GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מלי סבח: החוויה היא חוויה מורכבת, מכיוון שזו חוויה שאנחנו מתחילים להיערך אליה כבר במהלך השנה.
<מלי סבח: תמיד הקיץ יושב לנו באיזשהו מקום בראש, ולא כולם יכולים להתחיל לחסוך לקיץ, וצריך לחסוך הרבה כסף לקיץ, זה לא מסתיים רק בקייטנות, כפי שכולם יודעים.
<מלי סבח: העלויות של הקייטנה הן עלויות מטורפות, ואני בכלל לא מדברת על הקייטנות המורכבות, הגדולות והגרנדיוזיות.
<מלי סבח: היום יש קייטנות שהילד הופך להיות שם אביר.
<מלי סבח: אני מדברת על קייטנות פשוטות, שיכולות להעסיק את הילדים, בצורה בטיחותית כמובן, עם ביטוח, קייטנה מסודרת שגם תיתן להם תוכן וגם תעביר להם את הזמן כדי שההורים יוכלו לעבוד.
<מלי סבח: אני חושבת שבעידן של היום, כשאנחנו דוחפים את הנשים להיכנס לשוק העבודה, אי אפשר לצפות שאימא תיכנס לשוק העבודה במשרה מלאה ומשרת אם עד שלוש, כשהקייטנות שמוצעות הן קייטנות שעולות הרבה ולעתים המשכורת הולכת רק לקייטנה.
<מלי סבח: בקדנציה הקודמת הגדילו ועשו ויצרו קייטנה לדוגמה לכיתות א' עד ב', שעלותה על פי מצב סוציו אקונומי בכל מקום, אבל זה בערך 300 שקלים, שזה מחיר מצוין, אבל זו קייטנה עד השעה 13:00.
<מלי סבח: רוב האימהות לא עובדות עד השעה אחת, וזה אומר שכדי להוסיף צהרון, משלמים עוד קרוב ל-700 שקלים, אז בעצם לא עשינו בזה שום דבר, כי המחיר קפץ שוב באופן מאוד מאוד גבוה.
<מלי סבח: לטעמי, היום הורה שרוצה להכניס שניים, שלושה ילדים לקייטנות, פשוט לא מסוגל לעמוד בזה.
<מלי סבח: ואז הולכים ומחפשים קייטנות שהן פשוטות יותר, והרבה פעמים אתה אחר כך מגלה – ואני קשורה לתחום הביטוח, אז זה נוגע ללבי – שהקייטנה היא ללא ביטוח, ולא תמיד הורים יודעים לבדוק את הנושא הזה.
דוד אמסלם: תודה מלי.
דוד אמסלם: אתי ראובן, בבקשה.
<אתי ראובן: גם אני תושבת מעלה אדומים, ואני אם יחידנית לילד בן שבע.
<אתי ראובן: נכון, היום הוא נכנס לקייטנה של בית הספר, כיתה א' 300 שקלים.
<אתי ראובן: גם אם אני אמשוך מכל הכיוונים ואנסה לחנוק את עצמי לרשום אותו ליום ארוך, זה קשה, אני עובדת מעבר לשעה אחת.
<אתי ראובן: אני צריכה קייטנת סבא, סבתא, והוא הולך לבד הביתה.
<אתי ראובן: עכשיו הוא צריך לצאת הביתה באחת וחצי, הוא כל הדרך בטלפון עם אימא עד שהוא נכנס הביתה, עד שהוא בטוח.
<אתי ראובן: ביררתי היום על חוגים, כשיוצאים מבית הספר, רואים שכל קייטנה מחלקת פליירים שהיא מביאה ליצנים, משחקים, והילדים אומרים: אימא, תרשמי אותי, אימא תרשמי אותי.
<אתי ראובן: אני אומרת לו: תכניס את זה לכיס, כי אין לי אפשרות, אין לי אפשרות לשלם 1,800 שקל לקייטנה, ואני לא מדברת על קייטנה ייעודית, אלא על קייטנת מתנ"ס.
<אתי ראובן: כאם חד-הורית ועוד לילד אחד, אני לא יכולה לחשוב על משפחה שיש לה שלושה, ארבעה וחמישה ילדים.
<אתי ראובן: כאן מדובר רק על שלושה שבועות, כשהחופש הגדול הוא חודשיים.
<אתי ראובן: אם אתה חושב לרשום למחזור שני, זה אותו הסכום בדיוק, ואז זה מכסה חודש ושבוע, מה הלאה?
<אתי ראובן: ילדים בקייטנות בגנים משלמים 1,600 שקל ליום ארוך וכל מה שעושים איתם זה דפי צביעה, זה כל מה שהבן שלי עשה בקייטנת גן.
<אתי ראובן: אתם משלם 1,600 שקל לקייטנה כדי לצבוע דפים.
<אתי ראובן: הוא הביא לי ערימה של דפים צבועים.
<אתי ראובן: ניחא אם אתה משלם 1,600 שקל ומקבל משהו, אבל אתה לא מקבל דבר.
<אתי ראובן: אתה לא יכול לעמוד במחירים האלה.
<אתי ראובן: אנחנו משלמים את זה, ואנחנו רוצים חוגים, והילדים את זה ואת זה.
