GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: האם יש לכם איזו הערכה – אני שואל באמת מתוך מקום של חוסר ידע, אין לי שום ידע בעניין הזה, אני שואל שאלה לגמרי תמימה – מה המשמעות של הדבר הזה על תחום הסחר בבני אדם, סחר בנשים?
מיכל יוספוב: אני לא יכולה לענות לך ספציפית כי משרד המשפטים אמור לענות.
דב חנין: יש פה נציגות של משרד המשפטים?
לאה קריכלי: הוועדה הזמינה את משרד המשפטים.
לאה קריכלי: עו"ד אביטל שטרנברג היתה אמורה להגיע.
מיכל יוספוב: מי שמטפל בנושא סחר בבני אדם במשרד המשפטים זה עו"ד רחל גרשוני, המתאמת הבין-משרדית.
לאה קריכלי: אנחנו הזמנו נציגים של משרד המשפטים והם הודיעו לנו שעו"ד שטרנברג תגיע.
דב חנין: אני מצטער על כך שאנשי משרד המשפטים בחרו לא להיות כאן מכיוון שהשאלה הזאת היא באמת שאלה חשובה.
מיכל יוספוב: אני יכולה רק לציין שלפני ששר הפנים נתן את ההסכמה שלו הוא בדק עם משרד המשפטים, עם היחידה הבין-משרדית שמתאמת, ולגבי בלארוס לא היתה להם התנגדות.
דב חנין: זו גם התשובה שהם ענו לוועדה, למען הסדר והפרוטוקול.
דב חנין: גם לנו ענו שאין להם קושי עם העניין.
דב חנין: אבל אני חושב שבכדי לברר את הדברים נכון היה שנציג מטעמם יהיה בוועדה בכדי שנוכל לשאול אותו.
מיכל יוספוב: כדי לסבר את האוזן, לפני שאנחנו מעבירים בקשה לשר אנחנו עורכים בדיקות עם משרדים אחרים, אם למישהו יש התנגדות, ואחד המשרדים הוא משרד המשפטים, על שתי היחידות שלו, יחידת האמנות וההסכמים והיחידה המתאמת הבין-משרדית.
מיכל יוספוב: אנחנו עורכים גם בדיקה אל מול השב"כ ולאחר מכן השר בודק את הבקשה ונותן את ההסכמה שלו.
דב חנין: נציגת משרד החוץ, בבקשה.
מיכל שריג-כדורי: אני מן המחלקה המדינית שמטפלת בבלארוס, מחלקת אירו-אסיה 1.
מיכל שריג-כדורי: מבחינתנו אנחנו בהחלט בעד ההסכם.
מיכל שריג-כדורי: מבחינה מדינית לא רק שאנחנו לא רואים מניעה אלא אנחנו רואים יתרון גדול מאוד לקיום הפטור, כפי שנאמר, גם בנושא תיירות.
דב חנין: אגב, איזה סוג תיירות מגיעה בדרך כלל מבלארוס?
דב חנין: בעיקר צליינים או כל מיני סוגים?
מיכל שריג-כדורי: זה לפתחו של משרד התיירות, אבל ממה שאנחנו יודעים, מבקרים בעיקר על רקע נוצרי או על רקע תיירות כללית אזורית.
מיכל שריג-כדורי: לא משהו ספציפי.
מיכל שריג-כדורי: יהיה יתרון לנושא התיירות, וכמובן קשרי people to people, קשרי העמים.
מיכל שריג-כדורי: ברמה המדינית בוודאי זה יסייע לנו.
מיכל שריג-כדורי: יש לנו כמה וכמה הסכמים עם בלארוס, שכבר עומדים ונחתמו לאורך השנים, שיתופי פעולה גם למאבק בפשע, גם בתחום החקלאות, תעופה, כלכלה, מסחר.
מיכל שריג-כדורי: המטרה שלנו להגדיל את הקשרים.
מיכל שריג-כדורי: זה בהחלט כיוון שאנחנו למדנו גם מההסכמים עם רוסיה ואוקראינה, שכאשר ניתן הפטור זה פשוט העצים את הקשרים, העצים את השיחות הבילטרליות בנושאים האלה.
מיכל שריג-כדורי: זה באמת דבר שאנחנו תומכים בו.
מיכל שריג-כדורי: אני יכולה להוסיף בחצי מילה שמבחינת סחר בנשים, שזה נושא שעמד לפתחנו בנוגע לכמה וכמה מדינות, לא רק באזור אירו-אסיה אבל גם באירו-אסיה, אם זה ממולדובה ואוקראינה ורוסיה, לא ראינו שחלה איזו הידרדרות או בעייתיות, גם לגבי אוקראינה ורוסיה, שבהן כבר ניתן הפטור.
מיכל שריג-כדורי: וכאמור, זה עבר את כל המשרדים, כולל משרד המשפטים על כל מחלקותיו הרלוונטיות, אז במובן הזה לא צריכה להיות בעיה.
דב חנין: רק כדי לקבל תמונה קצת יותר כוללת.
דב חנין: אני מבין שעם רוסיה ואוקראינה יש לנו כבר הסכמים כאלה.
דב חנין: מה קורה עם המדינות הבלטיות ליטא, לטביה ואסטוניה?
מיכל שריג-כדורי: למיטב ידיעתי, יש בחלקן, לא בכולן.
דב חנין: מה עם פולין?
