GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב עמית: הורידו את הקריטריונים מאדם שקיבל מסרן ומעלה, כשהיה בשירות, הורידו את זה לסגן, כולל במילואים, אם הוא עדיין משרת בצורה פעילה, כפוף להמלצה של המפקד שלו במילואים.
יעקב עמית: הוא יכול לקבל היום כלי נשק.
יעקב עמית: הרחיבו גם את כל הנושא של היחידות המיוחדות, שרוצים לתת להם נשק.
יעקב עמית: עיקר ההרחבה זה בגורמי הביטחון.
יעקב עמית: יש עוד דבר שקורה: תפקיד משמר.
יעקב עמית: זה אנשים שלא עונים לשום תבחין היום, אבל הם קיבלו בשנות ה-70 מתישהו נשק מהעבר, החזיקו בנשק הזה הרבה שנים בצורה תקינה לגמרי.
יעקב עמית: לגבי אלה, לא אפשרנו לעשות דבר עד שהנשק מת, הינו יוצא מכלל שימוש, או האדם... את אלה לא הפסקנו לעשות בעבר שום פעילות אתם.
יעקב עמית: היו גורמים מקצועיים שאמרו: לא ייתכן שאם אתם כבר מאפשרים לאדם להחזיק בנשק, שיחזיק בנשק לא תקין; תאפשרו לו שיחזיק בנשק יותר בטיחותי, נשק חדש.
יעקב עמית: נעתרנו לדבר הזה, ובתנאי שהנשק השני שמוחלף, יוכלו או להשמיד אותו או לייצא אותו, אם זה עובר.
יעקב עמית: על זה יש כרגע ויכוח.
דוד צור: אם הוא יבקש נשק חדש, זה לא?
יעקב עמית: אז יינתן לו להחליף.
יעקב עמית: לא נבדוק אם הוא תקין לגמרי או לא.
יעקב עמית: יותר נוח לו - אין בעיה, ובתנאי שהנשק המוחלף, זה שהיה לא תקין כביכול, ילך להשמדה או לייצוא, אין לנו בעיה עם זה.
יעקב עמית: אלה הדברים העיקריים בתבחינים החדשים.
דוד צור: שאלה.
דוד צור: למשל, ושלא יהרגו אותי פה חברות האנשים הפרטיים, האם חשבתם במקביל לזה, כי אני יודע את כאבי הבטן שהיו לכם בנושא הזה, אז קודם כל אני מברך על הגמישות.
דוד צור: אני חושב שזה נכון, ובצוק העתים עכשיו במצב הביטחוני, אבל לא נכון יהיה להוסיף מדרגה נוספת של אימון?
דוד צור: היום מה שנדרש מבן אדם זה כמה כדורים בשנה?
יאיר דוידוביץ: בשלוש שנים.
דוד צור: לאקדח.
דוד צור: זה נראה לי הדבר הכי נורא.
דוד צור: אני פוחד מהאירוע הזה שבו ניקלע, שיירו לכל הכיוונים.
יאיר דוידוביץ: אתה יודע מה אומרים מדריכי הירי – שאם יש אירוע, הדבר הראשון שאתה עושה - תופס מחסה.
יאיר דוידוביץ: אחר כך מגיב.
דוד צור: אני אומר את זה גם בתוך המשטרה.
דוד צור: היום כמה שוטר – לא יס"מ ולא ימ"מ – כמה שוטר סיור, בלי לפתוח פצעים, למשל, או המז"פ או התנועה, שנקלעו לאירוע בית הכנסת – אתה לא חייב לענות לי על זה, כי זה בתוך תחקיר, אני לא רוצה לגעת בפצעים פתוחים שם, אבל כמה שוטר סיור היום בממוצע יורה בשנה?
יונתן זייטק: זה תלוי.
דוד צור: הוא הולך לבסכ"מ אחת לחודש?
יונתן זייטק: לא.
יונתן זייטק: יש לו לפחות פעם בשנה אימון מסודר.
קריאה: פעמיים.
יונתן זייטק: פעמיים בשנה לפחות.
יונתן זייטק: יש עוד דברים.
דוד צור: ביחידות הוא יורה?
יונתן זייטק: בתור יחידה – כן.
יונתן זייטק: בקו הקדמי בטוח שיותר.
יונתן זייטק: אני אומר על עצמי.
דוד צור: שוטר סיור ותנועה, שזה אולי העיקר.
יונתן זייטק: אני חושב שבשנים האחרונות העלו.
יונתן זייטק: גם יש תרחישים יותר מתוחכמים, עכשיו ילכו לבית הספר החדש, שישדרג את כל הנושא האימון.
יונתן זייטק: אם זה מספיק?
יונתן זייטק: אתה תקבע.
דוד צור: אז בסדר.
דוד צור: אבל אזרח נושא נשק – 50 כדור בשלוש שנים.
דוד צור: כשהוא מחדש רשיון רק מכריחים אותו?
דוד צור: יכול.
דוד צור: אין פיקוח על זה.
מאיר רוט: אנחנו הצענו לפני שנים לאגף לרישוי, שהאימון יהיה כל שנה, כשאנחנו מתחייבים, בעלי המטווחים, לחלק את העלות לשלוש, קרי אם היום משלמים 150 שקלים, העלות תהיה 50 שקלים בלבד לשנה.
מאיר רוט: נאמר לנו אז בזמנו, והבנו את זה, שחלק מהמטווחים עדיין לא מוחשבו, שהאגף עובר למערכת חדשה, וזה ייקח זמן.
