GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: היה לי בוס שהיה אומר: אנחנו חמור צולע, וכל הזמן מעמיסים עלינו.
דוד אמסלם: הרשויות זה הסיפור.
יעל גרמן: ניתן לחמור הזה הרבה תבן.
דוד אמסלם: ובסוף הכול יהיה על הרשויות.
דוד אמסלם: בסוף נגיע למסקנה שהרשויות אשמות.
דוד אמסלם: מיטל, בבקשה.
<מיטל להבי: אני מברכת מאוד על המושב הזה, וגם על הדברים שבהם פתחת, שתיארת את התיאור הזה שילד יוצא מהבית, האם מחכה לו שביל אופניים ליד הבית?
<מיטל להבי: באמת יש בחוק הזה, שכבר תיקנו אותו, הרבה מאוד לאקונות, שהופכות אותו לחוק מצחיק ובלתי ישים.
<מיטל להבי: ואני אעבור אחד-אחד, לפי מה שהכתבת לנו.
<מיטל להבי: דיברת על הרכב.
<מיטל להבי: אי-אפשר לדבר רק על אופניים חשמליים ולא לדבר על קורקינטים.
<מיטל להבי: הקורקינטים נמצאים כבר ברחוב.
<מיטל להבי: השבוע היה בתוכנית טלוויזיה מכשיר, הליכון שהפך להיות הליכון חשמלי שגם כן נוסע ברחובות.
<מיטל להבי: יש כבר מיטת כושר שמתגלגלת אצלנו ברחובות.
<מיטל להבי: יש חד-אופן.
<מיטל להבי: אני חושבת שהחוק צריך להקיף את כל הממונעים, וממונע שרוצים לעשות עבורו תקנה מיוחדת, שיתקנו עבורו תקנה מיוחדת.
<מיטל להבי: אבל החוק לא צריך לדבר רק על אופניים חשמליים.
<מיטל להבי: כל כלי רכב ממונע צריך, גם אלה שעוד לא המציאו אותם, גם אלה שעכשיו עוסקים בלהמציא אותם.
דוד אמסלם: על אלה שלא המציאו אנחנו לא יודעים.
<מיטל להבי: יש אקזיטים והמצאות, גם של האפליקציות וגם של הטכנולוגיה המתקדמת שמגיעה אליו.
<מיטל להבי: לגבי הרוכבים, אמרתי בדיונים לפני שנה וחצי שלא צריך לתת לבני 14 לרכוב על אופניים חשמליים בהיעדר שבילי אופניים בכל הערים, כי אנחנו מעודדים עבריינות נוער.
<מיטל להבי: שאלתי אם זה חוק שמיועד לעיר תל-אביב, שגם בה אין שבילי אופניים רציפים בכל העיר, בכל מקום, ובטח אין במדינת ישראל שבילי אופניים ברוב הערים.
<מיטל להבי: לכן אם החוק אומר מלכתחילה משהו שמזמין עבריינות, ועוד לחנך ילדים לעבריינות, תבטלו את זה, מגיל 16 ומעלה.
<מיטל להבי: איך שולחים ילד בגיל 16 לרכוב על הכביש?
<מיטל להבי: איך שולחים אותו, אם הוא לא למד תיאוריה ואם הוא לא עבר מבחן נהיגה ואם הוא לא מכיר את התמרורים?
<מיטל להבי: לכן חובה בבתי-ספר יסודיים – אל תבזבזו כסף על הסברה, תכניסו לבתי-הספר העל-יסודיים לימודי תיאוריה, תלמדו את הילדים לימודים מעשיים.
<מיטל להבי: שילמדו אותם איך לרדת לכביש ואיך לרכוב בכביש בביטחון, ועם כלים מינימאליים.
<מיטל להבי: לגבי האכיפה, אני חושבת שצריך רישוי.
<מיטל להבי: לא כדי לחסל חלילה את הענף הזה, שאני מברכת על כך שהוא קיים, כי הוא מפחית לנו מוות מזיהום אוויר.
<מיטל להבי: הוא ענף שאנחנו צריכים לוותר על נתיבי תחבורה פרטית כדי לתת לו מקום.
<מיטל להבי: אבל צריך לעשות רישוי משלוש סיבות.
<מיטל להבי: קודם כל, אני לא רואה את הפקח רודף אחרי הצעיר על האופניים, אלא אם כן מישהו רוצה לראות מרדף על המדרכות או בין הסמטאות.
<מיטל להבי: בשביל ביטחון הכלי, פעם בשנה שיבדקו שלכלי הזה יש ברקסים ושיש לו תאורה ושהכלי תקין, כפי שעושים ברכב רגיל.
<מיטל להבי: אני נוסעת ברחובות העיר ואני רואה אופניים ללא פנס אחורי וללא פנס קדמי, וזה מאוד מפחיד אותי כנהגת להבחין בהם בשנייה האחרונה, דקה לפני שקורה אסון.
<מיטל להבי: אני חושבת שרישוי ימנע גניבה.
<מיטל להבי: אנחנו בתל-אביב עשינו סקר, גילינו שיש 27,000 זוגות אופניים שנגנבים בשנה.
<מיטל להבי: אני מעריכה שככל שהשימוש באופניים יגבר, התופעה הזאת תגבר.
<מיטל להבי: הרישוי יעזור לנו גם לצמצם את תופעת הגניבה, ולכן הוא חיוני.
