ולקבוע שהחופש הגדול עבור ילדים עם מגבלות, עבור ילדים נכים, הוא הרבה יותר ארוך, ונותנים קצת יותר חופש להורים.
יעל גרמן: צר לי שיושב ראש ועדת כספים כשאני נכנסתי היה כאן ועכשיו לא נמצא, מפני שבתקציב 2015 היה תקציב מיועד לקייטנות החופש הגדול, שכידוע לראשונה חברי שי פירון, שר החינוך, הנהיג קייטנות לחופש הגדול בחינם או בתשלום מאוד מאוד סמלי לכלל ילדי ישראל בכיתות א', ב' והיה לזה תקציב.
יעל גרמן: בשנת 2015 היה תקציב להרחבה עד כיתה ד', זאת אומרת: אותם ילדים שנהנו בכיתות א', ב' מהקייטנות, ההורים היו צריכים ליהנות מא' עד ד'.
יעל גרמן: איפה התקציב הזה?
יעל גרמן: אני חוששת שמהאיחוד של התקציבים של 2016-2015, תקציב 2015 נעלם.
יעל גרמן: אני דיברתי על כך בוועדת הכספים, לכן אני מצטערת שיושב ראש ועדת הכספים לא נמצא כאן, אבל צריך לבדוק ולראות מה קרה לתקציבים שמיועדים בדיוק לנושא הזה.
יעל גרמן: לאן הם נעלמו בשנת 2015?
יעל גרמן: אסור לך, לנו, לוותר על התקציבים האלה, כי זה כבר פתרון.
יעל גרמן: עוד לפני שאנחנו מחפשים פתרונות אחרים, בואו קודם כל ניקח את התקציבים שכבר היו, שלא ייקחו את התקציבים שכבר ניתנו לקייטנות לילדים מכיתה א' עד כיתה ד'.
יעל גרמן: ההערה האחרונה שלי היא לרשויות.
יעל גרמן: שוב אני נשענת על ניסיוני, בתפקידי כראש עיריית הרצליה, אני הצלחתי להוריד בצורה דרסטית ודרמטית את המחירים לא של הקייטנות, אלא של הצהרונים במהלך כל השנה על ידי כך שהושבתי ועדה שבדקה את העלויות.
יעל גרמן: אין רווח, לא צריך להיות רווח, לא בצהרונים ולא בקייטנות הקיץ.
יעל גרמן: הם לא מקור לרווח, לא למתנ"סים ולא לאף גורם אחר, וכל מה שצריך זה לבדוק כמה זה עולה ולפקח על כך שלא לוקחים יותר מכמה שזה עולה, ונפתור חלק ניכר מהבעיה.
<קריאה: אפשר לעשות את זה יותר טוב.
<אתי ראובן: חשוב לומר שבצהרונים יושבות נשים בלי השכלה - - -
דוד אמסלם: אתי, אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה.
<אתי ראובן: בגלל שהיא מדברת על רווח, זה חשוב.
דוד אמסלם: אני רוצה להתכנס.
דוד אמסלם: דב קלמנוביץ, ממלא מקום ראש עיריית ירושלים, בבקשה.
דוד אמסלם: אני מבקש מכל אחד לדבר שתיים, שלוש דקות.
<דב קלמנוביץ: אני אעשה את זה אפילו בפחות.
<דב קלמנוביץ: אני מצטרף למה שאמרה יעל גרמן, יש קייטנות זולות, ויש לצערי רשויות שיש בהן חוסר שוויון ורחל תעיד על זה.
<דב קלמנוביץ: למשל בירושלים יש קייטנות יקרות ויש קייטנות זולות שהעירייה מפעילה אותן.
<דב קלמנוביץ: הקייטנות הזולות ב-300 שקלים, והקייטנות היקרות הן ב-900 שקלים.
<מלכה סבח: אבל צריך לקחת בחשבון שהן רק עד 13:00.
<דב קלמנוביץ: אבל גם עד 13:00, אחת עולה 900 שקלים והשנייה עולה ב-300.