<אתי ראובן: חופש חודשיים, הצילו, תנו לנו איזשהו פתרון, לפחות קייטנות מסובסדות עם מחירים נורמליים הגיוניים.
דוד אמסלם: תודה רבה לאתי.
דוד אמסלם: לינור אלקיים, חברה טובה שלי הרבה שנים, גם אתי.
דוד אמסלם: במקום להביא הורים מצפת, הבאנו מירושלים.
<לינור אלקיים: דודי אמסלם הוא איש של אנשים ועשייה, וזאת לא רק סיסמה, הוא מכיר בהחלט את האנשים ונשאר איתם בקשר.
<לינור אלקיים: תודה על ההזדמנות לפתוח בדברי ההורים ולאחר מכן אנחנו נוכל גם לשמוע את אנשי המקצוע בעניין.
<לינור אלקיים: השיח על נושא הקייטנות הוא שיח שכבר קיים הרבה מאוד שנים, ואני מצרה על כך שלא מוצאים את הפתרון, למרות שאני מאמינה שאפשר למצוא את הפתרון לזה.
<לינור אלקיים: אני גם לא יכולה לומר שהבעיה היא כסף במדינה.
<לינור אלקיים: אני חושבת שהמדינה צריכה לעשות איזשהו רה-ארגון וחשיבה מסודרת ומחודשת לסדרי העדיפויות שלה.
<לינור אלקיים: אנחנו לא בשנות השישים ולא בשנות השבעים, יש יוקר מחייה ויש זוגות צעירים, שמנסים לעמוד או בעול השכירות בשוק השכירות או בעול המשכנתאות, ובטח ובטח שבימי הקיץ התשלומים האלה לא פוסקים.
<לינור אלקיים: נהפוך הוא, הם רק הולכים וגדלים עם ההיערכות לפתיחת שנת הלימודים החדשה, וגם הקייטנות הן לא הסידור ל-24 שעות ביממה 60 ימי חופשה.
<לינור אלקיים: צריך לשים את הדברים בפרופורציה הנכונה ולתת להם את המחיר הראוי, שיהיה הוגן בצורה רוחבית וגם באופן מגזרי שווה.
<לינור אלקיים: אין כאן שוויון – אין שוויון בין המגזרים ואין שוויון בין הרשויות, אין שוויון ברמת האיכויות שניתנות, אין שוויון בהיקף השעות או בטווח הימים.
<לינור אלקיים: זה תפקיד המדינה, להיות איזשהו גוף שמבקר, שקובע ומאגד את הדברים האלה תחת תקנון מסוים, הליך מסוים, אבל שיהיה מוסדר.
<לינור אלקיים: אני מוצאים היום את הרשתות החברתיות גועשות במחאות, בהתארגנויות של הורים, בכעס גדול וצודק.
<לינור אלקיים: אין כאן הגינות, חברים, וזה התפקיד שלכם להיערך לשנה הבאה.
<לינור אלקיים: אני לא מאמינה, שאפשר לתת את הדעת ואת הפתרון לשנה הזו, לצערי, אבל גם בשנה שעברה כשראינו פערים ודנו בהם, אנחנו לא רואים השנה איזשהו שינוי.
<לינור אלקיים: אני אשמח שמהוועדה הזו תצא הבשורה, לא ברמה המידית, אלא ברמה התהליכית, המעמיקה יותר והנכונה יותר.
דוד אמסלם: תודה, לינור.
דוד אמסלם: יפעת שמר, בבקשה.
<יפעת שמר: שלום, אני פעילה חברתית ואני מנתניה.
<יפעת שמר: אני רוצה קצת לפתוח את הספקטרום.
<יפעת שמר: אתה מדבר פה על קייטנות, וקייטנות זה דבר מאוד חשוב, אבל אנחנו חייבים להסתכל על זה שקייטנות וצהרונים זה שירות אחד, שירות אחד שלמעשה ההורים זקוקים לו, הורים לילדים בגילאי שלוש עד תשע זקוקים לו, במטרה לצאת לעבודה.
<יפעת שמר: מעבר לזה שברור שזה אינטרס של ההורים לצאת לעבוד, זה גם אינטרס של המדינה ששני בני הזוג יוכלו לצאת לעבודה ולאפשר את זה.
<יפעת שמר: לצערי הרב, אסור לנו לדבר רק על הקייטנות כרגע, כי הבעיה היא הרבה יותר גדולה.
<יפעת שמר: אם אנחנו מסתכלים על שירות הצהרונים והקייטנות, הורה בנתניה, רק בשביל הדוגמה, משלם 13,000 שקלים בשנה בשביל שירות צהרונים וקייטנות לאורך כל השנה כדי שיוכל לצאת לעבודה, וזה לילד אחד.
<יפעת שמר: אם יש לו שני ילדים – 26,000 שקלים.
<יפעת שמר: גם אם תחשבו 10% הנחה, זה בלתי נסבל וזה בלתי אפשרי.
<יפעת שמר: אם זה היה המצב ואם זאת היתה העלות, ואפילו לפני סבסוד – אני לא מדברת על מתנה, אני מדברת על זה שאנחנו ההורים משלמים על זה – אם זה היה מחיר עלות, זה היה דבר אחד, אבל בתוך המחיר הזה מגולם רווח מאוד מאוד גדול למפעילים.