<מיטל להבי: הבוקר התראיינתי ומולי ישבה אישה שנפגעה בתאונה, ואין דין ואין ביטוח ואין דיין ואין פיצוי.
<מיטל להבי: הפער בקלות של השימוש בדו-גלגלי, שהוא אופניים, מבריח את רוכבי האופנועים לשימוש באופניים, מפני שאופנוען צריך לשלם 10,000 שקל על ביטוח, ורוכב אופניים פטור.
<מיטל להבי: לא ייתכן שענף שמוסדר, כמו אופנועים, יקבל את כל המכות האפשריות מבחינת הביטוח ומבחינת עלויות, כשיש הזדמנות לסטות קצת לכלי ממונע משודרג ולחסוך את כל העלויות של האופנועים.
<מיטל להבי: בהזדמנות הזאת תמצמצו את הפער בין הדו-גלגליים כדי לאפשר לאלה שרוצים לנסוע על הממונעים הכבדים לבחור בהם.
<מיטל להבי: הפער בין שני סוגי הדו-גלגליים הוא בלתי אפשרי והוא מבריח רוכבי אופנועים וקטנועים לשימוש באופניים, ואז הם משדרגים.
<מיטל להבי: סמכויות לפקחים המקומיים.
<מיטל להבי: לא צריך לפצל את הסמכויות, שגם למשטרה יהיו סמכויות.
<רותם פלג: גם סמכויות המשטרה נשארות.
<מיטל להבי: בבין-עירוני שיאכוף השוטר, אבל בערים יש פקחים, יש שיטור עירוני.
<מיטל להבי: תנו לנו לאכוף לא רק עם הוצאת אוויר מהוונטילים, כמו שכתוב בחוק, אלא גם עם קנס.
<מיטל להבי: תגדירו את הקנס מהתחלה וגם עם אפשרות להחרים את הכלים ותנו לנו לאכוף.
<רותם פלג: גם זה מופיע.
<מיטל להבי: אנחנו רוצים אכיפה על דבר נוסף.
<מיטל להבי: אנחנו רוצים אכיפה גם על מכירה בחנויות.
<מיטל להבי: יש לנו פקחים, יש לנו חוק רישוי עסקים.
<מיטל להבי: תכניסו את החנויות שמוכרות אופניים לחוק רישוי עסקים, תנו לפקחים שלנו אפשרות לשלול רישיון מחנות שמוכרת אופניים משודרגים.
<מיטל להבי: לא צריך מבצע פעם בשנה, שלא לומר מבצע ראווה, שפעם בשנה מגיע פיקוח של משרד הכלכלה עם משרד התחבורה, נכנסים לחנות ומחרימים כמות מסוימת של אופניים.
<מיטל להבי: אפשר לעשות פיקוח שוטף על החנויות שמוכרות אופניים משודרגים, ומי שמוכר אופניים שלא כחוק, לשים לו את הפלומבה על החנות ולקחת לו את הרישיון.
<מיטל להבי: הכי פשוט.
<מיטל להבי: תנו לנו גם על זה את הזכות לאכיפה.
<מיטל להבי: הדבר שאני הכי רוצה לומר – אני אימא, וגידלתי ילדים.
<מיטל להבי: אני זוכרת את עצמי צועדת אתם לבית-ספר ואני זוכרת את עצמי הולכת רגועה על המדרכה ויודעת שאני לא צריכה לחנך אותם לזהירות בדרכים במדרכה.
<מיטל להבי: לימדתי אותם לחצות כביש, לימדתי אותם להסתכל ימינה ושמאלה, מקסימום ליד רמפה בכניסה לחניה.
<מיטל להבי: לא יכול להיות שלהולכי הרגל אנחנו לוקחים את המרחב הבטוח, שאימא לא יכולה לצעוד עם ילד בן שלוש וקשישה לא יכולה לצעוד בביטחון.
<מיטל להבי: כשאנחנו רוצים להחזיר את הביטחון למדרכות, אנחנו לא יכולים להפקיר לחלוטין את חייהם של הרוכבים.
<מיטל להבי: לכן לצד ההחזרה של הביטחון להולכי הרגל ואיסור הנסיעה על המדרכות, חד-משמעית צריך לקבוע את כל הכללים שנותנים את הביטחון לרוכבים, שזה התיאוריה, הרישוי, הביטוח וכל הדברים האלה, והתשתיות.
<מיטל להבי: עיריית תל-אביב עושה תשתיות.
<מיטל להבי: עשינו בתחילה תשתיות שגויות, כמו לצייר שביל אופניים על המדרכה.
<מיטל להבי: טעינו, טעות, טועים.
<מיטל להבי: אנחנו משתפרים כל הזמן.
<מיטל להבי: אנחנו עושים היום שבילים מופרדים.
<איתן אטיה: זה מקובל בכל העולם התשתית, גם מהסוג הזה.
<מיטל להבי: נכון, אבל זאת לא תרבות ישראלית.
<מיטל להבי: שואלים אותי אם בכל העולם יש כל כך הרבה שימוש באופניים חשמליים.
<מיטל להבי: אז אני אומרת שאנחנו ארץ ים-תיכונית, ולא אוהבים להזיע.
<מיטל להבי: אני לא מבינה למה כאשר אנחנו מסתובבים באירופה אנחנו לא רואים כל כך הרבה חשמליים כמו בארץ.
<מיטל להבי: בארץ זה תפס.