מיכל יוספוב: לגבי פולין יש פטור מאשרה.
מיכל שריג-כדורי: כל מי שנכלל בכיוון של אירופה והאיחוד האירופאי נכנס.
אורטל אלבז: אני רוצה להוסיף בהקשר של הגירה שהסכם פטור מאשרות עם מדינה לא מאפשר כניסה אוטומטית של אזרח למדינת ישראל.
אורטל אלבז: עדיין יש את הסנן של בקרי הגבול ששואלים את השאלות הנדרשות.
אורטל אלבז: גם אם יש הסכם פטור מאשרות אבל חושבים שמטרת הגעתו של אותו אזרח היא לא מטרת תיירות למשל אז פוסלים את כניסתו של אותו אזרח.
אורטל אלבז: זאת אומרת, ההסכם הזה לא מאפשר כניסה אוטומטית במאה אחוז.
אורטל אלבז: יש עדיין את הבקר, את סנן הגבול שיכול למנוע, אם הוא חושב שיש איזו הצדקה לאי-כניסה של אותו אדם.
דב חנין: אדוני היועץ המשפטי, יש לך הערות?
גלעד קרן: ההערה היחידה, שהמטרה היא התייעצות עם הוועדה ולא אישור של הוועדה.
גלעד קרן: אנחנו יכולים להגיד אם אנחנו תומכים בבקשת שר הפנים או לא תומכים.
דב חנין: אנחנו תומכים בבקשת שר הפנים.
דב חנין: אנחנו מאחלים לכולנו הצלחה.
דב חנין: בואו נתעסק יותר בענייני אשרות ופחות בצרות אחרות.
דב חנין: הישיבה נעולה.
דוד צור: בוקר טוב, נעתרנו פה לבקשה ספציפית של המשרד לביטחון פנים נוכח רצונם להכניס העברות או תיקונים בנושא של צו כלי הירייה - התוספת השנייה לחוק כלי הירייה, התשי"ט-1949.
דוד צור: כידוע לכם, הוספנו לחוק סעיף שמדבר על כך שיש לעשות גם בחינה של הכשירות הנפשית של נושא הנשק בחברות השמירה, האבטחה וכדומה.
דוד צור: בעצם דובר על כך, שתהיה החרגה של חלק, כולם או רובם, של מוסדות עובדי המדינה, מתוך הבנה, הנחה שגם לגופים האלה יש מערכות המיון, וגם הבקרה לאורך זמן, גם בזמן שאנשים נכנסים לתוך הארגון וגם במהלך שהותם בתוך הארגון, יש עליהם פיקוח ובקרה הרבה יותר הדוקים מאשר, נאמר, במקומות אחרים – הרציונל שמאחורי הדברים.
דוד צור: בשולי הדברים נאמר שגם היתה לי שיחה עם השר לביטחון פנים בחודשים האחרונים.
דוד צור: אם תוכלו להאיר את עינינו, למרות שזה לא הנושא - אחרי שנאשר את התקנות, יהיה דיון קצר או ארוך, יש לנו זמן, אין לנו לחץ, לא מליאה, כפי שאתם יודעים – הייתי רוצה שתתייחסו, במשרד לביטחון פנים, עמית, יואל, אולי תתייחסו לעניין ההרחבה או ההקלות או איך שתגדירו את זה, לעניין נשיאות נשק בידי אנשים פרטיים, הבקשות, כמדיניות, לנוכח המציאות המתהווה מול עינינו של התערערות הביטחון האישי.
דוד צור: דווקא ככאלה מגמת הצמצום, שהיתה נוהגת לאחרונה במשרד לביטחון פנים, השתנתה.
דוד צור: הצטרף אלינו גם יואל הסמנכ"ל.
דוד צור: לכן נשמח גם לשמוע על העניין הזה כסעיף ב'.
דוד צור: עד 11:00 יש לנו זמן לדבר על הנושא הזה, ואז יש לנו דיון בנושא הכבאות.
דוד צור: המשרד לביטחון פנים, יואל הדר, בבקשה.
יואל הדר: נתמקד בצו ואז נעבור לנושא השני?
יואל הדר: לא נחבר את שני הנושאים.
יואל הדר: אז אל"ף, אני מודה לאדוני על זימון הישיבה.
יואל הדר: זו תקופה שאינה פשוטה לכנסת.
יואל הדר: זו ישיבה מיוחד, ויושב-ראש הכנסת נעתר לישיבה הזאת, אז אנחנו מודים לאדוני.
יואל הדר: אנחנו מודים על עצם זימון הישיבה ועל זה שהסכמת לבוא לפה ולהיות ממלא מקום יושב-ראש הוועדה.
יואל הדר: הצו הזה בעצם נעשה לאחר מחשבה נוספת אצלנו לאחר חקיקת החוק.
יואל הדר: החוק בעצם יצר מצב שבו עובדי מדינה, כ-90 במספר, נדרשים גם לעבור את בדיקת הכשירות הנפשית.
יואל הדר: סברנו במחשבה נוספת, שאין צורך שכל עובדי המדינה האלה יצטרכו לעבור בדיקת כשירות נפשית, מאחר שהם עוברים בדיקות כאלה ואחרות על-ידי גורמי המדינה.
יואל הדר: לכן הבאנו את הצו הזה לפני כמה זמן, ורק בגלל אירועי הבחירות זה נדחה להיום.