<דב קלמנוביץ: אם אפשר לפתוח קייטנה ב-300 שקלים, בוא נעשה לכולם ב-300.
<מלכה סבח: אבל מ-13:00 עד 16:00 אתה משלם עוד 700 שקל.
<דב קלמנוביץ: אבל בעיריית ירושלים יש שני סוגי אוכלוסיות, אוכלוסייה אחת שמקבלת ב-900 ואוכלוסייה שנייה שמקבלת ב-300.
<דב קלמנוביץ: אני חושב שוועדת הפנים והגנת הסביבה יכולה כאחראית על הרשויות המקומיות לבקש שיהיה שוויון בין כל המגזרים.
יוסי יונה: אולי העשירים מסבסדים את העניים.
רחל עזריה: אלה מגזרים שונים.
רחל עזריה: המגזר החרדי מקבל ב-300 והמגזר הכללי משלם 900.
רחל עזריה: יש תרעומת מאוד גדולה של ההורים לגבי העניין הזה.
<דב קלמנוביץ: ואני חושב שאת מצטרפת אלי שצריך להיות שוויון בין כל המגזרים.
רחל עזריה: כן, בוודאי.
רחל עזריה: זה מסגרת טיפה אחרת, אבל אין ספק שזה לא צריך להיות כך.
דוד אמסלם: דודו ביטס, מפקח קייטנות ארצי מטעם משרד החינוך, בבקשה.
<דודו ביטס: קודם כל, אנחנו מברכים על הדיון הזה, שאנחנו חושבים שהוא מאוד חשוב.
דוד אמסלם: ברשותך, לפני כן, הייתי רוצה לשאול אותך מבחינת התקנות, החוק, אני פשוט לא מכיר, האם משרד החינוך אחראי לפתוח קייטנות?
דוד אמסלם: אני מבין שמשרד החינוך אחראי על כל השנה מלבד זה שבחופש הוא יוצא לחופש.
דוד אמסלם: מה קורה בתקופת החופש, הוא אחראי על הקייטנות?
<דודו ביטס: חוק הקייטנות, תש"ן-1990 אומר שקייטנה זה עסק טעון רישוי.
דוד אמסלם: זה במסגרת חוק רישוי עסקים, אני לא מדבר על זה.
תמר זנדברג: אגב, החוק קובע את זה גם על מעונות, אני רק אומרת שזה שהחליטו שזה עסק, זה לא אומר.
דוד אמסלם: יש לי מן תחושה שאין אחראי, לכן אני שואל.
<דודו ביטס: קודם כל יש אחריות, והאחריות של משרד החינוך לוודא שהקייטנה תפעל באישור חינוכי, זאת אומרת שעל מנת לקבל אישור עסקים - -
דוד אמסלם: הבנתי, אתה חלק מהתחנות.
<דודו ביטס: התחנה המרכזית היא משרד החינוך, ואחרי זה יש ביטחון ובטיחות.
<דודו ביטס: עם כל זה מקבלים רישוי עסקים, ואנחנו גם מפקחים על זה במהלך הקיץ.
דוד אמסלם: על מה אתה מפקח?
<דודו ביטס: אנחנו מפקחים על כך שהקייטנה פועלת בכפוף לאישור שהיא קיבלה.
דוד אמסלם: אתם מפקחים על הצד התוכני, על הצד הבטיחותי?
<דודו ביטס: על הצד הפדגוגי, ויש גם אנשים מטעמנו שמפקחים על הצד הבטיחותי.
דוד אמסלם: כמה מפקחים יש לכם?
<דודו ביטס: יש בכל מחוז 10 עד 15 אנשים שמתעסקים בזה בקיץ, זאת אומרת שאם אתה לוקח שבעה מחוזות, בכלל זה מחוז של המגזר הערבי, אנחנו מגיעים ל-80, 90.
דוד אמסלם: ומה הם עושים בשאר השנה, כשאין קייטנות?
<דודו ביטס: תפקידים אחרים.
דוד אמסלם: זאת אומרת שבנוסף לתפקידם הרגיל, הם שמים זום בתקופת הקיץ על הנושא.