<מיטל להבי: המוח היהודי אוהב את זה, וגם השרירים שלנו אוהבים את זה.
<לינוי בר גפן: זה המוח הווייטנאמי.
<לינוי בר גפן: זה מקובל בעולם השלישי, לא כל כך באירופה.
<מיטל להבי: לכן אני אומרת: תשתיות, תשתיות, תשתיות.
<מיטל להבי: צריך להסיט את הדגש מתשתיות כבישים לתשתיות שבילים.
<מיטל להבי: לא כל עיר יכולה.
<מיטל להבי: לא יכול לצאת לדרך כביש שלבים או כל כביש אחר שמשרד התחבורה מתכנן אותו, כי הוא תוכנן לפני 20 שנה או לפני 10 שנים, בלי לעצור רגע ולהכניס את השינוי שנקרא שביל אופניים לתוך חתך הרחוב.
<מיטל להבי: גם על חשבון נתיב של רכב פרטי.
<מיטל להבי: אנחנו רוצים להקטין את התמותה מזיהום אוויר.
<מיטל להבי: 2,500 נפטרים בשנה מזיהום אוויר.
<מיטל להבי: אופניים זה כלי טוב.
<מיטל להבי: זה יותר ממספר ההרוגים שספרה קודם חברת הכנסת תמר זנדברג מתאונות של הולכי רגל.
<מיטל להבי: 2,500 נפטרים בשנה מזיהום אוויר, האופניים הם כלי מצוין.
<מיטל להבי: אנחנו צריכים לפנות לו מקום במקום הנכון, שזה על הכביש.
<מיטל להבי: תודה.
דוד אמסלם: אני רוצה לשמוע את העמדה המקצועית של משטרת ישראל.
<שרית פילפסון: אני ראש מחלקת תביעות תעבורה באגף התנועה של משטרת ישראל.
<שרית פילפסון: אני אמשיך את הדברים שאמר כאן מנכ"ל המשרד לביטחון פנים, מר רותם פלג.
<שרית פילפסון: מה שקרה הוא שנוצר כאן עניין הפוך, בדיוק כמו שציינת.
<שרית פילפסון: קודם כל הייתה תופעה, התופעה הזאת הלכה והתרחבה, התקנות בהוראת שעה של השימוש באופניים עם מנוע עזר כבר לא היו קיימות, וכל אחד שעלה על אופניים עם מנוע עזר היה עבריין פוטנציאלי מעצם העובדה שהוא מחזיק באופניים.
<שרית פילפסון: בין אם מדובר בקטין, בין אם מדובר בבגיר.
<שרית פילפסון: התופעה הלכה וגדלה, ונוצר צורך ממשי ומוחשי להסדיר את השימוש באופניים עם מנוע עזר.
<שרית פילפסון: אחרי דיונים רבים בוועדת הכלכלה של הכנסת, שלפחות שלושה רבעים מהנוכחים כאן ישבו בה, הוחלט על התקנת התקנות, והתקנות האלה קבעו שהשימוש באופניים עם מנוע עזר יהיה מגיל 16.
<שרית פילפסון: הייתה הסכמת ביניים שהמשטרה התנגדה לה, שבגיל 16-14 יהיה רק כשמדובר בשבילי אופניים.
<שרית פילפסון: כמו שאדוני אמר, אנחנו יודעים שבמרבית המקומות אין שבילי אופניים.
<שרית פילפסון: זה נועד כדי לייצר אכיפה שתהיה אפקטיבית.
<שרית פילפסון: אנחנו את הילדים מגיל 16-14 לא נוריד לכבישים.
דוד אמסלם: אני רוצה לשאול שאלה מקצועית שלא ברורה לי.
דוד אמסלם: היום רוב שבילי האופניים, לפחות בוורסיה הראשונית שלהם, הם על המדרכה.
דוד אמסלם: האם לפי דעתך המקצועית זה נכון שעל המדרכה ייסע ילד בגיל 14 במהירות 25 קמ"ש, שעל המדרכה לידו הולך פעוט בגיל שלוש?
דוד אמסלם: זה נשמע סביר?
<שרית פילפסון: לצערנו הרב אתה בדיוק מציין את המקרה שקרה עם אנטוניו רעיה זכרונו לברכה, שירד מהאוטובוס והלך בדרכו הרגילה מזה הרבה מאוד שנים על שביל אופניים.
<שרית פילפסון: קטין, בין אם מדובר באופניים רגילים או חשמליים, עד היום לא מצאנו את אותו ילד, רכב על שביל האופניים שאותו חצה אנטוניו רעיה.
<שרית פילפסון: הוא נפל כתוצאה מהפגיעה ונפטר כעבור זמן מה.
<שרית פילפסון: זה כבר עניין לנושא התשתיות, לנושא של העיריות, לנושא של המיקום.
דוד אמסלם: אני שואל אתכם במשטרת ישראל כבוחני תנועה.
דוד אמסלם: נניח שמישהו החליט שבגיל 14 נוסעים על הכלי הזה.
דוד אמסלם: לפי תפיסתי זה יותר הגיוני שאני אוריד אותו לכביש, כי מקסימום הוא יפגע בעצמו, ולא שייסע על המדרכה ויהרוג מישהו אחר.