יואל הדר: ביני לביני פנו אלינו גם ממשרד המשפטים, וסברו שהפטור של ה-90 אנשים זה קצת רחב מדי, מאחר שלא כל אלה שנמצאים בתוך ה-90, הם אלה שגם עובדים עוד- - -
דוד צור: תמנה לנו את הגופים שאתה מדבר עליהם.
יואל הדר: אנחנו מדברים על גופי מוסד, שב"כ, גורמי ביטחון אחרים בנוסף לממוני ביטחון שנמצאים בכל הגופים, ואנשים אחרים, שמרשים- - -
דוד צור: ממוני לגופים מונחים?
יואל הדר: משרדי ממשלה ואנשים אחרים, שמרשים לשאת נשק לאחרים באותם משרדי ממשלה.
יואל הדר: האחרים שמרשים להם לשאת נשק, כבר פטורים מהחוק.
יואל הדר: אנחנו מדברים רק על אלה שנותנים את ההרשאה.
יואל הדר: מאחר שמשרד המשפטים סבר שבתוך ה-90 זה רחב מדי, אנחנו מקבלים את העמדה של משרד המשפטים, ואמרנו שנצמצם את זה לגורמי הביטחון, שזה מוסד, שב"כ ואחרים, שעוברים בדיקות מאוד קפדניות, ללא קשר פסיכולוג באמצעים אחרים עם בדיקות- - -
דוד צור: אז מה זה למשל אלה שאתם חושבים שלא צריך להחריג?
ליאנה מגד: אנחנו חשבנו בשיתוף פעולה עם המשרד לביטחון פנים, שמי שנכון להחריג זה רק הגורמים שבאמת עוברים מבחנים באופן קבוע, ועוברים את מבחני הפיקוח שאותם רצינו להעביר אותם במבחני הכשירות הנפשית.
ליאנה מגד: לכן כהצדקה להחרגה נמצא רק את אותם אנשים שעוברים את הסינון המקצועי.
ליאנה מגד: אנחנו רואים שהסינון המקצועי יכול להיות בשני היבטים: אחד, ממונה ביטחון על-פי חוק להסדרת ביטחון, שהם אנשים שיש להם רמת פיקוח אחרת.
ליאנה מגד: זה יכול להיות סוג החרגה אחד; סוג החרגה אחר יכול להיות לגבי עובדים של יחידות סמך של משרד ראש הממשלה, שעוסקים בביטחון, שזו החרגה שאני מבינה שקיימת במקומות אחרים בחקיקה, שהם עוברים מבחינה מקצועית את המבחנים האלה כמבחני קבלה לעבודה.
ליאנה מגד: לעומת זאת, אנשים אחרים, שנמצאים במשרדי ממשלה אחרים, לצורך העניין, משרד החקלאות למשל, אבל אינם ממוני ביטחון ואינם עובדים ביחידות סמך כאלה, שלא עוברים כאלה מבחני כשירות, לא מצאנו לנכון שראוי להחריג אותם.
ליאנה מגד: אנחנו שמחים שהמשרד לביטחון פנים קיבל את עמדתנו בעניין הזה.
דוד צור: אז אנחנו מסכימים, היועץ המשפטי, את המשרד לביטחון פנים, להחריג?
עידו בן-יצחק: אנחנו מראש קובעים את זה פה בצו.
עידו בן-יצחק: זה לא בא לידי ביטוי בנוסח שלפנינו.
עידו בן-יצחק: אנחנו נקבל החלטה עקרונית.
עידו בן-יצחק: איך זה ינוסח, בסופו של דבר, נסגור את זה אחר כך, אבל ברמה העקרונית, אם זה מה שיתקבל- - -
יואל הדר: החלק השני של הצו הוא משהו יותר טכני.
יואל הדר: לגבי המאבטחים, פעמיים הם עוברים בדיקה מסוימת: פעם ראשונה, כשהם רוצים להיות מאבטחים; ופעם שנייה, כשהם רוצים להיות מאבטחים בחברה מסוימת.
יואל הדר: אנחנו מבקשים לקבוע פה, שבדיקת הכשירות הנפשית לא תיעשה לפני שהם מבקשים להיות בחברת אבטחה מסוימת, אלא בשלב הראשוני.
יואל הדר: לכן בפעם הראשונה, כדי שיחליטו בכלל אם ראויים להיות מאבטחים.
יואל הדר: אנחנו מבקשים להבהיר את זה פה, שהבדיקה תהיה בהתחלה ולא בשלב השני.
דוד צור: בשלב הראשוני, שהם מבקשים להיות מאבטחים.
דוד צור: אבל הם פונים לחברה מסוימת, לא? או הם פונים למי, כשהם רוצים להיות מאבטחים?
יואל הדר: הם פונים ליעקב עמית?
דוד צור: יש פה בעצם גם סוגיה של העלויות.
דוד צור: בסוף הוא צריך לעשות אבחון.
יואל הדר: בכל מקרה הוא צריך לעשות את האבחון, אבל שיעשה את האבחון כשמבקשים לבחון אותו למאבטח ולא כשחברה א' או חברה ב', כי נניח, שלא יעשה בשלב הראשון, ואז יעבור לחברה א', יגידו: אתה לא מתאים - אז מעבירים אותו את בדיקת הכשירות.
יואל הדר: בשלב הראשוני, כשהוא רוצה להיות מאבטח, אז עושים את הבדיקה הזאת.