<דודו ביטס: בנוסף, במפורש.
<דודו ביטס: אין שום ספק, שמבחינת החוק אנחנו לא נדרשנו לעסוק בנושא של עלות הקייטנה, היסטורית נתנו לשוק לעשות את שלו, אבל אני חושב שבשנים האחרונות ללא שום ספק, מה שנאמר פה שהשוק הזה פתאום הפך פרוץ.
<דודו ביטס: היתה יוזמה מבורכת – והזכירו את זה פה – של שר החינוך לשעבר, שהתחילה בכיתות א', ב'.
<דודו ביטס: בהחלט היתה תכנית להרחיב את זה.
<דודו ביטס: אני מאוד מקווה שאנחנו רק בתחילת הדרך, ואכן יימצא התקציב להרחיב את הנושא הזה, כי אנחנו באמת חוששים - - -
יעל גרמן: אדוני היושב ראש, יש תקציב.
יעל גרמן: 200 מיליון ש"ח תוקצבו ל-2015 לצורך הנושא הזה, רק צריך לדאוג שלא ימחקו אותו.
<דודו ביטס: אני משער שבעקבות זאת שקמה ממשלה חדשה או לקח זמן עד שקמה, הנושא הזה אולי לא קיבל מענה עד הסוף, ואני רוצה להאמין שבשנה הבאה זה כן יקרה.
<דודו ביטס: אנחנו חושבים, שצריכה להיות קייטנה שווה לכל תושב.
<דודו ביטס: אנחנו גם חושבים שצריך להפוך את הנושא של הקייטנות למפעל חינוכי חיוני, כמו בשעת חירום.
<דודו ביטס: בשעת חירום יש מפעלים חיוניים.
<דודו ביטס: קייטנה בקיץ זה שעת חירום, ולכן אני חושב שצריכים להקים פה איזושהי ועדה משותפת עם אינטרסים משותפים ולקבוע תעריף של יום קייטנה כפול מספר ימי הקייטנה.
<דודו ביטס: אני חושב שבצורה הזאת נוכל להביא בשורה לעם ישראל.
דוד אמסלם: דוד בן שושן, בבקשה.
<דוד בן שושן: אני דוד בן שושן ממשרד הפנים.
<דוד בן שושן: אנחנו יודעים היום שיש סבסוד חינוך.
<דוד בן שושן: הנושא של קייטנה נכלל בסבסוד החינוך.
<דוד בן שושן: צריך להסתכל על הבקשה הזאת להוזלת עלויות הקייטנות בתוך סך כל התקציב של הרשות, ובתוך סך כל הנושא של סבסוד חינוך, אנחנו יודעים שרשויות היום מסבסדות חינוך.
<דוד בן שושן: אנחנו יודעים שיש שונות גבוהה בין הרשויות בנושא הזה, ולכן כל הנושא הזה צריך להיבחן בתוך סבסוד חינוך, שהרשויות היום מסבסדות, זאת אומרת: גם אם רשות היום נדרשת להוזיל את העלויות, המשמעות של זה היא סבסוד החינוך שלה והתקציב שלה והשונות שיש בין הרשויות הללו.
דוד אמסלם: תודה רבה – לא שהחכמת אותי הרבה, לא הצלחתי להבין כל כך מה שאמרת, אבל בוא נתקדם.
<רענן פלאי: דיברו פה על הכסף.
<רענן פלאי: אנחנו מסכימים עם כל מה שנאמר, אבל כמו שאמר דב חנין, קייטנה עולה כסף, צהרונית עולה כסף.
<רענן פלאי: מדובר פה על גננת מקצועית, סייעת, מזון, העשרה – אמרו פה שרוצים העשרה, כל הדברים האלה עולים כסף.
<קריאה: לא חייבים גננת מקצועית.
<רענן פלאי: צריך מינימום, מישהו מקצועי.
דוד אמסלם: עד עכשיו הבנו שזה עולה כסף, מה חידשת לנו?