<שרית פילפסון: אז הנתונים מספרים אחרת, ולכן עמדת המשטרה היא כן להעלות את הגיל לגיל 16, כן לחייב רישוי, כן לחייב רישיון, וכמובן שכתוצר לוואי מזה יהיה גם ביטוח.
<שרית פילפסון: כי היום, כפי שאמרה חברת הכנסת זנדברג, הסיכון והסיכוי שאדם ייהרג על הכביש הוא פי מאה אחוז מהסיכוי שזה יקרה לו על המדרכה.
<שרית פילפסון: לכן כשמשטרת ישראל מגיעה, בטח כאשר מדובר בבני נוער שלא מכירים את חוקי התנועה, אנחנו אומרים שבהורדה שלהם אל הכביש נגרום לסכנה ממשית שלהם, והנתונים שהיא ציינה הם נתונים נכונים.
<שרית פילפסון: מתוך 319 הרוגים, 125 היו הולכי רגל, מרביתם חצו את הכביש ולא היו על המדרכה.
<שרית פילפסון: אנחנו מדברים על כמות קטנה מאוד של תאונות דרכים קטלניות, בסך הכול שתיים.
<שרית פילפסון: למרות שכל הרוג הוא הרוג ואנחנו לא מקלים ראש אפילו לא באחד.
דוד אמסלם: כמה פציעות היו?
<שרית פילפסון: פצועים קשה שרשומים אצלנו, במעורבות של אופניים חשמליים, סך הכול 150 פצועים.
<שרית פילפסון: מתוכם 127 קל, 20 קשה ושניים קטלני, בשנת 2014.
מירב בן ארי: אבל חשוב לציין שעל אופניים לא מדווחים.
מירב בן ארי: יש הרבה תאונות אופניים שלא מדווחות.
<שרית פילפסון: דיברתי על המדווחים.
<שרית פילפסון: אני בעצמי בגיל 12 נכנסתי בקיר עם האופניים ולא דיווחנו למשטרה, ונשבר לי אז האף.
<שרית פילפסון: אבל אלה הנתונים המדווחים שקיימים אצלנו.
<שרית פילפסון: כשאנחנו מדברים על אופניים רגילים, אנחנו מדברים על פי שניים מהכמות של הנפגעים בתאונות.
<שרית פילפסון: גם אופניים רגילים היום יכולים להגיע למהירויות מאוד גבוהות.
<שרית פילפסון: הבעיה שנוצרה כאן, וציין את זה ראש האגף בדיון האחרון, שהרבה מאוד מהכלים האלה הם כלים לא תקניים.
<שרית פילפסון: הם לא עומדים בתקן.
דוד אמסלם: הם לא עומדים בתקן בקטע שהם נכנסים לארץ, בייבוא, או שמישהו משנה?
<שרית פילפסון: מישהו משנה.
<שרית פילפסון: הבנתי שהפיקוח על הייבוא הוא מחמיר מאוד.
<שרית פילפסון: אבל מהרגע שהם עוברים את שלב הייבוא, יש שינוי גם במצערת, גם במהירות, בהרבה מאוד אלמנטים שהם בתוך האופניים, כך שהאופניים האלה הופכים להיות כמו קטנוע.
<שרית פילפסון: מבחינתנו זה רכב מנועי ולא רק כלי רכב שמוגדר בסעיף 1 לפקודת התעבורה, וחייבים לתת את הדעת על זה.
<שרית פילפסון: כשנתונים את הדעת על הזה, זה אכן להכשיר את מי שרוכב עליהם, גם לשמור על ביטחונו.
<שרית פילפסון: צריך להבין, משטרת ישראל, ובעצם כל מי שיושב כאן סביב השולחן, רוצה לשמור על ביטחונם של המשתמשים בדרך, בין אם זה על אופניים, בין אם זה הולך רגל, בין אם זה ילד בן שלוש, בין אם זה נער בן 14.
<שרית פילפסון: בטח לא להוריד אותם לכביש, אבל גם לא שינהגו על כלי רכב מסוכן בלי להכיר את חוקי התנועה.
<שרית פילפסון: וכשאתה לא מכיר את חוקי התנועה אתה יכול להפוך את הכלי הזה לכלי קטלני.
<שרית פילפסון: זה המקום להחמיר פה.
<שרית פילפסון: חוקקנו את התקנות, ואני מבינה את מנכ"ל משרד התחבורה.
<שרית פילפסון: ישבנו על זה באמת הרבה מאוד זמן.
<שרית פילפסון: אבל היום בפרספקטיבה של שנה אפשר לבוא ולומר איפה אנחנו יכולים לשפר ואיפה אנחנו יכולים לתת את הדעת, וזאת בעצם ההמלצה שלנו בנושא של רישוי, רישיון והעלאת הגיל של הרכיבה.
<שרית פילפסון: לגבי סמכויות אכיפה לפקחים, ציינו את זה לפניי.
<שרית פילפסון: המשטרה הייתה כאן מאוד בעד, היא הביעה את עמדתה.
דוד אמסלם: לינוי, בבקשה.
<לינוי בר גפן: אני רוצה לספר לכם קצת על אחורי הקלעים, כי נאמרים כאן דברים שאנחנו מכירים גם מגורמים רשמיים שהתראיינו לתחקיר שביצענו על אופניים חשמליים.
<לינוי בר גפן: אבל מה שלא נאמר כאן, זה מה אומרים בתוך המשרדים שלהם, ואלה הדברים שהם כמובן לא ירצו להציג.