דוד צור: אבל מי ישלח אותו לבדיקה?
דוד צור: זאת השאלה שלי.
דוד צור: החברה.
דוד צור: זה יהיה באותו שלב שהוא פונה לחברה מסוימת.
יואל הדר: נכון, אבל הבדיקה תהיה בכלל, האם הוא יכול להיות מאבטח, ולא לחברה מסוימת.
יואל הדר: הבדיקה היא כללית.
דוד צור: השאלה, אם אין פה הרחבה של החוק, שקבענו אותו, כי בעצם אנחנו מטילים עומס נוסף על חברות האבטחה?
רפי עציון: לא מדובר פה על הרחבה או שינוי בכלל.
רפי עציון: המאבטח עובר שתי תחנות בדרך לקבלת הנשק של חברת האבטחה: דבר ראשון, נבדקת הכשירות שלו – זה השלב הראשון.
רפי עציון: בודקים רישומים משטרתיים, בודקים רישומים של משרד הבריאות, ואז הוא מקבל את הרשיון העקרוני.
רפי עציון: יכול להיות שחברת אבטחה שלחה אותו, אבל זה לא רלוונטי.
רפי עציון: בתחנה הראשונה הוא מקבל את הרשיון העקרוני, להיות מאבטח חמוש.
רפי עציון: הוא מקבל את זה מאגף לרישוי כלי ירייה אחרי שעבר מסלול מסוים.
רפי עציון: בשלב השני הוא בא עם הרשיון העקרוני שהוא קיבל, אחרי שנבדקה כשירותו, ואומר לחברה מסוימת: בבקשה, תן לי נשק של החברה שלך, בעל רשיון מיוחד.
דוד צור: כל המאבטחים מגיעים עם אישור מראש שהם כן יכולים לשאת נשק?
דוד צור: לא יכול להיות מצב שבו אדם בא לחברת אבטחה, והיא שולחת אותו מטעמה, לראות אם הוא רשאי או זכאי לשאת נשק?
דוד צור: עמית, תשכיל אותנו מניסיונך.
יעקב עמית: אדם שרוצה לעסוק בשמירה, קודם כל מגיע למטווח מורשה.
יעקב עמית: שם הוא עובר את כל האבחון הראשוני.
יעקב עמית: בין היתר כרגע אנחנו משלבים את הנושא של בדיקת כשירות.
יעקב עמית: רק אחרי שעבר את שלושת הדברים: בדיקת בריאות, בדיקת משטרה ובדיקת כשירות, הוא יוכל להמשיך לעשות את האימון, ובסופו של דבר יקבל רשיון זמני.
דוד צור: זה מה שהוא אמר.
רפי עציון: יש השלב של בדיקת כשירות, ויש השלב שהוא מקבל הרשאה לנשק ספציפי מחברת האבטחה.
רפי עציון: הגיוני יותר שבשלב שבו נבחנת הכשירות, גם תיבחן הכשירות הנפשית.
רפי עציון: באותו שלב שנבחן הר"פ שלו ונבחן המצב הבריאותי שלו, תיבחן גם בריאות הנפש שלו.
רפי עציון: זה רק שינוי טכני שמבהיר את השלב שבו ייבדקו הדברים.
דוד צור: זה מה שאני רוצה לדעת – האם זה רק שינוי טכני, או יש פה בסוף גם העברת העומס המימוני על האדם המבקש להיכנס להיות מאבטח?
דוד צור: כי קודם חילקנו אותו בינו לבין חברת האבטחה.
יואל הדר: זה עדיין.
יואל הדר: לא משנים את זה.
דוד צור: לפי מה שעמית אומר, אני לא בטוח.
דוד צור: הוא הולך למטווח.
דוד צור: מי יממן לו את בדיקת הכשירות הנפשית, כשהגיע למטווח?
דוד צור: הוא.
יעקב עמית: חלק גדול מהאנשים מגיעים קודם לחברות, והן מפנות.
דוד צור: אתם מבקשים להכניס פה סעיף, שבגדול – אני אוריד אתכם לרזולוציה הזאת, כי אני לא רוצה לקחת את האוכלוסייה הזאת, שממילא היא אוכלוסייה מוחלשת יחסית; נכון שהיטיבו אתה בחודשים האחרונים - ולהטיל עליהם פה עכשיו את עלות הבדיקה עוד לפני שבכלל הוא מגיע לחברת אבטחה שתתחלק אתו בעלות של האישור.
דוד צור: לא רוצים לעשות עוול פה למאבטחים.
רפי עציון: נכון.
רפי עציון: מן הסתם בשטח, כמו שעמית אמר, זה יעבור דרך חברת אבטחה קודם, אבל מצד שני, נשמע לי לא סביר, שהוא יקבל את האישור העקרוני הזה הראשוני שהוא מקבל, בלי שנבדקה הכשירות הנפשית שלו.
רפי עציון: הרי בשלב הראשון, אחרי בדיקת ר"פ ובריאות, בדרך כלל נותנים לאדם את הרשיון העקרוני.
דוד צור: כן, אבל המצב הוא היום, נאמר, בא אדם, חברת אבטחה אומרת: הוא נראה לי, עושה לו מבדקים ראשוניים, אומרת: הוא נראה לי, ואז היא שולחת אותו, ואומרת: אני עכשיו אשא בנטל של הבחינה של הכשירות הנפשית.