מאיר רוט: הבנו את הנושא הזה.
מאיר רוט: כמובן, כשהצענו לחלק את העלות לשלוש, אנחנו גם יודעים שהאדם במקום 50 כדור, יירה 150 כדורים.
מאיר רוט: נכון שתהיה לו עלות נוספת, אבל עדיין המדינה כל שנה יודעת מה קורה עם הנשק, מה קורה עם האדם.
מאיר רוט: האדם ירה, האדם כשיר.
מאיר רוט: כשאנשים לא כשירים, אנחנו מדווחים, והאגף שולל להם את הרשיון, כך שבהחלט ברגע שהאגף יהיה ערוך טכנית לבצע את העניין הזה, נשמח מאוד לשתף פעולה.
מאיר רוט: התחייבנו בחד-משמעית שהמחירים יירדו.
דוד צור: אני רוצה להרחיב, למרות שלא בטוח שאהיה בכנסת הבאה לדאוג לזה, אבל אם אהיה, כן אכניס את זה כחוק, כי השאלה, משרד המשפטים, האם אין פה התערבות גדולה מדי במינון שבין מדינה?
דוד צור: כי זו זכות שמוקנית.
דוד צור: לא כמו בארצות הברית.
דוד צור: זה לא התיקון השני לחוקה.
דוד צור: יש פה זכות שהמדינה מאפשרת לך לשאת נשק.
דוד צור: בעניין הזה דווקא כליברל ומישהו שלא אוהב שהמדינה מתערבת לו בכל מטר, נראה לי שיש פה מקום לפחות לקבל פה את מה שמר רוט אומר, מה עוד שאיגוד המטווחים מסוגל והולך לקראת.
דוד צור: יכול להיות שתכניסו את זה כתקנה.
דוד צור: עמית, צריך לחשוב על זה, כי לא הגיוני בעיניי שאדם נושא נשק, ומבקשים ממנו 50 כדור בשלוש שנים.
דוד צור: זה כלי מאוד-מאוד מורכב לתפעול, אם אתה לא מתאמן בו.
דוד צור: גם לאנשים מיומנים – זה לא אופניים.
דוד צור: אקדח זה לא דבר פשוט.
יואל לוי: חבר הכנסת צור, אתה אומר: מי שמחזיק נשק, אני רוצה שיהיה מקצוען, מיומן, יודע לירות ולהשתמש בנשק במבחן.
דוד צור: כי אתם מקלים עכשיו על יותר אנשים.
יואל לוי: אני חושב שהגישה הזאת נכונה.
יואל לוי: השאלה, אם זו לא גזירה שהציבור לא יוכל לעמוד בה, כי אתה אומר למאבטח או למחזיק- - -
דוד צור: המאבטח – אין בעיה.
יואל לוי: למחזיק הנשק הפרטי: זה מה שאני רוצה.
יואל לוי: אתה מטיל עליו משהו.
יואל לוי: נכון שמאיר אומר: נחלק את עלות השימוש לשלוש, אבל יש גם עלויות נוספות כמו התחמושת.
דוד צור: אני רוצה שפעם בשנה שהוא יירה 50 כדור.
יואל לוי: לשאלתך, כמי שמופקד על הנושא הזה במשרד, אני חושב שזו גישה מאוד נכונה, ושצריך לקדם אותה בשיתוף עם המשטרה, לבחון דרכים, איך להפוך את מחזיקי כלי הירייה למיומנים, למקצוענים, ולכאלה שאפשר גם לסמוך עליהם, כי זה מכפיל כוח לביטחון הציבור בשטח.
יואל לוי: אני חושב שזה נכון.
דוד צור: זה שהקלתם בקריטריונים, בתבחינים, יש זה מחיר, ציבורית.
דוד צור: הקלנו פה – בוא נגיד להם: נתנו לכם משהו ביד שהוא ממש קשה לתפעול.
דוד צור: לא תמיד אנשים מבינים את זה.
דוד צור: לכן אנחנו דורשים שאתם פעם בשנה תיכנסו למטווח, תירו 50 כדור.
יעקב עמית: באמת גם ועדת- - - בחנה את זה בזמנו והמליצה על צפיפות האימונים.
יעקב עמית: לנו לא היתה יכולת מעקב ופיקוח, ולכן לא עשינו את זה אז.
יעקב עמית: אנחנו כרגע עוברים למתכונת חדשה.
יעקב עמית: הלוואי שנצליח.
מאיר רוט: לנו ברור הנושא הזה, שחלק גדול מהאנשים שבשנות ה-70, כי אמנם היו אז המון פיגועים, אבל חלק גם רכשו כאופנה.
מאיר רוט: כל אלה שרכשו כאופנה, יירדו מהעניין.
מאיר רוט: אם הם יצטרכו לעשות כל שנה, הם יירדו, וברור לנו לחלוטין שנאבד חלק מהלקוחות שלנו, ולא יהיה אכפת לנו.
מאיר רוט: אנחנו באמת חושבים שכל מי שמחזיק נשק, צריך להיות מיומן.
מאיר רוט: יחד עם זאת, בנושא ההקלות – לא אגיד כביכול, אבל אם אנחנו מסתכלים במה הקלו, חד-משמעית: אחד, הכפילו את מספר הקילומטרים של העוטף, של האנשים שגרים בעוטף כדי שיוכלו לקבל רשיון, אבל מה שקרה לפני כחודש במרכז ירושלים הוכיח שלאו דווקא בישובי עימות מתרגשות הצרות.