<יפעת שמר: המפעילים הם עמותות, מלכ"רים, ללא כוונות רווח, שבגלובלי הם באמת אולי בסוף השנה מסיימים בלי רווח, אבל את השירות המסוים הזה, כשההורים הם לקוחות שבויים – זה לא כמו חוג שאני יכולה לבחור כן ללכת או לא ללכת, פה אני חייבת את השירות הזה – לא ראוי ולא הגיוני, שהם ישיתו רווח עלינו, רווח של 20%, שמענו שבחולון רווח של 25%, כלומר זה רווח עצום.
<יפעת שמר: אלה סכומים עצומים, וזה הבדל של שמים וארץ עבור ההורים.
<יפעת שמר: זה דבר שאני חושבת שחייבים לתת עליו את הדעת.
<יפעת שמר: לא מספיק להתייחס לעניין הקייטנות, צריכים להתייחס אל השירות, כי ההורים צריכים ללכת לעבודה לאורך כל השנה.
<יפעת שמר: גם הצהרונים יקרים.
<יפעת שמר: היה דיון לאחרונה במועצת העיר נתניה, דובר על המחירים של הקייטנות.
<יפעת שמר: היה חבר מועצה, שהציע פתרון – להוריד 1,000 שקלים מהקייטנה, להוזיל להורים את הקייטנה ב-1,000 שקלים, הם מאוד ישמחו, אבל מצד שני להעמיס את זה עליהם אחר כך כל חודש בצהרונים, במקום שישלמו 960 שקלים, הם ישלמו 1,060 שקלים, וזה מופיע בפרוטוקול.
<יפעת שמר: זה לא הגיוני.
<יפעת שמר: אנחנו צריכים להסתכל על זה ברמה השנתית.
<יפעת שמר: אם אני אגיד לגננת של הילד שלי, שהוא בן 4.5: אין בעיה, אני חייבת להביות בעבודה, אין לי כסף לצהרון, ב-16:30 תשלחי אותו הביתה, יש לו מפתח, הרי זה לא הגיוני.
<יפעת שמר: אני חייבת להיות בעבודה, ואני חייבת שמישהו ישמור עליו, וזה כל העניין.
<יפעת שמר: תחשב כמה חודשים הורה עובד רק כדי שיהיה פתרון לילד שלו וכדי שהוא יוכל ללכת לעבודה.
<יפעת שמר: יש פה אבסורד.
דוד אמסלם: ליאורה, בבקשה.
<ליאורה פור: שלום, שמי ליאורה פור.
<ליאורה פור: בעבר אני זוכרת שהקייטנות היו מעין שירות לתושב.
<ליאורה פור: היום הקייטנות זה ממש עשיית רווחים על גב התושב.
<ליאורה פור: מי זה התושב?
<ליאורה פור: זוגות צעירים עם ילדים קטנים, עם נטל של משכנתא.
<ליאורה פור: גם ככה החיים מאוד קשים, לא פשוטים, לא לכל אחד יש סבתא ואימא קרובים.
<ליאורה פור: אצלנו בחולון האבסורד הוא יותר גדול, כי אנחנו התושבים מממנים את בניית המוזיאונים וכל מבני הציבור, אז פעם אחת מימנו.
<ליאורה פור: כל שנה ראש העירייה מעביר תמיכות למקומות האלה, וזה עוד מימון מכספי התושב.
<קריאה: מה יש לעשות במוזיאון היום?
<ליאורה פור: אבל זה עולה, זה עלה לנו מעל 100 מיליון שקל רק מוזיאון העיצוב.
דוד אמסלם: אבל אנחנו לא רוצים לדון על התקציב של עיריית חולון, בואי נתמקד.
<ליאורה פור: זה המחיר של הקייטנה.
<ליאורה פור: דרך אגב, אנחנו משלמים 2,300 שקל לקייטנה.
<אתי ראובן: אנחנו משלמים 1,700 שקלים, אבל מבחינת משכורות, אנחנו לא עומדים בסטטוס גבוה מאוד, אנחנו ממוצע אם לא מתחת.
<אתי ראובן: ועדיין מתוך המשכורות שלנו להוציא 1,700 שקלים לקייטנה לילד למחזור?
<אתי ראובן: אני מרוויחה 5,500 שקל.
<ליאורה פור: בחינוך הציבורי.
דוד אמסלם: ליאורה, תמשיכי בבקשה.
<ליאורה פור: לטעמי, כל ראש רשות יכול להחליט שהוא לא מרוויח בכלל על הקייטנות ומסבסד את זה.
<ליאורה פור: עשה את זה ראש עיריית אשקלון, הוא לקח 4.5 מיליון שקל וסבסד להם.
דוד אמסלם: תודה רבה, ליאורה.
דוד אמסלם: הייתי רוצה את רשותכם לעבור לאנשי הכנסת ואחרי זה לאנשי המקצוע.
דוד אמסלם: חבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף, בבקשה, מהבוקר אנחנו מתחילים ביחד.
עבדאללה אבו מערוף: ברצון, אתך עד הערב גם...
עבדאללה אבו מערוף: אדוני היושב ראש, אורחים נכבדים וכל מי שנוכח באולם, הנושא הוא לא להגיד מילות שבח ליושב ראש הוועדה.