<רענן פלאי: משרד החינוך התחיל לעבוד בספטמבר וביוני יוצא לחופש, כמו שאמרתם.
<רענן פלאי: אם רוצים להרחיב את זה, צריכה להיות השתתפות גם של השלטון המקומי, גם של המדינה.
<רענן פלאי: לגבי הדיפרנציאציה, היום בין חדרה לגדרה חיים 90%-80% מאזרחי ישראל, אז יוצא שבשיטה הזאת – זאת סיסמה דיפרנציאציה, כשבפועל 90% מהילדים מקבלים 50% מהעלות.
<מיקול ניצא: אני נציגת ועד הורים בירושלים.
<מיקול ניצא: מכיוון שהרבה דברים חשובים נאמרו כבר, אני אגיע ישר לעניין.
<מיקול ניצא: בירושלים בסך הכול אנחנו מיקרו מדינה.
<מיקול ניצא: בדיוק כמו שציין חבר המועצה שלנו קלמנוביץ, אנחנו מוגדרים כאשכול סוציואקונומי 4.
<מיקול ניצא: אתמול הפגנו מול העירייה במחאה עירונית מאוד קשה נגד מחירי הקייטנות, למרות שהקייטנות שלנו בהשוואה למה שהביאה יפעת, מחיריהן בין הנמוכים.
<מיקול ניצא: אבל הכול זה השוואה, כמו שנאמר, להכנסה.
<מיקול ניצא: כשעושים השוואה ארצית גורפת, צריך לראות גם את ההכנסה פר נפש של התושבים.
<מיקול ניצא: מלבד מה שמר קלמנוביץ ציין לגבי הפערים בין המגזרים, אני כן רוצה לדבר על איכות.
<מיקול ניצא: למרות שאני אימא ויש לנו אינטרס להוזיל עלויות, אני חושבת שיש איכות מינימלית.
<מיקול ניצא: אני רוצה להתמקד בגני ילדים.
<מיקול ניצא: יש פה ניסיון להגיד שאין צורך להביא אנשים מקצועיים ומוכשרים.
<מיקול ניצא: אני חושבת שיש סטנדרט מינימלי, למשל של בטיחות, שאי אפשר לרדת ממנו בעיקר בגני הילדים.
<מיקול ניצא: 300 השקלים שמשלם המגזר החרדי, זה מה שמאוד מאוד הכעיס את המגזר הכללי.
<מיקול ניצא: דתיים לאומיים גרים באותו בניין עם משפחות אחרות, ובגלל שמישהו רשום במגזר הנכון, הוא משלם 300 שקלים – סליחה, זה 270 שקל, ומה המשמעות של זה?
<מיקול ניצא: כולם אומרים: בסדר, אז בוא נוריד את האיכות, כי יודעים ששם אין סטנדרט של הכשרה, בוא נחזור אחורה, נוותר על הגננות או הסייעות שנמצאות במהלך השנה עם הילדים ונחזור אחורה, נעסיק בנות שירות.
<מיקול ניצא: בדיוק התקיים דיון בוועדת החינוך מה זה אומר.
<מיקול ניצא: אני לא חושבת שצריך לחזור אחורה או להוריד סטנדרטים כדי לתת בזול, צריך פשוט לחשוב איפה הכסף, כמו שאומרת חברת הכנסת גרמן.
<מיקול ניצא: כולנו יודעים שגם בירושלים חיכינו לזה כפיילוט שהיה צריך להתחיל כקייטנה בגנים ולא התחיל.
<מיקול ניצא: איפה אפשר לעזור גם לרשות?
<מיקול ניצא: אנחנו כולם כועסים על הרשות, אבל כולנו יודעים שהרשות נותנת מה שהיא יכולה.
דוד אמסלם: תודה לך.
דוד אמסלם: אבנר עורקבי, ארגון אהב"ה.
<אבנר עורקבי: שמת לב פה בדיון סביב השולחן הזה, שרק חברת כנסת אחת העלתה את הנושא של ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
<אבנר עורקבי: הילדים בעלי צרכים מיוחדים מיולי לומדים עד שעה אחת.