מאיר רוט: תושב מזרח ירושלים יכול לעלות על אוטובוס, לרדת בתל-אביב, ולבצע שם פיגוע.
מאיר רוט: אנחנו חושבים שאנשים שהם טובים לאחוז בנשק חד-משמעית, לאור מה שהם עשו בצבא, להרחיב את הנושא הזה של אנשים ששירתו ביחידות וממשיכים לשרת במילואים, ואנחנו יודעים שהציבור הישראלי, לדעתנו לפחות, ממושמע מאין כמוהו, מקבל צו 8, עוזב הכול, לא משנה מה, ומתגייס ב-100 אחוזי התגייסות.
מאיר רוט: לכן אנחנו מאוד מבקשים בנושא של מעגל מקבלי הנשק, כן להכניס חבר'ה שהם בוגרי יחידות קרביות.
מאיר רוט: האיכותיות זה מספר מועט מאוד של אנשים.
מאיר רוט: זה לא מספר רב.
מאיר רוט: זה לא ממש יתרום משמעותית לחיזוק הביטחון.
דוד צור: אבל ההיגיון שמאחורי יחידות מיוחדות אומר שבצבא ממילא קיבלו אקדחים, כי ביחידות הקרביות כמעט כולם, אין להם שום נגישות לעניין.
דוד צור: אני מניח שזה מה שעומד מאחורי העניינים.
דוד צור: לא, עמית?
יעקב עמית: בעיקר לוחמים קרביים נכללים.
יעקב עמית: לא כולם.
יעקב עמית: .
דוד צור: זה מה שמר רוט אומר.
דוד צור: אלכס, בבקשה.
אלכס זוהר: יש כמה דברים.
אלכס זוהר: ראשית, לגבי יחידות קרביות.
אלכס זוהר: יש התניה, שממשיך לשרת במילואים.
אלכס זוהר: למה?
אלכס זוהר: מה ההפסד של אדם שהפסיק לשרת במילואים בגלל גיל או בגלל בעיה אחרת, משתנה?
אלכס זוהר: למה שזה יהיה מותנה בהמשך שירות במילואים?
דוד צור: אתה אומר: אדם ששירת במילואים, נאמר.
אלכס זוהר: או לא שירת.
אלכס זוהר: אני, למשל, שירתי במילואים שנה אחרי שהשתחררתי.
אלכס זוהר: אחרי זה התגייסתי לימ"מ, ומאז לא שירתי.
אלכס זוהר: יש הרבה כאלה.
אלכס זוהר: התניה של המשך שירות במילואים לא צריכה להיות שם.
אלכס זוהר: אדם ששירת ביחידה קרבית, יש לו מיינד סט של לוחם.
אלכס זוהר: לא צריך להתנות את זה בשירות מילואים.
דוד צור: מכיוון שפתחתי פה דיון – אמרתי שהתכנסנו פה, וזו הזדמנות, אני שואל: מתי אתם מתכוונים להוציא את התבחינים האלה?
יעקב עמית: הם יצאו, ב-24 בנובמבר פורסמו לציבור.
דוד צור: העדכונים גם?
יעקב עמית: כבר היום נותנים לפי התבחינים החדשים.
יעקב עמית: מה שמציע אלכס זה להרחיב לגמרי.
יעקב עמית: הכוונה היתה בכל זאת להרחיב בצורה מידתית.
מאיר רוט: אם יורשה לי, מניסיון שלנו, לשם דוגמה, לוחם גבעתי, צנחנים, גולני, נח"ל - חבר'ה טובים.
מאיר רוט: אני מניח שהחבר'ה האלה הם זכאים כשמשתחררים, לאחוז בנשק.
מאיר רוט: סמל צנחנים או סמל גולני, הוא שזה שיחליף את המ"מ, כשהמ"מ חלילה ייפול, הוא ימשיך את הלחימה, ובאיזשהו מקום אותם חבר'ה שממשיכים לשרת במילואים, והם מש"קים, מפקד שאינו קצין בהגדרה, שיש עליו האחריות הזאת, וידיעה ברורה שהצבא נותן בו אמון, לומר: אותו קצין, אותו סגן, שיקבל, אתה אתה ידידי, אתה רק מפקד שאינו קצין, ולא תוכל להחזיק אקדח, אנחנו יודעים שאותם אנשים בזמן אירוע חלילה אפילו יסתערו בידיים חשופות כדי לנטרל מחבל, ובאיזשהו מקום, מן הראוי חבר'ה כאלה, לתת בהם את האמון ולאפשר להם כן לקבל רשיון לאקדח.
מאיר רוט: הייתי רוצה להתייחס לגברת שדיברה על נושא של רצח נשים וכו'.
מאיר רוט: השנה עד כה נרצחו 12 נשים.
מאיר רוט: איום ונורא.
מאיר רוט: אני מבקש לשאול את הגברת, אם היא יודעת כמה מהן נרצחו בנשק חם.
מאיר רוט: היא הלכה.
אלכס זוהר: ארבע, בנשק בלתי-חוקי.
דוד צור: לא הייתי פותח על זה דיון.
דוד צור: העלו את זה בפניי.
דוד צור: מעבר לעובדה שהתעסקתי עם נשק, הרבה מהאירועים של אלמ"ב, שהתלונות בהן מדברות על האימה והחשש שיש מהימצאותו של אקדח בסביבה, בלי קשר אם הוא ישתמש בו או לא, הם מרכיב מאוד מרכזי בתיקים שהמשטרה חוקרת בהם אירוע אלמ"ב.