<לינוי בר גפן: למשל, יושב מנכ"ל המשרד לביטחון פנים וטוען שאין חוק.
<לינוי בר גפן: לידו יושב מנכ"ל משרד התחבורה ואומר: בוודאי, הכול מחוקק והכול נהדר והכול מצוין.
<לינוי בר גפן: במשרד התחבורה יש בחורה בשם חלי.
<לינוי בר גפן: כל הסיפור של האופניים החשמליים הוא על חלי, כמו עוד הרבה מאוד תיקים אחרים.
<לינוי בר גפן: אז להגיד טיפלנו ועשינו, זאת מתיחה מסוימת של המציאות.
<לינוי בר גפן: אומרת המשטרה, השמיכה קצרה, אנחנו לא יכולים לאכוף.
<לינוי בר גפן: אני יכולה להראות לכם איך אנחנו נוסעים באופניים חשמליים ליד ניידות של משטרת התנועה.
<לינוי בר גפן: אני יכולה ליפול עליהם עם האופניים החשמליים, פתוחי המצערת, הלא חוקיים, שהתקנתי עליהם מנוע 350 ואט לא חוקי, והשוטר אפילו לא ימצמץ.
<לינוי בר גפן: הם לא מעוניינים לאכוף, זה לא שהם לא יכולים.
<לינוי בר גפן: ולכן הם מעוניינים לגלגל את זה אל הרשויות המקומיות.
<לינוי בר גפן: הרשויות המקומיות מצדן אומרות: איזה יופי, יש פה הזדמנות לעשות כסף.
<לינוי בר גפן: בואו נעשה רישיונות ונרוויח עוד קצת כסף, ונרוויח עוד קצת כסף שממנו לא רק נממן פקחים, אלא גם נממן עוד כל מיני דברים נחמדים אחרים שבכלל לא קשורים לשבילי האופניים.
<לינוי בר גפן: אני חותמת לך שאם הדבר האווילי הזה של רישוי יעבור, הכסף שייגבה מזה – לא ישתמשו בו לסלול שבילי אופניים.
<לינוי בר גפן: זה לא יקרה.
<לינוי בר גפן: אתה תראה אותו הולך לעוד הרבה מאוד מטרות אחרות לפני שיהיו שבילי אופניים.
<לינוי בר גפן: אנחנו משלמים מסים, שילמנו מספיק.
<לינוי בר גפן: אין לנו עניין לראות עוד פעם את שר התחבורה גוזר עוד סרט מעל עוד מחלף, שישמש לעוד כלי רכב ממונעים, הרבה יותר גדולים ומזהמים מאופניים חשמליים.
<לינוי בר גפן: שילמנו מספיק.
<לינוי בר גפן: שבילי אופניים, זה כל הסיפור.
<לינוי בר גפן: כמובן, לחנך ילדים זה יכול להיות נהדר.
<לינוי בר גפן: אבל אם מישהו מפנטז שילדים בני 14 רוכבים על האופניים החשמליים, נא לתקן את הטעות.
<לינוי בר גפן: הם בני 10 ובני 12.
<לינוי בר גפן: הם הרבה יותר צעירים מזה, וגם את זה אתם לא אוכפים.
<לינוי בר גפן: אתם יכולים להעלות את הגיל ל-16, אתם יכולים להעלות אותו ל-18, הם מתחילים הרבה הרבה קודם.
<לינוי בר גפן: לפני כמה ימים ראיתי ילדה בת 12 מרכיבה על האופניים החשמליים הלא תקניים שלה ילדה בת 7 מקדימה, ילדה בת 7 מאחורה.
<לינוי בר גפן: זה לא קרה באיזה יישוב נידח, זה קרה בלב הרצליה, מול המשטרה, ליד בית-הספר, והכול עובר כאילו כלום.
<לינוי בר גפן: אתם לא מעוניינים לאכוף, אתם מעוניינים לפטור את עצמכם מפתרון הבעיה.
<לינוי בר גפן: ולכן הלכתם על הפתרון הכי קל, שפתאום מגיעה אתו המשטרה.
<לינוי בר גפן: אספר לכם מה קרה באמת מאחורי הקלעים.
<לינוי בר גפן: שודר התחקיר שלנו.
<לינוי בר גפן: יומיים אחר כך פאניקה במשרד התחבורה, מהר מהר מכנסים דיון, אומרים: בואו נדאג לרישוי ולהעלות את הגיל.
<לינוי בר גפן: הפלא ופלא, זה גם הפתרון שהמשטרה מציעה.
<לינוי בר גפן: כאילו הם לא דיברו אחד עם השני.
<לינוי בר גפן: הפתרון הזה הוא הפתרון הכי קל והפתרון הכי טיפשי.
<לינוי בר גפן: הוא לא יפתור באמת את הבעיה.
<לינוי בר גפן: הוא יכניס עוד כסף לקופת המדינה, הוא ימנע מאנשים להשתמש בכלי התחבורה המצוין הזה, והתוצאה תהיה עוד תאונות אבל יתגלגל כסף שלא ישתמשו בו לשבילי אופניים.
<לינוי בר גפן: נא לשפר תשתיות, נא לחנך בני-נוער, ונא להפסיק להכביד על הציבור עם עוד כסף שהוא צריך לשלם ולהפוך אותו לעבריין בעל כורחו.
<לינוי בר גפן: זה לא יפתור את זה.
<לינוי בר גפן: תודה.