<אבנר עורקבי: ילדים בעל צרכים מיוחדים צריך טיפול פרטני במשך כל היום, הן בבית ספר הוא מקבל, טיפול בהידרותרפיה, טיפול שיקומי וכו'.
<אבנר עורקבי: ההורים כרגע עובדים, ביולי הם צריכים בשעה אחת לקלוט את הילד, אז הם יפסיקו לעבוד, כי הם צריכים לקחת אותו לכל הטיפולים הפרטניים האלה.
<אבנר עורקבי: מי יעשה את זה?
<אבנר עורקבי: אף אחד לא מצא לזה פתרון.
<אבנר עורקבי: באחד באוגוסט ההורים כל היום עם הילדים, מי ימצא לי פתרון לזה?
<אבנר עורקבי: אדוני היושב ראש, אני מחכה ממך לתשובה, שתמצא לנו פתרון, כי אין לנו פתרונות, אין לילדים האלה פתרונות.
<אבנר עורקבי: הילדים האלה עומדים לבוא לכנסת, כדי שתשמרו עליה בתור קייטנה, קייטנת הכנסת.
יעל גרמן: יש פתרון.
דוד אמסלם: פיני קבלו, מרכז השלטון המקומי בבקשה.
<פיני קבלו: אנחנו כמעט כל שנה נקראים לדיון הזה, פעם אחת חברי הכנסת מתחלפים, פעם אחת ההורים מתחלפים.
דוד אמסלם: רק אתם לא מתחלפים.
<פיני קבלו: בין לבין הגיע הזמן לפתור את זה, כי תמיד לקראת הקייטנות יש כותרות על הרשויות המקומיות.
<פיני קבלו: לוקחים איזה רשות אחת או שתיים ומסמנים את כל הרשויות המקומיות.
<פיני קבלו: אני חושב שמצבן של הרשויות המקומיות, לפחות הרשות שממנה אני בא, אין להן היכולת ואין להן הכוח להרים קייטנות גדולות ולסבסד קייטנות.
<פיני קבלו: לכן אני חושב שהגיע הזמן שאנחנו כוועדה וכהורים וככל גורם אחר, כמו שעשו עכשיו עם הסייעת הנוספת, שהממשלה תממן את הקייטנות, תקבע איזשהו מחיר של הקייטנות, תסייע לרשויות המקומיות ונפתור את הבעיה, כי הנושא הזה עולה כל שנה ושנה.
<פיני קבלו: אני פונה לאותם ראשי רשויות.
<פיני קבלו: אנחנו בודקים את המחירים של אותן רשויות, אז יש רשויות שיש בהן קייטנות פרטיות, יש קייטנות של מתנ"סים, יש קייטנות של עמותות ויש קייטנות פרטיות שאנשים מרוויחים.
<פיני קבלו: לכן האשם הוא בראש ובראשונה ברשויות המקומיות.
<פיני קבלו: אני חושב שאם יהיה דיון ספציפי וניקח רשויות מקומיות – ומשרד הפנים שמפקח או כל גורם אחר יקבע שבאמת הרשות הזאת חרגה ולקחה לה רווחים, אנחנו נזמין אותה כאן לוועדה.
<פיני קבלו: נזמין לכאן את ראש הרשות.
<ליאורה פור: הנה בבקשה - - -
<פיני קבלו: אבל אי אפשר להטיח בכל ראשי הרשויות, שגוזלים את כספם של הילדים בקייטנות ולתפוס על זה כותרות, אותם ועדי הורים או גופים אחרים.
<פיני קבלו: לכן אדוני היושב ראש, אני חושב שאם יתקיים דיון ספציפי כלפי רשויות שבאמת חרגו, אנחנו נזמין אותן לדיון הזה, אבל אני חושב שצריכה להיות פנייה ישירה לממשלה.
<פיני קבלו: אני מכיר את זה מהמקום שאני בא ממנו.