דוד צור: אתם אומרים: לא.
דוד צור: יבוא אדם, ילך למטווח, יבקש אישור מעמית, והוא יבוא גם כשהכשירות הנפשית שלו קלירנס, ועם זה יבוא לחברת האבטחה.
דוד צור: חברת האבטחה, מבחינתם זה גן עדן.
דוד צור: נאמר שהיא לא רוצה אותו בכלל, יכולה לומר לו: תודה.
קריאה: או הוא לא עובר.
דוד צור: אם הוא לא עובר, זה בסדר – לפחות הצלחנו למנוע כניסה של אדם לא ראוי.
קריאה: אבל לא רוצים שהוא יבזבז את הכסף סתם.
יואל לוי: אני מבקש להוסיף משהו.
יואל לוי: הניתוק הזה בין בדיקת הכשירות הנפשית לבין החברה הוא טוב רק מסיבה אחת: התלות של אותו מאבטח בחברה.
יואל לוי: ברור שאם החברה שולחת אותו, על-פי החוק הקיים, המימון אמור להתחלק בין שניהם, ואז נוצרת מחויבות כלשהי למאבטח כלפי החברה.
יואל לוי: מה שאנחנו מדברים כאן זה אותה אפשרות שהמאבטח יוכל לעשות את זה עצמאית, לא דרך חברה, על-מנת שהוא יוכל לבוא עם ההיתר הזה, או עם האפשרות הזאת להיות מועסק כמאבטח.
יואל לוי: המקרים האלה די שוליים.
יואל לוי: רוב המאבטחים עוברים דרך חברות האבטחה אל המטווח, מהמטווח, עושים את הבדיקות, ומשם יופנו לעשות את בדיקת הכשירות הנפשית.
דוד צור: זה שאני מכיר אתכם אחד לאחד, זה לא אומר שהפרוטוקול מכיר אתכם, אז מי שרוצה לדבר, שיציג את עצמו.
אלכס זוהר: אלכס זוהר, נציג של אגודה לקידום תרבות הנשק בישראל, אבל היות שאני גם מתעסק בהכשרת מאבטחים, פה צצה בעיה אחרת.
אלכס זוהר: בסדר שמדובר עליו עכשיו, אדם מקבל אישור עקרוני, עובר הכשרה וכדומה, אחרי זה עושים לו את בדיקת הכשירות הנפשית.
אלכס זוהר: שם הוא נפסק.
אלכס זוהר: מה יצרנו – לקחנו אדם שמבחינת כשירות נפשית לא מתאים, ונתנו לו את ההכשרה המקצועית להשתמש בנשק.
אלכס זוהר: מה שנשאר לו זה רק להשיג נשק.
אלכס זוהר: לכן הסיפור הזה של בדיקת כשירות נפשית צריכה להיות בתחילת התהליך ולא בסוף ההכשרה.
מאיר רוט: מאיר רוט מוועד בעלי חנויות המתמחים בנשק.
מאיר רוט: מה שיקרה, שבפועל בעל חברת שמירה יגיד: אני לא משתתף במימון – קודם כל תוכיח לי שאתה מסוגל, שאתה באמת יודע להשתמש בנשק, שאתה יודע לירות, ואחר כך אשתתף אתך במימון, כלומר תהיה פה התניה, לדעתי.
מאיר רוט: זה מה שיקרה בשטח בפועל.
דוד צור: זה בערך כמו האיום של חברות הגז.
דוד צור: אבל בסוף חברה צריכה להתקיים.
דוד צור: מה, היא תגיד: אני לא רוצה אותך, כי קודם כל תביא לי כשירות נפשית?
מאיר רוט: זה מה שהם אמרו למאבטחים בתחילת הדרך, כשהם באו לעבוד בחברת שמירה: קודם כל תראה לי שאתה מסוגל.
מאיר רוט: אז אדם הביא אישור ארגוני.
מאיר רוט: מה שיקרה בפועל כרגע, שאדם, חברה תצטרך לשלם עליו 300 שקלים עוד טרם היא יודעת אם הוא מסוגל לאחוז בנשק.
יוחאי וג'ימה: יוחאי וג'ימה, מרכז השלטון המקומי.
יוחאי וג'ימה: הוא עובר במסגרת המטווח גם בדיקה בריאותית, ואז יכול להיות שהוא לא כשיר, ואם יקרה מצב שהוא עשה בדיקה נפשית, ושילם את ה-300 שקלים האלה, ואחר כך עשה את הבדיקה והוא לא כשיר מבחינה בריאותית, או הוא לא עבר את המטווח, שילם את ה-300 שקלים האלה סתם.
דוד צור: מאיפה הסכום הזה?
יוחאי וג'ימה: בערך.
יוחאי וג'ימה: ההשתתפות – חצי.
יוחאי וג'ימה: זה מה שנקבע בחוק.
דוד צור: לא קבענו סכומים.
יוחאי וג'ימה: זה בערך העלויות.
מאיר רוט: יש לי הצעה.
מאיר רוט: מאחר שאנחנו במטווחים, ואנחנו רואים את האנשים שמגיעים, למדריך הירי יש היכולת, מהניסיון שיש לו, ויש מהם בעלי ניסיון, לדעת מי האיש, עם מי יש לנו עסק – בזמן של השיעור העיוני, בזמן שמתחילים לעשות יבשים בנשק, עוד לפני שמתחילים לירות כדור, למדריך יש הרבה ניסיון, ויכול לקלוט את האיש, אם הוא בסדר.