דניאל עטר: אני חייב להתייחס לדברים של לינוי.
דוד אמסלם: למה אתה חייב?
דניאל עטר: כיוון שהיא התייחסה פה לקבוצת אנשים, ראשי הרשויות, שלא נמצאים כאן.
דניאל עטר: כמי שבא משם אני רוצה להגן עליהם, ברשותך.
דניאל עטר: העלית כאן נקודה מאוד חשובה ונכונה.
דניאל עטר: אני רוצה שתביני שמהצד של ראשי הרשויות אין בזה שום סיכוי להכנסה של כסף.
<לינוי בר גפן: מי יקבל את הכסף?
<לינוי בר גפן: הפקחים.
<לינוי בר גפן: לאן הוא ילך?
דניאל עטר: אני אומר לך שאם אנחנו נקבל את ההחלטות הנכונות, בעקבות הדיון הזה ובעקבות העובדה שברור לגמרי שמה שאמר כאן נציג משרד הפנים מוטי כהן הוא נכון מאוד, צריך להתייחס לכל ההיבטים הרחבים של העניין הזה של רכיבה על אופניים, של חניות, של חניות של נכים.
דניאל עטר: יש עוד אלף ואחד דברים נוספים שאם היושב-ראש ירצה לשמוע לעצתי, ייקח את הדבר הזה שהונח לפתחך.
דניאל עטר: הוא הרבה יותר גדול מהאופן שבו הוא טופל עד היום.
דניאל עטר: אני חושב שהבעיה היא בעיקר בגלל העובדה שאנחנו מתנהגים כמו מדינה של עולם שלישי.
דניאל עטר: נכנס לכאן נושא חדש, גובה חיי אדם, ואף אחד באופן מערכתי לא מתייחס אליו.
דניאל עטר: אם נפיל גם את זה על ראשי הרשויות, זה אומר שזאת הוצאה של מאות מיליונים, אולי מיליארדים של שקלים, שאין אותם בקופת הרשויות המקומיות.
דניאל עטר: זאת סוגיה שהמדינה צריכה לטפל בהם, משרד התחבורה צריך לקחת את הנושא הזה.
תמר זנדברג: משרד התחבורה מסמן שבילים.
<מרדכי כהן: מעט.
<עוזי יצחקי: למה אתה אומר מעט?
דניאל עטר: אכיפה היא שלב ב' של כל התהליך של חשיבה.
דניאל עטר: צריך לחשוב על זה בצורה מערכתית.
דניאל עטר: לקחת את זה לכיוון של ראשי הרשויות זה דבר לא נכון, כי יש פה פגיעה גדולה מאוד, ומשרד התחבורה צריך לקחת אחריות, להתקין תקנות.
דניאל עטר: אחר כך תבוא האכיפה.
דוד אמסלם: אי-אפשר שכל אחד יתייחס לכל טענה שהוא לא מסכים אתה.
דוד אמסלם: אתה אמרת את דבריך, בוא נמשיך.
דוד אמסלם: יש פה 50 איש שרוצים לדבר.
דוד אמסלם: הבנו שאנחנו לא מסכימים עם כל אחד.
דוד אמסלם: האמן לי שאני לא מסכים עם חלק גדול מאוד מהדברים, אז מה?
דוד אמסלם: אני עובר הלאה.
דוד אמסלם: איתן, בבקשה.
<איתן אטיה: אני אשיב ללינוי בר גפן, אבל אשתדל שזה לא יהיה באותה רמת פופוליזם ששמענו פה וגם לא באותה רמת יומרנות, לדעת מה נמצא בראשיהם של ראשי העיריות והרשויות המקומיות.
<איתן אטיה: אני אומר כתשובה לזה את ההפך הגמור.
<איתן אטיה: אנחנו לא מעוניינים בסמכות הזאת.
<איתן אטיה: אנחנו חושבים שבמדינת ישראל משטרת ישראל היא משטרה מרכזית, בשונה למשל מארצות-הברית שהמשטרות הן משטרות עירוניות.
<איתן אטיה: כל סמכויות האכיפה מתחילות ומסתיימות במשטרה.
<איתן אטיה: גם כל נושא זכויות הדרך על המדרכה.
<איתן אטיה: זה לא רק אופניים חשמליים, זה גם קורקינטים חשמליים, זה גם קורקינטים רגילים, זה גם אופניים רגילים, גם קטנועים ואופנועים שנוסעים וחותכים, כי הוא רוצה לא לעמוד ברמזור אז הוא חותך בלוק שלם על המדרכה.
<איתן אטיה: גם כלי רכב של ארבעה גלגלים יודעים לקצר דרך מדרכות.
<איתן אטיה: וגם הולכי הרגל, אגב.
<איתן אטיה: כי אם הולך רגל עושה דווקא והולך על שביל האופניים, כי לא בא לו ללכת בחלק של המדרכה, אז גם הוא משתמש דרך שצריך להראות לו את המדרכה ולא לאפשר לו ללכת על שביל האופניים.
<איתן אטיה: כלומר, כל זכויות הדרך על המדרכה אלה סמכויות שנמצאות כבר היום בידי המשטרה.
<איתן אטיה: משטרת ישראל היא משטרה מרכזית.
<איתן אטיה: היא זו שצריכה לטפל ולאכוף את זה, לא פקחי הרשויות המקומיות.