דוד צור: הפוטנציאל הזה מאוד מטריד בחלק גדול מהמקרים הללו.
דוד צור: לכן אני לא נכנס לזה.
דוד צור: עניין הכשירות הנפשית בעיניי הוא דבר נכון במינון שקבענו אותו, כפי שקבענו אותו, דעתי הסובייקטיבית.
דוד צור: עדיין באיזונים זה דבר נדרש.
דוד צור: אני פתחתי את הדיון בכוונה לעניין הרחבת הקריטריונים, כי התקופה דורשת את זה.
דוד צור: יש פה רעיונות שלא הייתי פוסל אותם בהקשר בעיקר של יחידות קרביות ולא רק יחידות- - -
דודו כהן: זה קורה.
דודו כהן: אני דודו כהן, ראש תחום נשק של המשטרה.
דוד צור: איך זה קורה?
דוד צור: יחידות קרביות ולא רק יחידות מיוחדות.
דודו כהן: כל מי ששירת ביחידה קרבית, ולא משנה מה הדרגה שלו, בתבחינים הנוכחיים עכשיו, אחרי ההקלות, יכול לקבל נשק.
דודו כהן: ההתייחסות לקצין בדרגה היא לכל קציני צה"ל בדרגת סגן היום.
דוד צור: הנה, יצאת מפה עם בשורה, מר רוט.
דוד צור: סמל בצנחנים.
מאיר רוט: סמל בצנחנים מקבל.
מאיר רוט: זה לא כתוב בשום מקום.
מאיר רוט: סגן, לא סמל.
דודו כהן: דיברתי על הסגן.
דודו כהן: לא אמרתי סמל.
דוד צור: אני אמרתי.
מאיר רוט: כמה אנשים משתחררים בדרגת סגן במדינה?
דודו כהן: כל קצין בצה"ל שמשתחרר, משתחרר בדרגת סגן.
דוד צור: אבל פה מבקשים תבחין נוסף:
דוד צור: כל סגן, גם אם הוא היה סגן בשלישות, מבלי לפגוע בשלישים כמובן, זכאי אוטומטית.
מאיר רוט: מדובר באג"ם וחי"ר.
דוד צור: אז אג"ם וחי"ר.
דוד צור: תותחן, לצורך העניין, מבלי לפגוע בתותחנים, או שריונר, פחות מתעסק בנשק קל מאשר סמל בצנחנים או סמל בגולני או בגבעתי.
דוד צור: לכן ההיגיון הזה לא בהכרח תופס מבחינה מקצועית.
דוד צור: נכון שמבחינת מספרים או להכניס אותם לתבניות, זה תופס.
דוד צור: אבל תצאו רגע מהתבניות.
דוד צור: זה מזכיר לי את סעיף 4 שלכם – בהזדמנות הזאת, עושה מבדקים - בוא נפיל עליו עוד בדיקה.
דוד צור: כלומר סמל ראשון בצנחנים או בגולני - אני לא רוצה לייחד פה יחידות - מבחינת כשירותו לנשיאת נשק, תפישת הלחימה שלו, מה שהוא ראה, מה שהוא עבר וכן הלאה, היא יותר גדולה, מבלי להמעיט מערכם של מה שעושה קצין בשריון או בתותחנים, בנשק קל.
דוד צור: לכן הבחינה הזאת היא ראויה, שאתם צריכים לעשות אותה.
דוד צור: אני לא אומר לכם: תעשו כך ולא אחרת.
דוד צור: מזלכם, כנראה שלא אהיה בוועדת הפנים בפעם הבאה, אז לא אוכל לכפות את זה עליכם בחוק, אבל אני מציע לכם – תיכנסו לסוגיה הזאת.
דוד צור: מכיוון שכבר התייחסתם להרחבה הזאת, תמשיכו אתה.
דוד צור: התכנסנו למרות הפגרה.
דוד צור: בגלל חשיבות העניין ועדת ההסכמות הסכימה להעלות את הנושא הזה.
דוד צור: על סדר-היום: תקנות הרשות הארצית לכבאות והצלה (כללי התנהגות ובטיחות אש בקיום מדורות), התשע"ד-2014.
דוד צור: אני מבקש שתבהירו את הרציונל של הדברים כפי שהם.
דוד צור: השאלה הראשונה שאלתי, שזעקה עליי מהדברים, היא מי יאכוף את הדברים האלה, והאם אתם מתכוונים לעשות גוף אכיפתי מיוחד או נדרש פה הרחבת סמכויות של אכיפה או הן קיימות כבר?
דוד צור: תבהירו לנו את הסוגיה הזאת.
דוד צור: כי תקנות הבטיחות הן בסך הכול מאוד הגיוניות, כפי שאני רואה מפה.
דוד צור: הדבר היחיד – אשתי אומרת תמיד שלא חסרים לנו חוקים ולא חסרות לנו תקנות בקודקס של דיני העונשין ובכל הקבצים האחרים; הבעיה שלנו זה אכיפה.
דוד צור: בהתייחסות שלכם אני מבקש שתבהירו גם את הסוגיה הזאת, מי מתכוון לאכוף את זה ואיך.
יפעת פרנקנבורד: עו"ד יפעת פרנקנבורד, מהייעוץ המשפטי ברשות הארצית לכבאות והצלה.