עבדאללה אבו מערוף: חשוב שלפחות בקיץ המדינה תיתן תשומת לב לילדים שחייבים תשומת לב.
עבדאללה אבו מערוף: אני לא אקרא לכם, אולי ראיתם את הפרסומות כמה עולה קייטנה.
עבדאללה אבו מערוף: לא מדובר על 1,700 שקל, 2,000 שקל, שזה גם סכום גבוה, אבל מדובר על קייטנות של 5,000 שקל, ליום אחד 1,700 שקל.
<אתי ראובן: אני לא מפנטזת על זה.
עבדאללה אבו מערוף: אני אפילו נגד הפרסום הזה.
עבדאללה אבו מערוף: בחברה שלנו יש קיטוב חברתי, אנחנו מדברים על משהו סוציאלי ואלמנטרי לילדים, ומצד שני יש פרסום כזה.
עבדאללה אבו מערוף: לכן באופן כללי אנחנו חייבים שהקייטנות יהיו כמה שיותר מסובסדות במועצות.
עבדאללה אבו מערוף: אנחנו צריכים להמציא את המשוואה הנכונה, את הדרך הנכונה, כדי שהילדים וההורים ירגישו שהם מנצלים את החופשה של שבועיים, שלושה שבועות ושהכיתות יהיו מסובסדות בצורה הנכונה והמתאימה.
עבדאללה אבו מערוף: אם יש משהו סמלי, תשתתף המועצה.
עבדאללה אבו מערוף: אסור שיהיה רווח.
עבדאללה אבו מערוף: לכן הדיון הוא באמת עקרוני, דיון חשוב מאוד.
עבדאללה אבו מערוף: אני מאוד מודה לך על קיומו.
עבדאללה אבו מערוף: נצטרך לפעול בהתאם, שאכן הילדים בכל החברות והמקומות ייהנו מהחופשה הזאת בצורה נכונה, תרבותית ושלהורים לא יהיה נטל כלכלי, נטל רב.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת אבו מערוף.
דוד אמסלם: הייתי מבקש לשמוע את חבר הכנסת זוהיר בהלול בבקשה.
זוהיר בהלול: ברשותכם, למרות שאתם מהשבט של דודי אמסלם, בכל זאת אני אאחל לך הצלחה בניווט הספינה החשובה הזו לחוף מבטחים.
משה גפני: מה זה השבט הזה?
זוהיר בהלול: היא מהשכונה, ההוא מהעבודה, כולם מוכרים לו...
זוהיר בהלול: אני מתרשם עמוקות מרהיטות ההנמקות שלכם.
זוהיר בהלול: אתם מעלים את הסוגיות בצורה רהוטה וחשובה.
זוהיר בהלול: אדוני היושב ראש, מדוע המדינה באופן קונסיסטנטי חומקת מאחריות כלפי התושבים?
זוהיר בהלול: עד מתי?
זוהיר בהלול: אם מישהו אי פעם חשב, שחודשיים בקיץ, מה שנקרא החופש הגדול – אגב, בעברית זה צריך היה להיות החופשה הגדולה, כי חופש זה חירות, אבל בסדר החופש הגדול – זה עניין של מותרות, הוא טועה ומטעה.
זוהיר בהלול: אל"ף, זו חובתה של המדינה לדאוג שהילדים לא יתרוצצו ברחובות, והמדינה נאנקת פעם אחר פעם בשל עליית מפלס האלימות.
זוהיר בהלול: אם אנחנו זורקים את הילדים האלה ללא קייטנות, פוטנציאל נפיץ, או לחלופין, מה שאמרו כאן כמה מהדוברות והדוברים, ההורה ייאלץ לא לעבוד, לאבד את 5,500 השקלים כדי להיות צמוד לילד.
זוהיר בהלול: אז אינני מבין, מדוע הסוגיה הזו, יש בה לבטים, היא חסרת לבטים.
זוהיר בהלול: האחריות צריכה להיות על המדינה לסבסד.
זוהיר בהלול: אני לא אומר שהמדינה צריכה לשאת בכל העול הזה, כי גם למדינה יש מגבלות, ובכל אופן המדינה חייבת לסבסד את הקייטנות.
זוהיר בהלול: אני גם מצטרף לדעתו של ד"ר אבו מערוף, שתעשיית הקייטנות הפכה להיות תעשיה מאוד מפלצתית, אז אולי אדוני היושב ראש, הרגולציה צריכה להיות חלק מהעניין, זאת אומרת לא לאפשר לכל דכפין לבוא אל השוק ולייצר אטרקציות, שההורים אינם יכולים לשאת בהן.
זוהיר בהלול: ועוד נקודה מאוד חשובה, אולי המדינה כאשר אפשרה לבעל להיות חלק מחופשת הלידה של האישה, גם כאן לאפשר להורה, אם המדינה לא מארגנת קייטנות מסובסדות, לאפשר לאם להיות צמודה לילד ולאפשר לה לקבל כסף באותו חודש.
<אתי ראובן: אני מוכנה שתוסיף לי ימי חופש ואני אוכל לשבת בבית ולהיות עם הבן שלי.
<אתי ראובן: יש לי 24 ימי חופש בשנה, שאותם אני צריכה לחלק בכל השנה אם הילד חולה.
זוהיר בהלול: אבל את מבינה שאני קצת ציני בעניין, ברור שהם לא יוציאו אותם לחופשה.