<איתן אטיה: תודה רבה, חברים, לנו יש מספיק נקודות חיכוך עם התושבים שלנו.
<איתן אטיה: אנחנו לא רוצים נקודות חיכוך נוספות.
<איתן אטיה: אני חושב שלא צריך להמציא את הגלגל, תרתי משמע.
<איתן אטיה: צריך להסתכל מה עושים במדינות אחרות.
<איתן אטיה: יש מדינות מפותחות פחות או יותר כמו מדינת ישראל, כמו אנגליה וכמו צרפת וכמו בלגיה וכמו גרמניה.
<איתן אטיה: יש להן ניסיון רב בכל הנושא הזה שנקרא זכויות דרך במדרכה, והעיקרון הוא מאוד פשוט, הוא לא כזה מסובך.
<איתן אטיה: שם העצם מדרכה בא מלשון מדרך.
<איתן אטיה: דורכים עם כפות רגליים, לא דורכים עם צמיגי אופניים.
<איתן אטיה: העיקרון בכל מקום שפוי בעולם אומר שמדרכה היא להולכי רגל בלבד, נקודה.
<איתן אטיה: כל משתמשי הדרך האחרים, החל מאופניים רגילים דרך אופניים חשמליים, קורקינטים, אופנועים, קטנועים – כלי הרכב האלה הם כלי רכב שמקומם לא על מדרכה אלא או על נתיב ייעודי, שבילי אופניים, או נתיב שמסומן להם על הכביש עצמו, בשולי הכביש, או נתיב מופרד, שהוא לא כביש ולא מדרכה.
<איתן אטיה: אמרת נכון, ואני רוצה לחזק את דבריך, שלפני שניגשים בכלל לאכיפה צריך להחליט מה מותר לנסיעה בכלל על-פי החוק, ולהגדיר אותו היטב ובצורה מדויקת.
<איתן אטיה: ואתה נגעת בזה, ולא בכדי, בגלל ניסיונך בתחום המוניציפאלי, ובדיוק באיזה גיל ומאיזה גיל.
<איתן אטיה: מי שחושב שגם אם נסכים לקחת על עצמנו סמכות, והפקחים כן ייקחו או לא ייקחו במצבים מסוימים – אנחנו לא מעוניינים בזה.
<קריאה: למה הודעתם שכן?
<איתן אטיה: לא הודענו שכן.
<איתן אטיה: מי שחושב שגם שוטר או פקח עירייה מסוגלים לאכוף ולהבדיל בין אופניים תקניים ללא תקניים, עם 0.33 כוח סוס, או 25 כוח סוס, או יודעים להבדיל אם הילד הוא בן 14 או 15 או 16 – איך המשטרה תוודא אם הילד הוא בן 14?
<איתן אטיה: הרי אין להם תעודת זהות.
<איתן אטיה: האם יגידו לילד: תוציא בבקשה את המחברות שלך, נראה באיזו כיתה אתה?
<איתן אטיה: איך ניתן לאכוף את זה?
<יצחק קדמן: אספר אחר כך מה הם עושים.
<שרית פילפסון: משטרת ישראל לא נוקטת במדיניות של אי אכיפה.
<שרית פילפסון: נשמעו כאן כל מיני דברים.
<שרית פילפסון: משטרת ישראל, מתחילת שנת 2015 ועד היום, נתנה 1,500 דוחות לרוכבי דו-גלגלי על המדרכות, 66% מתוכם באזור תל-אביב.
<שרית פילפסון: זה אפילו קצת עלה עם המבצע האחרון שהיה באמצע חודש מאי.
<תומר רוזנר: דו-גלגלי שהוא רכב מנועי או לא?
<שרית פילפסון: מרביתם לגבי אופניים ואופניים חשמליים ומעט לגבי אופנועים.
<שרית פילפסון: מתוך 400 דוחות שניתנו במבצע שהיה ב-19 במאי, שני שלישים היו לגבי אופניים חשמליים.
<שרית פילפסון: בשנת 2014 אנחנו מדברים על לפחות 3,000 דוחות שניתנו על רכיבה על המדרכה שלא לשם חצייתה ועבירות נוספות.
דוד אמסלם: יואב ענטבי, איגוד חברות הביטוח.
<יואב ענטבי: ברכות לוועדה ולעומד בראשה.
<יואב ענטבי: עלה הנושא של הביטוח, ובעניין זה אני רוצה להגיד מילה וקצת לחדש.
<יואב ענטבי: כחברי כנסת אתם באמת אמונים על טובת הציבור.
<יואב ענטבי: אנחנו בתור חברות הביטוח, במידה שיוחלט כך אנחנו נספק את המוצר הביטוחי, ובשמחה.
<יואב ענטבי: אבל כדי לספק אותו ולספק אותו נכון, ופה אתייחס גם לדברי המשטרה, צריך לעשות את זה במסגרת הפלת"ד, זאת אומרת להחליט שאופניים הם רכב מנועי, להכניס את זה לפלת"ד.
<יואב ענטבי: הפלת"ד הוא הליך מסודר, הוא דורש רישוי.
דוד אמסלם: מה זה פלת"ד?
<יואב ענטבי: פקודה לנפגעי תאונות דרכים.
<יואב ענטבי: זה בעצם ביטוח רכב חובה.
<יואב ענטבי: ביטוח החובה, שיהיה גם לאופניים, ידרוש רישוי, ייתן פיצוי הוצאות רפואיות מלאות, אובדן השתכרות וכו', יעשה רישוי מסודר, יעשה סדר וקונסיסטנטיות בכל התהליך.