יפעת פרנקנבורד: לפני שניגע בשאלת האכיפה, שהיא שאלה טובה, נתייחס אליה, אבל לפני כן נציג את הרציונל שהביא אותנו לכתיבת התקנות האלה.
יפעת פרנקנבורד: התקנות האלה נולדו כצורך שעלה מהשטח של הגורמים המקצועיים ברשות הארצית לכבאות והצלה ובהנחיית נציב כבאות והצלה.
יפעת פרנקנבורד: נתבקשנו להתקין את התקנות הללו.
יפעת פרנקנבורד: חשבנו עליהן הרבה מאוד ודייקנו בפרטים כמה שניתן, כפי שאפשר לראות מהתקנות עצמן, בשל הצורך להביא לציבור תקנות, שמצד אחד, שומרות על כללי התנהגות ובטיחות אש ומדורות, אך מהצד השני, מאפשרות לציבור לקיים מדורות.
יפעת פרנקנבורד: בתוך עמנו אנחנו יושבים.
יפעת פרנקנבורד: כולנו יודעים מה זה מדורות בציבור הרחב, ואנחנו שמחים ורוצים לקיים, אבל מחובתנו גם לשמור על בטיחות אש בקיום מדורות.
יפעת פרנקנבורד: לכן אנחנו חושבים שהתקנות הללו הן מאוזנות, הן תקנות טובות, ששומרות על האיזון הראוי, וכמובן, שומרות על ההתנהגות ובטיחות אש.
יפעת פרנקנבורד: המצב היום, שכל אחד יכול להדליק אש מתי שהוא רוצה, איפה שהוא רוצה, כמה הוא רוצה ובכל תנאי מזג אוויר ובכל צורה שהיא, הוא מאוד-מאוד מסוכן.
יפעת פרנקנבורד: תכף נתייחס לזה גם.
יפעת פרנקנבורד: לכן באו התקנות האלה, כדי לעשות את האיזון המתבקש.
דוד צור: בסעיף ההגדרות, כשאנחנו מדברים על מדורה, אני קורא את ההגדרה, כשאתם אומרים: בתוך מתקן ייעודי להכנת אוכל או לשריפתו - אתם פוטרים בעצם את כל המנגלים.
יפעת פרנקנבורד: מנגל, על האש, ברביקיו.
יפעת פרנקנבורד: אם הגורמים המקצועיים יתייחסו לזה, שככל שמדובר במתקן ייעודי ששומר ותוחם את האש, כבר בזה אנחנו סוגרים את הפינה של בטיחות אש, שזה בתוך מתקן.
יפעת פרנקנבורד: נשמח אם רע"ן חקירות ירושלים יתייחס לנושא.
משה אלעזרי: משה אלעזרי, ראש ענף חקירות, מחוז ירושלים.
משה אלעזרי: במחוז אצמנו בשנה האחרונה היו מספר אירועים, וגם בשנים אחורה היו לנו מספר אירועים של שריפות יער, שהגיעו עד סכנות נפש ועם נפגעים גם.
משה אלעזרי: אם אפשר להחשיך ולהתחיל את המצגת.
משה אלעזרי: אראה פה מספר דוגמאות של אירועים שהיו במחוז מרחב ירושלים ובפרוזדור ירושלים, שימחישו את נושא סכנות האש גם ביערות וגם בקרבת היערות.
משה אלעזרי: נתחיל בסוגי שריפות של מדורות שאנחנו מכירים אותן.
משה אלעזרי: למשל, ל"ג בעומר.
משה אלעזרי: נראה פה את קרבת האנשים, סוג מטען האש, גודל הלהבות, קרבה למקומות.
משה אלעזרי: פה אנו רואים, למשל, סוג מטען האש – אפילו מיטות שמכניסים לתוך המדורה.
משה אלעזרי: פה רואים קרבה לרכבים, מיטות – שוב אני חוזר לזה.
משה אלעזרי: אעבור לדוגמאות של שריפות שדה ויער במחוז ירושלים, בפרוזדור ירושלים.
משה אלעזרי: השריפה הראשונה היתה ביוני השנה, שריפה במעיין עין סוף, שריפה שהתחלה בוואדי בעצם.
משה אלעזרי: בצד שמאל אנחנו רואים את יד ושם, ומצד ימין – קריית יובל.
משה אלעזרי: זה חבר'ה שהדליקו מדורה.
משה אלעזרי: זה אזור שהשריפה ברחה להם.
משה אלעזרי: זה אזור שמאופיין כוואדי.
משה אלעזרי: יש שם מערבולות רוח.
משה אלעזרי: השריפה עלתה ופגעה בבתים.
משה אלעזרי: פה אנחנו רואים את הבתים, את החצרות.
משה אלעזרי: אפילו היא פגעה בבית של עורך דין, שתהיה לנו שם בטח תביעה לא קטנה.
משה אלעזרי: פה אנחנו רואים את מקום הרביצה שלהם, שהם רבצו בתוך היער, עשו להם את הקומזיץ שלהם, את המדורה שלהם.
משה אלעזרי: עוד תמונה.
משה אלעזרי: פה מצאנו במוקד את המדורה שהם הכינו, ופה הרוח סחפה את האש ועלתה לכיוון הוואדי.
משה אלעזרי: היא הגיעה עד יד ושם - מי שמכיר את הקרון ביד בשם, וכמעט פגעה בקרון ההיסטורי.
משה אלעזרי: פה היא פגעה בבית בקריית יובל.