<אתי ראובן: ברור, אני רק מחזקת.
זוהיר בהלול: אז עדיף כמובן לסבסד, להגביל רגולציה, ונדמה לי שמפה צריכה לצאת קריאה מאוד מפורשת, אדוני היושב ראש, כדי לתת ביטוי לכאב הרב הזה, שאגב באמת חבל שבגלל הבחירות הדיון הזה מתקיים על ספה של חופשת הקיץ.
זוהיר בהלול: אם זה היה מתקיים לפני שלושה חודשים, אולי אפשר היה להוציא אל הפועל משהו אופרטיבי.
משה גפני: לא, לא היתה ברירה, היה צריך להפיל את הממשלה הקודמת.
<קריאה: גם לשנה הבאה תעשה את זה.
עבדאללה אבו מערוף: דרך אגב, הערה בעניין של חופש, יש דלת מסתובבת.
עבדאללה אבו מערוף: בכל זאת אם נדבר על זה באופן חופשי, לצערי הרב, הורים נאלצים לקחת חופש מחלה לשבועיים, וזה גם נזק למשק, זאת אומרת זה נזק עוד יותר גדול מאשר לשבת עם הילד.
עבדאללה אבו מערוף: בתור רופא אני יודע שהורים מבקשים מהרופא לתת להם חופש מחלה, וזה גם לא טוב.
עבדאללה אבו מערוף: גם הרגולציה הזאת טובה למשק, אם אנחנו נסדר אותה.
<אתי ראובן: שולחים לנו את זה בפקס.
זוהיר בהלול: אדוני, עוד נקודה – הפערים בין עניים לבין עשירים.
זוהיר בהלול: מי שידו משגת, יכול לשלוח את הבן שלו, את הילדה שלו, ל-summer school.
זוהיר בהלול: אתם בעצם מבקשים את הלחם, ולא את הדבש ואת החלב.
<קריאה: זה לא את השמנת.
זוהיר בהלול: ולא את הקרם דה לה קרם, אתם מבקשים את הדבר הבסיסי, ולכן אני חושב שזו קריאה שצריכה לקבל מענה מאוד מאוד מידי בעניין הזה.
דוד אמסלם: תודה רבה, חבר הכנסת זוהיר בהלול.
דוד אמסלם: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.
דב חנין: תודה פעמיים, תודה על רשות הדיבור, וגם תודה על הדיון החשוב הזה.
דב חנין: קודם כל, זו ההזדמנות לברך אותך.
דב חנין: אתה קיבלת על אחריותך את הוועדה המקסימה ביותר בכנסת.
דב חנין: אני אומר את זה כמי שהיה חבר ועדת הפנים שמונה שנים, מאוד נהניתי מכל רגע.
דב חנין: הפעם עברתי לשדות אחרים, ועדות אחרות, בגלל המאבקים הקשים שצפויים בנושאים אחרים, אבל זו ועדה חשובה, מעניינת ביותר, ואני מבטיח להגיע ולהתארח אצלך בוועדה רבות.
דב חנין: אני גם ראיתי את התחלת הדרך שלך בוועדה, גם בדיון הזה וגם בדיון החשוב שאתה קיימת בנושא החופים.
דב חנין: אני רוצה לברך אותך גם על הגישה בנושא ההוא.
דב חנין: לשני הנושאים יש מכנה משותף.
דב חנין: אנחנו מדברים על נושאים חברתיים.
דב חנין: אנחנו מדברים על נושאים, שהם בסופו של דבר נושאים מאוד בסיסיים לחיים ולזכויות של אזרחים במדינת ישראל, שאין להם הרבה כסף, ולא יכולים בחופשה שלהם לנסוע לחוף הים במאוריציוס, וכנראה גם לא יכולים לקחת את הילדים שלהם לקייטנה במאוריציוס, אז הם צריכים גם את הקייטנות בישראל וגם את החופים בישראל.
דב חנין: זה המכנה המשותף.
דב חנין: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב, והוא דיון חשוב מכמה היבטים.
דב חנין: קודם כל, קייטנות הן לא רק שירות של שמירה על ילדים, אלא הן גם דרך של מערכת חינוך, ומה שקורה בקייטנות זה גם חלק ממה שעובר על ילדינו בתקופת הילדות שלהם, ולכן גם כמובן השאלה של העלויות, אבל גם השאלה של התכנים – מה בדיוק קורה שם, מי אחראי, מה הפיקוח, מה הבקרה, מה הם הערכים או חוסר הערכים שיש בקייטנות.
דב חנין: אגב, אני לגמרי מתחבר לדברי חברי חבר הכנסת אבו מערוף על כך, שמה שקרה אצלנו בתחום הקייטנות זה איזשהו מן פריצה של כל תחום לכל הכיוונים.
דב חנין: מצד אחד, יש קייטנות הייתי אומר מאוד – לא רק בסיסיות, אלא מתחת לבסיסיות מבחינת השירותים, מבחינת האחריות, מבחינת מה שהילד מקבל או לא מקבל בקייטנות.
דב חנין: מצד שני, יש קייטנות שהן פשוט – אין גבול, זאת אומרת השמים הם הגבול, ואפילו הם לא בדיוק הגבול של מה שקורה בקייטנות האלה.