מאיר רוט: כלומר אפשר וניתן לאפשר לו לבצע את האימון כדי שיירה טרם שהוא מופנה.
מאיר רוט: לאחר מכן אני חושב שהאיש, לאחר שעבר הן את האימוני והן את המעשי, מגיע לחברת השמירה, אומר: יש לי הכרטיס, עברתי את השלבים, וכעת נשאר הנושא של הפסיכולוג, ואני כשיר טכנית, ונעשה את זה בדיקה 50-50.
דוד צור: זה הרציונל של החוק.
דוד צור: לכן התוספת שלהם הזאת, אני לא מקבל אותה.
דוד צור: אני משחרר את חברות האבטחה.
דוד צור: הסעיף הזה משחרר את חברות האבטחה מהנטל הזה.
דוד צור: הם יישבו, יחכו, שיבואו אליהם אנשים עם הרשיון, גם אחרי מטווח, עמית יאשר אותם, ורק אז תבואו אליי.
דוד צור: זה מצב לא טוב.
דוד צור: אני לא רוצה להגיע אליו.
דוד צור: בפירוש בחוק רצינו שזה יהיה לשאת יחד.
דוד צור: אגב, יכול להיות שצריך למצוא דרך, שהוא יעשה את הפרוצדורה דרך אותה חברת אבטחה.
דוד צור: הרי מה קורה, למשל, לאנשים שבאים להתקבל – בלי קשר לנשק עכשיו – באים להליך מיון לתפקיד של עורך דין, יועץ משפטי או CFO בחברה.
דוד צור: החברה שולחת אותו לכל מיני מכוני בדיקה - פילת, שמילת וכן הלאה.
דוד צור: זה עלויות.
דוד צור: מי משלם את העלויות האלה?
דוד צור: בדרך כלל החברה.
דוד צור: לכן אני לא רוצה להטיל על אדם משהו, שהוא יצטרך לעשות בדיקות לעצמו, ולבוא כשיר לגמרי.
דוד צור: לכן אני רוצה לאשר קודם כל את ההחרגה, שזה הרציונל הכי גדול של הבקשה שלכם.
יאיר דוידוביץ: יאיר דוידוביץ', מנכ"ל התאחדות הקליעה.
יאיר דוידוביץ: בישיבה הקודמת, אחת לפני, פטרנו את נושא הספורטאים.
יאיר דוידוביץ: כעת מכניסים לנו בדרך האחורית את מחזיקי בעלי הרשיון לכלי ירייה מיוחד, שהם ראשי המועדונים – 10, 12 כאלה בארץ, שמתעסקים ברובי אוויר וקליע 022 בלבד במחסני הנשק שלהם, ורוצים להחיל עליהם את בדיקת הכשירות הנפשית.
יאיר דוידוביץ: אני מבקש לפטור אותנו מזה.
עידו בן-יצחק: החוק היום חל.
עידו בן-יצחק: לא מחריגים.
יאיר דוידוביץ: אם החוק חל, סימן שאתם חטאתם לכוונת הוועדה בפעם הקודמת.
יאיר דוידוביץ: בפעם הקודמת פטרנו את נושא הספורט.
יאיר דוידוביץ: אני מבקש לפטור אותנו- - -
דוד צור: תגיד לי רק מה הפרוצדורה שהם עוברים לפני היותם בעלי המועדונים האלה, וגם 022?
יאיר דוידוביץ: אני מוכן להביא פעם רובה 022, ולהראות שאפילו אי-אפשר לשאת אותו ביד.
יאיר דוידוביץ: זה משהו כמו 8 קילו, בגודל של מטר ו-10 ס"מ.
יאיר דוידוביץ: כדור בודד בקנה - הוא ילך לעשות נזק.
יאיר דוידוביץ: הבדיקה שעוברים היא של יעקב עמית.
דוד צור: של מה שהיה פעם.
דוד צור: אני חושב שזה נכון להחריג אותם.
דוד צור: זה גם לא כלים שמותר לשאת אותם, לדעתי, מחוץ – אדם לא יכול ללכת עם זה הביתה.
יאיר דוידוביץ: הוא לוקח את זה ערב התחרות הביתה, נוסע לתחרות, מתחרה, ומחזיר למחרת למחסן.
יאיר דוידוביץ: הנשק הזה לא נישא על הגוף אף פעם.
יאיר דוידוביץ: בלתי-אפשרי.
יאיר דוידוביץ: חד-משמעית דיברתי על 022 ועל אוויר בלבד; מועדוני ירי מעשיים - לא מפעלים ראויים.
דוד צור: הוא מדבר פה על קליעה – איך קראו לאלוף הזה?
דוד צור: סטריק.
יאיר דוידוביץ: ברוב עוונותיי אני המאמן שלו.
רפי עציון: רק להבהיר, שלא מדובר בספורטאים עצמם אלא בזה שאחראי על אותו מחסן או מאגר נשק.
רפי עציון: גם משרדי ממשלה ואחרים או מפעלים ראויים אחרים, לאו דווקא זה שאחראי על הנשק הוא זה שנושא אותו.
דוד צור: נראה לי שלא זו היתה כוונת המחוקק.
יאיר דוידוביץ: תודה.