משה אלעזרי: היה לנו שם גם בית חולים סיעודי, שהתחלנו בפינוי שלו, כי היתה שם סכנה ממשית לאנשים בבית החולים.
משה אלעזרי: פה דוגמאות של בתים שנפגעו.
משה אלעזרי: השריפה הבאה היא אבן ספיר.
משה אלעזרי: גם, חודש יולי השנה.
משה אלעזרי: עוד שריפה שהתחילה באזור של מעיין - יש שם מעין באבן ספיר.
משה אלעזרי: השריפה עלתה לכיוון הישוב אורה ועמינדב, התפשטה במהירות.
משה אלעזרי: אנחנו יודעים במתווה טופוגרפי במעלה ההר שהשריפה עולה במהירות מאוד.
משה אלעזרי: מצאנו נושא של מטיילים שעשו מדורה.
משה אלעזרי: היא פגעה במפעל למוצרי פלסטיקה.
משה אלעזרי: זה היה בקרבת בתים.
משה אלעזרי: הכבאים שם עבדו ממש בחירוף נפש כדי למנוע את ההתפשטות לבתים.
משה אלעזרי: זו מדורה שאנו רואים – מצאנו, פה רואים את התחלת השריפה במעיין, ופה אנחנו רואים את המפעל לפני שהוא נתפס.
משה אלעזרי: התמונה הבאה, אנחנו רואים את המפעל בוער.
משה אלעזרי: פה השריפה עלתה לכיוון אורה ועמינדב.
משה אלעזרי: היתה לנו שם סכנה ממשית לבתים.
משה אלעזרי: היא פגעה בחצרות הבתים, וגם המטוסים וגם הכבאים עצרו את השריפה בקו הבתים לפני פגיעה בנפש.
משה אלעזרי: פה הממצאים של אזור המוקד.
משה אלעזרי: מצאנו שם מדורה, שמטיילים נראו ומצאו אותם בורחים מהשטח.
משה אלעזרי: רשמו את הפרטים שלהם.
משה אלעזרי: עוד שריפה שהיתה לנו באסן ספיר, בעין חנדק – זה מעיין מפורסם.
משה אלעזרי: השריפה הזאת לפני שלוש שנים באותו מקום, התחילו לפנות את בית החולים הדסה עין כרם.
משה אלעזרי: עשרות רכבים.
משה אלעזרי: פה בעין חנדק יש גם אבן ספיר וגם בית חולים הדסה עין כרם.
משה אלעזרי: לפני שלוש שנים היתה לנו פה שריפה שעלתה במתווה ההר ושרפה את הרכבים לאורך הכביש.
משה אלעזרי: כבר עשו פה פינוי של כל החניון ובית החולים בשטח של האש.
משה אלעזרי: שם היתה לנו גם סכנה ממשית לנושא של פינוי בית החולים והאנשים – אני לא מדבר על עשרות הרכבים שנשרפו בכל האזור הזה.
משה אלעזרי: לפני שנתיים היתה עוד שריפה באבן ספיר, שעלתה גם לבית החולים.
משה אלעזרי: כל שנה אנחנו חוזרים על זה.
משה אלעזרי: עשרות שריפות שמסכנות לנו בתים, מתקנים ומתקנים רגישים.
משה אלעזרי: יש לנו גם באזור בית שמש, שהם רגישים מאוד לצבא, שרק בדרך נס כל פעם זה נגמר בלי נזק לנפש ורכוש.
משה אלעזרי: זו אותה שריפה באבן ספיר בעין חנדק, שעולה לכיוון הישוב.
משה אלעזרי: פה זה סימנים של מדורות, של חבר'ה שיושבים ועושים מדורות.
משה אלעזרי: היום בני הנוער – זה המעיין עצמו.
משה אלעזרי: אנחנו מוצאים בממצאים שם כל נושא של שתייה בשטח, הדלקת מדורה, קומזיץ, וברגע שהחבר'ה הצעירים שותים ומאבדים את הראש, יוצאת השליטה מהמדורה.
משה אלעזרי: אנחנו מגיעים לנזקים האלה.
משה אלעזרי: תודה.
יפעת פרנקנבורד: כשקיבלנו את המשימה הזאת, לפני שניגשנו לכתוב את התקנות, ניגשנו לראות מה קורה בעולם.
יפעת פרנקנבורד: מסתבר שבעולם מחמירים מאוד בנושא של הדלקת מדורות.
יפעת פרנקנבורד: לקחנו מדינות שקרובות אלינו כמו אנגליה, אוסטרליה וארצות הברית, ובדקנו מה קורה בהן.
יפעת פרנקנבורד: מסתבר שבאנגליה יש ממש תקנות, שעל מדורה להיות בנפח קטן וחובה על מדליק המדורה להחזיק במים או באמצעי כיבוי אחר, חובה לכבות את האש לפני עזיבת המקום.
יפעת פרנקנבורד: באוסטרליה יש תקופה שלמה שבה אסור להדליק מדורות בכל – לא בהיתר ולא בשום היתר.
יפעת פרנקנבורד: חומר הבעירה: עץ בלבד, ובשמורות טבע ניתן – כמובן, לא בקיץ, ניתן להדליק רק במקומות שמיועדים לכך.
יפעת פרנקנבורד: בארצות הברית יש ימי קיצון, ימי אקלים קיצוניים, שאסור בהם להדליק בכלל, והאחריות על הנזקים שנגרמו כתוצאה מהמדורה נמצאת על מדליק המדורה או הנמצא בה.