<פיני קבלו: כבר שלושה ימים אין אבטחה במוסדות, כי לרשות אין ממה לשלם, ואם כבר מקיימים קייטנות גם ב-500 ו-600 שקלים, יש ילדים רבים שבכלל לא נכללים בקייטנה הזאת, כי אין להם גם היכולת הזאת.
<פיני קבלו: לכן הפערים כאן הם גדולים וצריך למצוא איזשהו פתרון ממלכתי, שיפתור את כל בעיית הקייטנות.
<פיני קבלו: במשך כל השנה אותם ילדים הולכים ביחד, פתאום מגיעים חודשי הקיץ, ילד אחד הולך לקייטנה, הולך לבריכה, מכין לו ציוד לנופש, ויש ילד שיושב בבית בשכונה – ואנחנו יודעים איזה נזקים נגרמים כתוצאה מזה שילדים מסתובבים בלי שום מעש, ולכן אנחנו גם מתמודדים עם כל הוונדליזם בחודשי הקיץ.
<מיקול ניצא: מצד אחד המגזר החרדי משלם פחות מ-300, ועדיין מתוך 8,000 ילדים במגזר החרדי בירושלים, רק 3,000 נרשמים ומשתמשים בשירות הזה.
<מיקול ניצא: אני מדברת על גני הילדים.
<מיקול ניצא: 3,000 חרדים מתוך 12,000 ילדים בגני הילדים משתמשים בזה, למרות כביכול המחיר הנמוך.
דוד אמסלם: הייתי מבקש לשאול את עורכת הדין חלי גיא אלדר ממשרד המשפטים, האם יש התייחסות בחוק לנושא הקייטנות במדינת ישראל.
<חלי גיא אלדר: אני לא באתי להחכים אתכם הרבה, אני מודה מראש, אני באתי כדי שאתם תחכימו אותי.
דוד אמסלם: חבל, למה?
דוד אמסלם: באת כדי שאנחנו נחכים אותך?
<חלי גיא אלדר: אני אימא בעצמי לילדים קטנים.
דוד אמסלם: אנחנו בדרך כלל מזמנים פה את נציגי הממשלה שיחכימו אותנו.
<חלי גיא אלדר: נכון, אבל העליתם פה פנייה, לא הגיעו אלינו פניות מסודרות עד היום.
דוד אמסלם: לא העבירו לכם בזמן?
<חלי גיא אלדר: באתי ללמוד את הנושא ולשמוע את הטענות שעולות.
<חלי גיא אלדר: אני חושבת שעלו פה טענות כבדות משקל ובהחלט מחייבות התייחסות, לדעתי של כל המשרדים, כשאני מוכנה לבדוק את זה מול המשרדים ולהיות בקשר עם הייעוץ המשפטי שלכם או עם הוועדה ונראה מה המצב.
<חלי גיא אלדר: אין פתרונות להרבה מהדברים שעלו היום.
<חלי גיא אלדר: יש פתרונות בחוק, דווקא לא בחוק החינוך, לא בדיני החינוך.
<חלי גיא אלדר: יש אפשרויות לפיקוח על מחירים, על שירותים.
דוד אמסלם: לא זה מה ששאלתי, שאלתי אם יש התייחסות ספציפית בחוק לסוגיית הקייטנות באיזה שהם היבטים כאלה ואחרים.
דוד אמסלם: אני אתן דוגמה, יש חובת חוק חינוך חובה במדינת ישראל, האם יש חוק חובה לקייטנות במדינת ישראל?
דוד אמסלם: אני לא יודע, אני לא מצוי בזה.
<חלי גיא אלדר: יש חובה של הקייטנות בהיבטים של רישוי.
דוד אמסלם: לא רישוי, רישוי הבנו, גם לפתוח חנות נעלים צריך רישוי.
<חלי גיא אלדר: נכון, חוק הקייטנות לא חוק מסדיר, כמו שיש לך היום חוק דיור מוגן מלפני כמה שנים.
<חלי גיא אלדר: אתה יודע?
<חלי גיא אלדר: יכול להיות שצריך להיות דבר כזה.