דב חנין: אני חושב שהגיע הזמן באמת לרגולציה.
דב חנין: כמו שאנחנו גם במערכת החינוך הרגילה שלנו שאיננה בחופש הגדול, אנחנו לא מאפשרים לכל אחד לעשות כל דבר, הגיע הזמן שגם במערכת הקייטנות נגדיר גם את הבסיס, מה הוא הדבר הבסיסי המחויב להתרחש בכל קייטנה, אבל אני חושב שהגיע הזמן לשקול גם מה היא התקרה – האם במדינת ישראל אנחנו מאפשרים גם קייטנות של summer school מסביב לעולם?
דב חנין: גם הדבר הזה צריך הסדרה, וגם הוא חלק מהמערכת.
דב חנין: אז היבט אחד הוא ההיבט של החינוך.
דב חנין: ההיבט השני – והוא הוזכר כאן בתחילת הדיון – הוא ההיבט של תעסוקה, וקודם כל תעסוקת האימהות והנשים.
דב חנין: בפועל, אנחנו מעבירים מסר כפול ושקרי ובלתי אפשרי לאימהות.
דב חנין: מצד אחד, אומרים להן, לא רק אומרים להן, דורשים מהן להמשיך לעבוד כרגיל, הן לא מקבלות חופשה חודשיים, הן צריכות להגיע לעבודה ולהתייצב מהבוקר עד אחרי הצהרים לכל שעות העבודה הרגילות.
דב חנין: מצד שני, הילדים בחופש.
דב חנין: ומצד שלישי, לפעמים העלות של הקייטנה היא יותר גבוהה מהשכר של האם.
דב חנין: אז איפה פה ההיגיון?
דב חנין: יש פה חוסר הגיון צועק.
דב חנין: וכמובן, החיבור בין שני הדברים האלה, התעסוקה והחינוך, הביאו אותנו לשאלת האחריות, או חוסר האחריות, גם לילדים וגם להורים, שמאפיין את ההתנהלות של המדינה בתחום הזה.
דב חנין: ואני בכוונה מזכיר את המדינה, וגם פה אני רוצה להתחבר לדברי קודמיי.
דב חנין: אנחנו בצדק באים בטענה, או בדרישה, ברשויות המקומיות.
דב חנין: הרשויות המקומיות הן בהחלט מערכת טובה מאוד להפעלה, אבל אנחנו צריכים להבין, הרשויות המקומיות בעצמן נמצאות תחת נטל תקציבי מאוד קשה.
דב חנין: וכשאנחנו מדברים על קייטנות, הוויכוח הוא האם הקייטנה היא סוג של שירות בסיסי, שזו גישתי וצריכה להיות גישתנו, או שקייטנות הן מקור נוסף להכנסה.
דב חנין: אם קייטנות הן מקור נוסף להכנסה, באמת אפשר לגזור פה קופונים מכל הכיוונים ובכל הצבעים.
דב חנין: אבל כשאנחנו מדברים על הרשויות המקומיות, אנחנו צריכים להבין שאם הנטל יתגלגל אך ורק על הרשויות המקומיות, התוצאה תהיה שהקייטנות לא תהיה שירות, כי במצוקתן הכספית של הרשויות המקומיות, או חלק מהרשויות המקומיות, התוצאה היא שהן חייבות להתייחס גם לזה כמקור הכנסה.
דב חנין: הטלת כל הנטל על הרשויות המקומיות היא מהלך מסוכן, קודם כל כי היא מהלך דיפרנציאלי.
דב חנין: יש רשויות מקומיות עשירות, יש רשויות מקומיות עניות.
דב חנין: לרשויות מקומיות עשירות אפשר יהיה לתת פתרונות יותר טובים, וברשויות מקומיות עניות הילדים יישארו ברחובות וההורים יישארו בלי פתרונות.
דב חנין: לכן האחריות חייבת לחזור אל המדינה ואל משרד החינוך.
דב חנין: התחילה להיעשות בתחום הזה עבודה.
דב חנין: אגב, יש לי הערות על הפתרונות שנעשו בסוף הקדנציה הקודמת.
דב חנין: אני חושב שצריך לברך על ההתחלה של החשיבה, מה קורה עם החופש הגדול.
דב חנין: אדוני, אני חושב שוועדת הפנים, שהיא ועדה שאמונה גם על השלטון המקומי וגם על השירותים שהוא נותן, צריכה להמשיך ולהחזיק בידיה את הכדור הזה, כי אחרת הוא ייפול ולא יהיה לו דואג.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין.
דוד אמסלם: חבר הכנסת משה גפני, בבקשה.
משה גפני: אני פעם ראשונה נמצא כאן בוועדה, אני לא חבר בוועדה, אני עוסק בדברים מאוד חשובים כאלה...
משה גפני: אני מברך אותך על התפקיד הזה, שיש לי אליו סנטימנטים, כיוון שהייתי יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.
משה גפני: אני לא יכול לקחת תפקיד שר, אבל אתה יכול לקחת תפקיד שר, אז תאר לך שאפשר להגיע מכאן מהר להיות שר...
דב חנין: זה נקרא דווקא ירידה.
משה גפני: מכיוון שיושב ראש ועדת הכספים תפוס...
דוד אמסלם: כשאני לוקח משימות, בדרך כלל אני מתקדם איתן.