יפעת פרנקנבורד: אנחנו פחות החמרנו מהמצב בעולם.
יפעת פרנקנבורד: רצינו למצוא את האיזון הנכון, מה שמתאים למדינת ישראל בהיקף ובתנאים שלנו, ומה שמתאים לציבור.
יפעת פרנקנבורד: אנחנו חושבים שהתקנות שנמצאות לפני הוועדה היום הן תקנות מאוזנות.
יפעת פרנקנבורד: תודה.
דוד צור: הצטרף אלינו חבר הכנסת דוד אזולאי – כמובן, מי שמוביל את כל הנושא של הרשות לכבאות, והוא אורים ותומים בעניין.
דוד צור: אני שמח מאוד שהצטרפת אלינו בימי פגרה אלה.
דוד צור: רציתי לשאול, לפני שניכנס לעובי הניסוחים והקורה, כמה, אם בכלל, הוגשו כתבי אישום או אחריות אישית ישירה על כאלה שהדליקו מדורות ועשו את הנזקים של מה שראינו פה?
משה אלעזרי: השנה, השריפה הראשונה שהתחלתי אתה, במעיין עין סוף, יש כבר כתב אישום נגד אותה חבורה שהדליקה את השריפה.
משה אלעזרי: זה כרגע נמצא בפרקליטות.
דוד צור: מה סעיפי העונשין שהגשתם?
משה אלעזרי: זה המשטרה.
דוד צור: היזק בציבור?
דוד צור: מה הסעיפים?
קרן גלאון: קרן גלאון, סגנית יועמ"ש הכבאות.
קרן גלאון: אנחנו לא מכירים את כתב האישום הספציפי.
קרן גלאון: אנחנו יודעים מה חוקרים בדרך כלל.
קרן גלאון: בדרך כלל – היזק לרכוש, רשלנות בנסיבות מחמירות וכאלה וכאלה סעיפי אישום.
קרן גלאון: ברור שכשהתקנות האלה יותקנו, יהיה לנו דין ספציפי למדוד על-פיהם.
דוד צור: ההיסטוריה מוכיחה שאנשים הורשעו?
דוד צור: מה היו העונשים?
דוד צור: אני לא מדבר על הצתות וכן הלאה, שזה עולם אחר.
קרן גלאון: כידוע לכם, הרשות היא יחסית חדשה.
קרן גלאון: אנחנו לא מכירים הרבה כתבי אישום.
קרן גלאון: היו כתבי אישום במקרים מאוד חמורים, שגרמנו לנזקים מאוד חמורים.
קרן גלאון: המטרה שלנו עכשיו זה בדיוק זה – לעשות יישור קו, ולהתחיל לאכוף את זה כמו שצריך, את מה שאנחנו חושבים כרשות, שצריך לאכוף, לאור הנזקים הכבדים שהוצגו פה, והסכנות שגלומות בהדלקת מדורה בלי כללים.
דוד צור: אגב, אם מדברים על זה, מה קורה עם האישום כלפי אלה שהציתו באסון הכרמל?
דוד צור: נהרגו שם 44 אנשים.
קרן גלאון: אני לא יודעת לומר איפה זה עומד היום.
קרן גלאון: אנחנו יכולים לבדוק ולעדכן את הוועדה.
קרן גלאון: לפי דעתי, בסופו של דבר לא הוגש כתב אישום.
קריאה: הם היו ילדים.
דוד צור: מה זה ילדים?
דוד צור: הם לא היו ברי עונשין?
דוד צור: מה הגילאים שהיו?
רמי זריצקי: רמי זריצקי מקק"ל.
רמי זריצקי: הם היו צעירים, ושיחקנו בנרגילה שם או משהו כזה.
ליאנה מגד: לשאלת חבר הכנסת, יש הבחנה גם כשיש מקרה רשלנות או מקרים של אבידות בוודאי, יש הבחנה בין העבירה הרלוונטית לענייני מדורות.
ליאנה מגד: גם עכשיו, מה שהרשות רוצה לעשות ובצדק, זה להגביל את נושא המדורות, ודברים שהם יוכלו לאכוף בצורה מינהלית על-ידי מתן קנס, על-ידי פקח.
ליאנה מגד: קרן תתייחס לזה בטח בהמשך.
ליאנה מגד: דברים אחרים, שלמשל, בעקבות מדורה שיצאה מכלל שליטה, שאפשר להוכיח רשלנות וזה, לצורך העניין, יכול להגיע לגרימת מוות ברשלנות, זה יכול להיות בטיפולה של המשטרה, זו עבירה שהמשטרה חוקרת.
ליאנה מגד: לכן פה אנחנו מדברים על משהו אחר.
ליאנה מגד: כאן אנחנו מביאים הסדרה מינהלית של תחום המדורות על-ידי אכיפת פקחים מטעם הרשות – תכף נראה באיזו תצורה – אבל עדיין תמיד קיימת סמכות המשטרה לגבי עבירות פליליות חמורות אחרות שיכולות להתפתח לכתבי אישום ולתיקים, שזה תחום אחר.
דוד צור: אני עובר מדרגה.
דוד צור: האם תתנגדו כמשרד המשפטים לאפשר גם סמכות תביעה בנושאים האלה, כפי שיש לנו במשרד החקלאות?
קרן גלאון: כפי שהשיבה נציגת משרד המשפטים, בראש ובראשונה אכיפה פלילית זה אכיפה של משטרת ישראל.