<יואב ענטבי: במה דברים אמורים?
<יואב ענטבי: לדוגמה, ילדה בת שלוש הולכת על השביל, פגע בה אופנוע 50 סמ"ק.
<יואב ענטבי: לאופנוע יש ביטוח, והוא מחויב בביטוח חובה.
<יואב ענטבי: הילדה הזאת תקבל פיצוי כולל ומלא.
<יואב ענטבי: אבל אם פגעו בה אופניים חשמליים, מסכנה הילדה, פה זה כבר סיפור אחר.
<יואב ענטבי: אין חברת ביטוח.
דוד אמסלם: היום אי-אפשר לרכוש ביטוח לאופניים חשמליים?
דוד אמסלם: אין חבילה כזאת?
<יואב ענטבי: היום האופניים החשמליים לא מוגדרים כרכב מנועי, לא נכנסים לפלת"ד, ומכאן לא נכנסים לביטוח החובה.
דוד אמסלם: זה נכון שאנחנו דואגים לציבור, אבל אתם ומנכ"לי חברות הביטוח דואגים לרווחי הבעלים, וזה בסדר.
דוד אמסלם: אבל חברות הביטוח מוכרות חבילות שלא קשורות למדינה.
דוד אמסלם: הם מוכרים ביטוח לכבודה, מוכרים ביטוח לנסיעות לחו"ל.
דוד אמסלם: שאלתי אם יש לכם חבילה כזאת.
<יואב ענטבי: כל חברת ביטוח עושה מה שהיא מחליטה.
דוד אמסלם: יש דבר כזה?
דוד אמסלם: שמעת על זה?
<יואב ענטבי: אבל חברה יכולה להחליט, לדוגמה, שהיא מוכרת ביטוח תאונות אישיות לאופניים, ביטוח מסוגים שונים.
<יואב ענטבי: אבל זאת החלטה של כל חברה וחברה.
דוד אמסלם: שאלתי אותך ברמת ידע אישי, האם אתה יודע שיש דבר כזה?
<יואב ענטבי: יש ביטוחי אופניים, כן.
<מיטל להבי: מאחר שזה לא חובה אז לא עושים אותם.
<יואב ענטבי: במידה שבאמת מאמצים את הרעיון של ביטוח חובה, גם צריך להבין את ההשלכות שאתם מכירים אותן על אופנועים, שזה סבסוד צולב, מכירים וכו', שבסופו של דבר מבינים שהמבוטח גם יישא פה בעלויות.
דוד אמסלם: ברור שזה לא בחינם.
דוד אמסלם: אשר בן שושן, מנהל הרשות לתעבורה ציבורית בתל-אביב, בבקשה.
<אשר בן שושן: אני, ברשותך, אעשה את זה מאוד בקצרה, כי בהחלט נשמעו פה הרבה מאוד דברים.
<אשר בן שושן: ברכות גם לך וגם לכינוס.
<אשר בן שושן: נדמה לי שכולנו תמימי דעים שאנחנו צריכים לעשות את ההסדרה על כל האכיפה, ולא משנה כרגע אם זו תהיה אכיפה באמצעות השלטון המקומי או באמצעות המשטרה.
<אשר בן שושן: אבל לא רק אכיפה, אלא צריך להגדיר את מדיניות האכיפה, ברחל בתך הקטנה.
<אשר בן שושן: כי נדמה לי שיש פה לא מעט שטחים אפורים שצריך לתת עליהם את הדעת.
<אשר בן שושן: אבל כשמדברים על אכיפה אני רוצה להדגיש שלושה דברים, מכיוון שהאכיפה צריכה להיות איזשהו מעגל אחד שלם, ואתה נגעת בזה.
<אשר בן שושן: אכיפה על הייבוא, אכיפה על המכירה ואכיפה על השימוש.
<אשר בן שושן: בלי לייצר מערכת אחת שלמה, קשה מאוד לטפל בכל התופעות, גם של האופניים ומחר של הקורקינט וכיוצא בכך.
<אשר בן שושן: הדבר הנוסף שצריך לתת עליו את הדעת הוא בהיבט של התשתיות שדוברו פה, כולל על הפן התרבותי, כי יש פה לא מעט מה לעשות גם בפן של התרבות של הרוכב, אבל גם של הנהג.
דוד אמסלם: יותם אביזוהר, מנכ"ל עמותת ישראל בשביל האופניים.
<יותם אביזוהר: מצטרף לברכות.
<יותם אביזוהר: בהחלט צריכים אכיפה.
<יותם אביזוהר: אגב, לא רק כלפי רוכבי אופניים, שמסכנים את הולכי הרגל, אלא כלפי כל משתמשי הדרך שמסכנים זה את זה.
<יותם אביזוהר: הנהג הממוצע שרואה אותי רוכב על הכביש צועק עלי, הוא אומר לי: מה אתה עושה על הכביש?
<יותם אביזוהר: רוץ למדרכה.
<יותם אביזוהר: נהגים לא מכירים את החוק הקיים, הרוכבים לא מכירים את החוק הקיים, הולכי הרגל הולכים על המדרכות, בלגאן אורבני שכולנו משלמים את המחיר.
<יותם אביזוהר: אני חושב שאכיפה זה באמת השלב האחרון.