דוד אמסלם: ..
משה גפני: הוועדה הזאת היא ועדה מאוד מאוד חשובה, מאוד.
משה גפני: הנושא שאתה מעלה היום הוא היבט אחד של התפקוד או התפקיד שהוועדה אחראית עליו.
משה גפני: אמר את זה חברי דב חנין ואמרו את זה גם קודם בווריאציות שונות.
משה גפני: יש בעיה מרכזית, שאתה תצטרך לטפל בה, וזה תפקיד של יושב ראש ועדת הפנים.
משה גפני: אני לא מדבר על הממשלה, אני מדבר על מי שמפקח על עבודת הממשלה.
משה גפני: הרשויות החזקות – גם בקייטנות אבל גם בכל תחום – כאשר בא משרד התחבורה ומאפשר להן לבנות כיכר, הוא אומר:
משה גפני: אתן תשתתפו בכך וכך כסף, אני נותן להן את רוב הכסף, תסללו את הכיכר.
משה גפני: ברשויות החלשות, כדי לתת את ה-10% או כדי לתת משהו, יש להן בעיה, הן לא יכולות לשלם משכורת, וזה רוב הרשויות, זה לא מיעוט של הרשויות.
משה גפני: זאת אומרת, אנחנו מדינה לא שוויונית.
משה גפני: הקייטנות בערים חזקות בכל תחום – הן יכולות להוסיף מתקציבן.
משה גפני: אין רשות חלשה שיכולה להוסיף מתקציבה.
משה גפני: המשמעות של העניין, שילדים שגרים בעיר מסוימת, הקייטנה שלהם או שלא תהיה קיימת או שתהיה קיימת בחסר, זה לא קיים בשום מקום אחר.
משה גפני: אני העברתי פה בוועדה את חוק חופי הים התיכון.
משה גפני: אני אמרתי שהקדוש ברוך הוא נתן את הים לתושבי שכונת התקווה, לשכונת הארגזים.
משה גפני: פנו אלי כרישי נדל"ן, היתה מלחמת עולם על העניין הזה.
משה גפני: אמרתי להם: אתם נוסעים לריוויירה הצרפתית, אתם לא צריכים את הים התיכון והעברתי את החוק.
דוד אמסלם: קיימנו דיון בשבוע שעבר על החופים, אז בואו נתקדם לכיוון הקייטנות.
דוד אמסלם: בבקשה, בואו נצטמצם לקייטנות.
יוסי יונה: או אם אתה רוצה, שיהיו קייטנות בחופים.
יוסי יונה: ..
משה גפני: אני מציע, שאתה אדוני יושב ראש הוועדה תפנה גם למשרד הפנים וגם למשרד האוצר בעניין הזה.
משה גפני: צריך לתקצב את הרשויות בהן אי אפשר לקיים קייטנות מבלי שיהיה סיוע ממשלתי, אין מציאות כזאת.
משה גפני: אחרת אנחנו יוצרים פה פער, או מגדילים את הפער בין העשירים לבין העניים, בין המעמדות והחברות השונות במדינת ישראל.
משה גפני: נכון שעכשיו כבר מאוחר, אבל טוב מאוחר מלא כלום.
משה גפני: הוועדה צריכה לפנות, אני מניח שאתה תדע לעשות את זה, כדי שמשרד החינוך ומשרד האוצר יממנו את הרשויות שבהן חייבים לממן, כמו שמממנים גם בדברים אחרים שהם אינם קייטנות, אבל המדינה מכירה בעובדה הזאת, שיש רשויות שהמדינה צריכה לסייע להן.
משה גפני: אחרת אנחנו יוצרים פה שתי חברות.
משה גפני: אני שוב מברך אותך על התפקיד החשוב הזה.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת גפני.
דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.
תמר זנדברג: אני מצטרפת לברכות, ואני באמת חייבת לציין שממעקב אחרי הוועדה הזאת בשבועיים האחרונים, אני חושבת שכל ועדה מצטיינת – או לא מצטיינת – ביכולת שלה לקחת נושאים ולעמוד על זה שהם בתחום אחריותה.
תמר זנדברג: בתחום הזה, גם חברת הכנסת רחל עזריה וגם אני, באות עכשיו מדיון בוועדת החינוך בנושא הסייעת השנייה.
תמר זנדברג: גם שם הנושא הזה של הממשק בין הרשויות המקומיות לבין המימון הממלכתי של משרד החינוך, של המדינה, הוא מאוד מאוד בלב אותה רפורמה.
תמר זנדברג: אני מברכת אותך על ההתמקדות בנושא והאמירה שאם זה בתחום הרשויות המקומיות, זה בתחום סמכותה של ועדת הפנים והגנת הסביבה, וטוב שכך, כי נוצר פה מצב, שמערכת החינוך בכללותה עומדת מול שוקת שבורה.
תמר זנדברג: אנחנו רואים את זה בצפיפות בכיתות ואנחנו רואים את זה בגיל הרך, ואם נלך הלאה, נראה את זה בעוד נושאים.
תמר זנדברג: אנחנו רואים את זה מאוד בבולטות בנושא החופשים.
תמר זנדברג: זה עלה דרך ימי החופשה והנה שוב אנחנו מתקרבים לחופש הגדול, ושוב מה נעשה?