קרן גלאון: אנחנו ברשות עושים עכשיו מהלך בשני היבטים לקדם גם את האכיפה מהכיוון שלנו: פעם אחת אכיפה מינהלית.
קרן גלאון: המטרה שלנו, שהתקנות הספציפיות האלה יהיו בסיוע משרד המשפטים, ייחשבו לעבירה מינהלית, ונוכל באמצעי הזה, גם אם אין נזק מאוד חמור; פעם שנייה, הקים נציב כבאות והצלה צוות לבדיקה במערך.
קרן גלאון: המטרה שלנו, להקים איזושהי יחידת אכיפה פלילית, שנוכל גם פה לתת את הטון.
קרן גלאון: זה נמצא בהליכי בדיקה.
דוד צור: כלומר שתוכלו לחקור, להביא את התיק לתביעה בידי הפרקליטות.
קרן גלאון: אנחנו לא יודעים אם אנחנו לבד או בסיוע גופים אחרים - איך המערך הזה יעבוד, כדי שייתן- - -
דוד צור: אז יש חשיבה בעניין הזה.
קרן גלאון: נכון.
קרן גלאון: יינתנו תשומות גם על עבירות מהסוג הזה.
דוד צור: כי זה תחום מקצועי.
דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, עברתי ברפרוף על התקנות.
דוד אזולאי: אני מודה שאני קצת מוטרד מזה, כי אני לא רואה פה מיהו הגורם שאמור לאכוף את התקנות האלה.
דוד אזולאי: התחלתי לשמוע את הדברים.
דוד אזולאי: האם המשטרה הולכת לאכוף את זה או שירותי הכבאות?
דוד אזולאי: חוץ מזה, זה דורש המון כוח אדם.
דוד אזולאי: הרי אנחנו יודעים שבכל פינה אפשר להדליק מדורה ולשבת סביבה.
דוד אזולאי: כולנו מכירים את זה, גם בעברנו הצעיר עשינו את זה.
דוד אזולאי: השאלה, מי יפקח?
דוד אזולאי: מי הולך לאכוף את זה?
דוד אזולאי: פה חסר לי עוד נתון אחד, שלא מצאתי אותו – אולי מישהו יאיר את תשומת לבי לכך – איפה השלטון המקומי?
דוד אזולאי: השלטון המקומי הוא גוף חשוב במערכת הזאת.
דוד אזולאי: למשל, אנחנו מדברים, בציבור הדתי יש שני אירועים שמדליקים בהם: אחד זה יום ל"ג בעומר, שאז מדליקים כולם מדורות, ולצערי הרב, כולנו מאבדים שליטה שם.
דוד אזולאי: אין שום אכיפה בנושא הזה למרות הסכנות והאסונות שיכולים לקרות.
דוד אזולאי: מקרה נוסף הוא של שריפת חמץ בערב פסח.
דוד אזולאי: יש מקומות שהרשות המקומית מסודרת, היא דאגה לכך מראש, ועשתה מקומות מיוחדים לצורך שריפת החמץ, ויש מקומות, כל דכפין ייתי וישרוף.
דוד אזולאי: פה אני חושב שלא נתתם את הדעת על שני הדברים החשובים ביותר.
דוד אזולאי: יש שריפות, מדורות, קומזיצים בתוך יערות.
דוד אזולאי: גם זה, אחד הדברים שבכל זאת, יש רשויות מקומיות, יש פקחים של רשות שמורות הטבע, יש כבאים ויש משטרה.
דוד אזולאי: מי הולך לאכוף את הנושא הזה?
דוד אזולאי: את זה לא ראיתי בתקנות.
דוד אזולאי: אני מבקש לדעת את זה.
קרן גלאון: תודה.
קרן גלאון: כמובן, קודם כל המטרה שלנו היא לייצר נורמה.
קרן גלאון: כיום, כפי שהוצג פה, הכול פרוץ.
קרן גלאון: אנשים לא יודעים מה הכללים.
קרן גלאון: קודם כל, שיידעו שיש כללים ברורים.
קרן גלאון: אי-אפשר להדליק מדורה איפה שאתה רוצה, אי-אפשר לעשות אותה בכל גודל שאתה רוצה.
קרן גלאון: המדורות של חמישה מטר, ויש ישובים שמתחרים, של מי המדורה יותר גבוהה – זה לא יכול לקרות.
קרן גלאון: זה מאוד-מאוד מסוכן.
קרן גלאון: אי-אפשר להדליק אותה סמוך למתקני תשתית.
קרן גלאון: קודם כל המטרה היא לקבוע נורמה.
קרן גלאון: המטרה שלנו, אחרי שתיקבע הנורמה, להפיץ את זה באמצעות הסברה – כבר עכשיו פונים אלינו – באמצעות הסברה וחינוך.
קרן גלאון: קודם כל שאנשים יידעו מה הנורמה, שההורים יידעו לפקח על הילדים, שבתי הספר יידעו את ההנחיות, שההנחיות יהיו ברורות.
קרן גלאון: זה השלב הראשון.
דוד אזולאי: את כבר מעבירה את זה להורים?
קרן גלאון: אני לא מעבירה להורים.
דוד אזולאי: הם מזמן איבדו שליטה על הילדים.
דוד אזולאי: את רואה אותם איפה הם נמצאים, לצערי הרב, בכל מיני דברים אחרים.
דוד צור: לא בחברה החילונית.