דוד צור: משרד המשפטים, יש הסתייגויות?
ליאנה מגד: התפישה העקרונית שלנו היתה כבר בשלב הראשוני, שחוק הכשירות הנפשית צריך לחול על כולם.
ליאנה מגד: אחר כך חלו החרגות מהחרגות שונות.
ליאנה מגד: גם היום אנחנו נמצאים פה בעמדה שלא נוחה לנו, אבל זה הוחרג וזה רק על מאבטחים, ועכשיו זה נשאר שחל רק על בעלי רשיון מיוחד, ואז אנחנו מחריגים את בעלי רשיון מיוחד שעוברים תנאי כשירות, אבל כאן אנחנו עושים עוד צעד, שקשה לנו למצוא את ההצדקה העניינית אליו, משום שהם לא עוברים את המבחנים המקצועיים האלה, ולכן אנחנו בעמדה לא נוחה במובן הזה.
דוד צור: אסדר לכם את האי-נוחות הזאת.
מאירה בסוק: עו"ד מאירה בסוק, נעמ"ת.
מאירה בסוק: אני רוצה להזכיר לכולם את הצעת החוק, שהיה מדובר שהנושא הזה הוא בדמנו, כי בסוף הורגים נשים.
יאיר דוידוביץ: לא עם נשק.
יאיר דוידוביץ: עם פטישים וסכינים.
דוד צור: בוא לא נפתח את הוויכוח.
דוד צור: כמי שעומד מאחורי החוק, אני לא צריך לזה לא הצדקות ולא את הרדיפות והנאצות שאני מקבל בפייסבוק מכל מיני עמותות למיניהן.
דוד צור: נכון שבקריירה הקצרה שלי במדים אני לא מבין יותר מדי בנשק, והלכתי עם זה בקלות ראש רבה, אבל עם כל הכבוד ללהקת המעודדות של חלק מהעמותות האלה, אני לא צריך לא חיזוקים מפה לא משם, ולכן גם כשאני הולך להחרגות האלה, אני יודע פחות או יותר על מה אני מדבר.
דוד צור: המשרד לביטחון פנים, מילה אחרונה.
יואל לוי: אנחנו חושבים שההחרגה הזאת במקומה.
עידו בן-יצחק: אני לא יודע עד כמה ההקראה רלוונטית.
עידו בן-יצחק: קודם כל, אנחנו מדברים, אם חוזרים לנושא הקודם, כל החרגה של ממוני ביטחון לפי חוק להסדרת הביטחון בגופים ציבוריים.
עידו בן-יצחק: אנחנו מדברים על החרגה של עובדי יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה שתכליתן ביטחון המדינה.
רפי עציון: לא רק.
רפי עציון: הייתי הולך על הגדרה של גופי ביטחון בחוקים אחרים.
יואל הדר: יש עוד מכונים למיניהם.
עידו בן-יצחק: ההגדרה שם היא רחבה.
עידו בן-יצחק: אני לא בטוח שאני רוצה ללכת שם.
עידו בן-יצחק: יש לנו יחידות הסמך, יש לנו משרד הביטחון.
עידו בן-יצחק: אני לא יודע אם כל יחידות הסמך של משרד הביטחון.
עידו בן-יצחק: האם מפעלים- - -
יואל הדר: רק הגופים של משרד הביטחון.
עידו בן-יצחק: משרד הביטחון עצמו.
עידו בן-יצחק: אז יחידות הסמך של משרד ראש הממשלה ומשרד הביטחון.
יואל הדר: הרשות להגנה על עדים.
דוד צור: זה בדיוק כמו משטרה לצורך העניין, אפילו להפך.
דוד צור: רק שהמשטרה היא רשות בפני עצמה.
דוד צור: אז צריך להגדיר אותה.
דוד צור: לכן אמרתי שחסר לי פה נספח, שצריך יהיה בסוף לדבר עליו.
עידו בן-יצחק: לכן אני רוצה לומר שנהיה מאוחדים – זה דבר אחד.
דוד צור: סטריק ושות'.
עידו בן-יצחק: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מגדירים אותם, אבל בעיקרון זה גופי הקליעה הספורטיביים.
דוד צור: גם צריך להכניס קליבר, למרות שכל הקליברים, אם אני זוכר, יש קליברים יותר גדולים?
יאיר דוידוביץ: יש, אבל לא במפעלים ראויים.
דוד צור: צריך להגדיר בדיוק – במפעלים ראויים, למטרות ספורט.
יאיר דוידוביץ: קליבר 022 אין לי בעיה.
יאיר דוידוביץ: ואוויר.
דוד צור: אני לא מאשר את סעיף 4 לבקשה פה, כי זה יטיל עומס מיותר לדעתי על המאבטחים, וזו לא היתה כוונת המחוקק.
דוד צור: הגיוני שחלקם ירצו לבוא ככה.
דוד צור: אם כוחות השוק, כפי שאדוני אמר, מר רוט, יובילו לכך שאנשים, חברות האבטחה יישבו מהצד על תקן הפרימדונות ויגידו: או תבואו אלינו מוכנים או לא – נצטרך אולי להתערב.
דוד צור: כרגע אני רוצה להשאיר את זה במצב שבו אדם עובר מיון, עושה את המטווחים, מגיע עם כשירות לירי.
דוד צור: כפי שנאמר, גם למדריכים יש טביעת עין, למרות שלא הייתי עושה מהם פסיכולוגים ופסיכיאטריים, אבל טביעת עין.