תמר זנדברג: אני חייבת להגיד משהו אישי, אני מדברת כאן קודם כל בתור אימא לילדה.
תמר זנדברג: בשנה שעברה שלחתי את הילדה שלי לקייטנה של החופש הגדול, והשנה הילדה שלי מסיימת כיתה ג'.
תמר זנדברג: לכם היה חשוב להפיל את הממשלה ולהיכנס אליה, אבל אנחנו שנשארנו באופוזיציה, נשארנו בלי ממשלה ובלי קייטנה.
משה גפני: הייתם צריכים להיכנס.
תמר זנדברג: הקייטנה היתה אמורה להיות מורחבת השנה לכיתות ג' ולא תורחב, וגם זה מוגבל בזמנים וצריך עוד לשלם למועדונית.
תמר זנדברג: התשלומים שההורים צריכים לשלם השנה הם מופרכים, מדובר באלפי שקלים, חברות וחברות.
תמר זנדברג: אלפי שקלים, אלפים של שקלים ככה סתם, בנוסף, וזה בלי חופשת הקיץ, זה רק על יולי, נשאר לנו עוד את אוגוסט, ומה נעשה?
<אתי ראובן: זה שלושת רבעי יולי.
תמר זנדברג: נכון, זה מחזור ראשון ואז עוד מחזור שני והגענו בלחץ לשבוע הראשון של אוגוסט.
תמר זנדברג: אז אנחנו באים לרשויות המקומיות, ואז מה נגיד?
תמר זנדברג: השמיכה קצרה, מצד אחד הרשויות המקומיות, שאנחנו כולנו שותפים לתפיסה שחינוך זה שירות, זה לא עסק, ובטח ובטח לא תפקידה של רשות להיות עסק ולגבות תשלום כאחד העסקים – ולא חשוב כרגע אם רשות ממלכתית או רשות מקומית – ומצד שני מאיפה הכסף?
תמר זנדברג: גם הנושא של מי משלם את הסייעת השנייה הוא במוקד, מי ישלם.
תמר זנדברג: בוא נראה כמה נושאים עלו כאן בוועדה רק בשבוע האחרון – חופים, דיברנו על הנושא מי יגבה, ואם לא יגבה, מאיפה הכסף?
תמר זנדברג: נגישות, עשינו רפורמה בנגישות שעולה כסף, ושוב זה הושת על הרשויות המקומיות, מאיפה הכסף?
תמר זנדברג: דיברנו על הנושא של אכיפת אופניים חשמליים בוועדה, מי צריך לאכוף?
תמר זנדברג: הרשויות, מאיפה הכסף?
תמר זנדברג: ועכשיו סייעת וקייטנות.
תמר זנדברג: כחברת כנסת וכאימא, אני במבוכה, מאיפה נמשוך את השמיכה, מי ישלם ומאיפה?
תמר זנדברג: שני דברים לסיום, הנושא הכללי – וזה מי אם לא ועדת הפנים והגנת הסביבה צריכה לטפל – של הסדרת היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי במדינת ישראל, תקצוב דיפרנציאלי, כל הכנסת מחוקקת ומי ישלם.
דוד אמסלם: חברת הכנסת תמר זנדברג, אני התייחסתי לזה בדיון הקודם, זאת סוגיה מאוד סבוכה ולא פשוטה, לדעתי יש בה עשרות נושאים.
דוד אמסלם: אמרתי שאני אקיים ישיבה עם ראשי רשויות, גם דיברנו עם דני וחיים ואולי נתייעץ עם עוד, כדי לבדוק איך ניגשים לנושא, זה לא פשוט.
דוד אמסלם: אני לא יודע אפילו באיזה זווית כרגע לגשת אליו.
תמר זנדברג: אני מסכימה לחלוטין.
תמר זנדברג: אני אומרת את רק שזה נושא גדול, זה הסלע הגדול, ויש אבנים קטנות.
תמר זנדברג: האבנים הקטנות זה למשל הסייעת והקייטנות.
תמר זנדברג: לא יתכן בסופו של דבר, שבגלל שמדינת ישראל מיום קומה לא הסדירה את היחסים האלה, כל שנה מחדש מי שעומד מול השוקת השבורה זה ההורים והילדים כמובן.
תמר זנדברג: יש כל מיני פתרונות.
תמר זנדברג: אני דווקא רוצה ציין את רחל עזריה, שהגישה הצעת חוק בנושא ימי החופשה של ההורים ובטח מיד תדבר על זה.
תמר זנדברג: פתרון אחד, לא האחרון שבהם, זאת אומרת אני חושבת שצריך לדבר לא רק על הפתרונות לילדים, אלא על כל מערכת היחסים בין עולם העבודה ועולם החינוך.
<קריאה: החופש הגדול - - -
תמר זנדברג: כן, חופש גדול גם להורים.
תמר זנדברג: אנחנו עובדים, עובדים, עובדים, עובדים והילדים בחופש וזאת הופכת להיות שאלה של מסגרות ושל תשלום על קייטנות, במקום שאלה של זמן איכות עם המשפחה.
תמר זנדברג: אבל עד אז ועד כל זה, לא יתכן לשלם אלפי שקלים על שלושה שבועות חופש בקיץ במסגרות, ואני בעד קייטנות ממלכתיות.