<חלי גיא אלדר: רשמתי לי שאלות רבות שעלו פה, מיקדתי את הדברים לדיון, חלקן שאלות משפטיות, חלקן שאלות תקציביות, שאני אתעסק בהן.
דוד אמסלם: עוד מעט אני אעטוף את זה בסיכום.
<חלי גיא אלדר: בסדר גמור.
<חלי גיא אלדר: אני אקח את זה אלי למשרד ואנחנו נעשה שיעורי בית.
<חלי גיא אלדר: אם תרצה, אשמח להיות בקשר עם הייעוץ המשפטי שלכם ונראה אם יש איזושהי עבודה משותפת שאפשר לעשות.
<יפעת שמר: אני מצטערת שאני חוזרת על זה, אבל אנחנו מתייחסים עכשיו לחודשיים מתוך שנה של 12 חודשים.
<יפעת שמר: אנחנו צריכים להסתכל גם על עניין הצהרונים.
<יפעת שמר: אם יש חוק איזשהו חוק שכן מדבר על קייטנות, כולל רישוי, על צהרונים אין שום דבר, שום חוק ושום אכיפה.
<יפעת שמר: יש על זה מסמכים.
דוד אמסלם: יפעת, אני זימנתי דיון כרגע לגבי הקייטנות.
דוד אמסלם: אני מוכן לזמן דיון נוסף לגבי הצהרונים, בגלל שהזמן הוא קצר.
דוד אמסלם: אין לי בעיה לפתוח דיון נוסף, נשב פה עוד שעתיים ונלמד את הסוגיה של הצהרונים.
דוד אמסלם: ברגע שנעשה פה שקשוקה, זה לא יטופל וזה לא יטופל.
דוד אמסלם: ברשותכם, לפני שאני אסכם, יש לי שאלה לנושא של הרשויות המקומיות.
דוד אמסלם: דב, ספר לי איך מתנהלות הקייטנות, זאת אומרת: מי יוזם את הקייטנה?
דוד אמסלם: אני מניח שהמתקן העירוני זה מתקן ציבורי.
דוד אמסלם: אני לא מדבר כרגע על קייטנות פרטיות.
דוד אמסלם: אם למישהו יש חוות סוסים והוא רוצה להרים שם קייטנה, שיבושם לו.
דוד אמסלם: אני שואל שאלה לגבי המתקנים העירוניים, האם בתי הספר משכירים את המבנים לאיזשהו גורם מפעיל וגובים שם כסף?
דוד אמסלם: האם העירייה מסתכלת על זה מהצד, ומה שנקרא nice to have, אם זה קרה – קרה, לא קרה – לא קרה.
דוד אמסלם: תעשה לי קצת זום על הנושא.
<דב קלמנוביץ: הקייטנות הפרטיות מתנהלות במקומות פרטיים.
דוד אמסלם: עזוב פרטיות.
<דב קלמנוביץ: אני מדבר על הקייטנות העירוניות.
דוד אמסלם: לא, קייטנות שמתנהלות במתקנים ציבוריים.
<דב קלמנוביץ: הן מתנהלות בגנים לילדי הגן ובבתי הספר לילדי בתי הספר ובמתנ"סים.
<דב קלמנוביץ: בירושלים, כמו שאמרתי, יש גם זרמים אחרים שפועלים גם במתקנים העירוניים, למשל הזרם של בית יעקב פועל במתקנים - - -
דוד אמסלם: המפעיל של קייטנה זה אדם פרטי, או שעיריית ירושלים היא מפעילה?
<דב קלמנוביץ: עיריית ירושלים היא זאת שמפעילה.
דוד אמסלם: היא שוכרת את השירותים של מי?
<דב קלמנוביץ: היא זאת שמפעילה את הקייטנה.
דוד אמסלם: לא, שאלתי איך זה מתבצע.
דוד אמסלם: בוא ניקח בית ספר ברמות שמתנהלת בו קייטנה.
דוד אמסלם: אני רוצה להבין איך מתנהלת הקייטנה.
<דב קלמנוביץ: מנח"י – מנהלת חינוך ירושלים – כפי שאתה יודע מפעיל את הקייטנה.