דוד צור: אומר: הוא כשיר, הוא יכול שאת נשק, טכנית לפחות, מקצועית, אבל יש המדרגה של הכשירות הנפשית.
דוד צור: את המדרגה הזאת אני רוצה שהחברה, בשיתוף פעולה עם העובד, זה יעבור.
דוד צור: אני לא רוצה מצב שבו אני פותח פה פתח לזה שכל החברות יטילו את זה על המטבחים, שגם ככה אוכלוסייה חלשה.
רפי עציון: ובכל זאת חשוב להבהיר משהו שאמרתי כבר קודם: בסופו של דבר האגף לרישוי כלי ירייה, מה שאמרת, יבואו עם הכשירות הטכנית, לא הכשירות הטכנית, הוא מקבל את הסטמפה הזאת מהאגף לרישוי כלי ירייה, שאומרת שהוא גם עבר את ההכשרה הטכנית וגם אישור רופא וגם בדיקה משטרתית וגם בדיקת משרד הבריאות – כל העניינים של הכשירות מגולמים באותה תעודה, ואז אדם אומר: אני כשיר חוץ מפסיכולוג.
רפי עציון: זה קצת מלאכותי.
דוד צור: כי זה העלות הגבוהה.
דוד צור: יש לו ביטוח.
דוד צור: הוא הולך לרופא שלו.
דוד צור: הרופא אומר: אתה בסדר גמור.
דוד צור: כמו שהולך לחדר כושר, לצורך העניין.
דוד צור: מקבל פתק – הוא כשיר.
דוד צור: הוא לא צריך לעשות בדיקה מאוד יקרה, אחרת.
דוד צור: פה הטלנו עליו בחוק לעשות בדיקה שעולה 600 שקל.
דוד צור: בוא נהיה מסודרים.
דוד צור: אתה רוצה להיות מסודר, אומר: הוא ממילא עושה את כל הבדיקות?
דוד צור: שיוסיף גם את הכשירות הנפשית, יגיע מוכן ומזומן.
דוד צור: עשינו עבודה קלה לחברות האבטחה, והפלנו שוב את השומרים והמאבטחים.
דוד צור: זו אוכלוסייה חלשה.
דוד צור: למה אנחנו צריכים להפיל עליהם?
דוד צור: בגלל הסדר?
רפי עציון: יש סוגיה טכנית נוספת, שאני לא יודע כמה להלאות.
דוד צור: אז אל.
דוד צור: לא אקבל את זה.
רפי עציון: אבל זו סוגיה – חברות האבטחה דווקא העלו, לגבי הטכנית, מתי לעשות את זה, כי אם הרשיון שיעקב עמית נותן להם הוא פעם בשלוש שנים, של הכשירות שלהם, ואז המחדשים שיצטרכו לחדש את הרשיון שלהם, יוכלו לעשות את זה פעם בשלוש שנים - תעודת ההרשאה, התוקף שלה שונה.
דוד צור: כשהגדרנו את הכשירות, אמרנו שנלך על שתי פאזות: פעם בשש שנים, כדי לא להטיל- - -
רפי עציון: אבל חברות האבטחה אמרו שאם זה יהיה הרשאה, יש להם פקק, שיהיה להם קשה להתמודד אתו בזמן הקרוב.
דוד צור: נבקש משר התחבורה שיבנה להם רכבת תחתית לפקק הזה.
דוד צור: את סעיף 4 אני לא מאשר.
דוד צור: את השאר אני מאשר.
דוד צור: חשוב להוציא נספח די מהר, שנוכל להצמיד אותו.
עידו בן-יצחק: צריך להצביע, רק יש פה נושא התחילה, שתחילתו של הצו ביום תחילתו של חוק כלי ירייה, תיקון מס' 17, התשע"ד-2014, כלומר יחד עם הכניסה לתוקף של החוק עצמו בפברואר.
דוד צור: יש בעיה?
דוד צור: שנהיה ברורים.
דוד צור: שזה יגיד: משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, מלמ"ב, שב"כ, מוסד.
יואל הדר: על האופן הפרוצדורלי נדון, בנספח או בתוך ההצעה.
דוד צור: נגד?
דוד צור: כולם הסכימו.
דוד צור: יואל, עמית, אם תוכלו להשכיל את עינינו לסעיף השני שביקשתי, לעניין התבחינים החדשים, כי אנחנו שומעים הרבה מאוד דברים, גם אם הם לא סגורים לחלוטין.
דוד צור: תגידו לאומה, מה הכיוון?
יעקב עמית: לגבי התבחינים, הקלה ראשונה יש בנושא תבחיני הסף.
יעקב עמית: ההקלה היא שאדם ששירת בצבא, גם אם הוא לא תושב קבוע שלוש שנים, יוכל כן לקבל רשיון על סמך זה שעשה שירות צבאי, מעל גיל 21, ואז הוא נכנס – זו הקלה שהרבה מאוד לחץ לאנשים שעשו צבא פנו אלינו ואמרו לנו: עשיתי את כל חובותיי, אני לא יכול לעבוד?
יעקב עמית: יש בזה היגיון.
יעקב עמית: ההקלה הנוספת היא של בעלי עבר ביטחוני.
יעקב עמית: פה היתה הקלה שגם המשטרה היתה שותפה ודרשה את זה.