GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלעד קרן: בתיקון הקודם היה כתוב "משפחה".
<דניאל סלומון: לא היה שום דבר בתיקון הקודם.
<גלעד קרן: היה.
מירי רגב: ולגבי הריון?
<דניאל סלומון: בסדר, נכון.
<דניאל סלומון: כאן זה "הורה לקטין".
<דניאל סלומון: לא היתה מגבלה להכניס את ההורה למתקן.
<דניאל סלומון: הכוונה היתה לנשים וילדים והיום זה מוצא ביטוי בצורה אחרת.
<גלעד קרן: האם בפועל הוכנסו גברים נשואים שאין להם ילדים למתקן השהייה?
<דניאל סלומון: בפועל לא.
<גלעד קרן: בפועל לא הכנסתם עד היום גברים נשואים בלי ילדים, לפי התיקון הקודם.
<עודד פלר: זאת אומרת, המטרה להרחיב את הקריטריונים, זה מה שדניאל סלומון אומר.
<עודד פלר: אומר גלעד קרן שהקריטריונים קבעו שבני משפחה לא ייכנסו, למשל מי שיש לו בת זוג לא ייכנס.
מירי רגב: לא בני זוג.
<עודד פלר: אלה היו הקריטריונים עד עכשיו.
<עודד פלר: בעקבות זה אתה מרחיב את הקריטריונים.
מירי רגב: אני הרי מקימה גם משרד שידוכים ...
מירי רגב: אז כולם יתחתנו ויביאו ילדים וישתקעו כאן.
<עודד פלר: דניאל סלומון בעצם אומר שבמסגרת החקיקה הוא מרחיב את הקריטריונים שנהגו היום.
מירי רגב: אני לא מרחיבה את זה.
מירי רגב: אני מבקשת מהממשלה לבדוק את הפער על מה שאמר כאן היועץ המשפטי לוועדה, לגבי האופציה שגם המשטרה תוכל.
מירי רגב: זהו, סיימנו את הפרק הזה.
<עובד חוגי: מה שקורה פה, אגיד לך את האמת, בתור מי שלא רוצה את החוק הזה כפי שהוא – חבל לכם על הזמן.
<עובד חוגי: אני אומר לכם, עם כל הכבוד, חבל על הזמן של כולם.
<עובד חוגי: אתם יכולים ללכת הביתה, לנוח רגל על רגל.
<עובד חוגי: מה שקורה פה, אתם מעקרים את הכול.
<עובד חוגי: יש נתון בתל-אביב, אחד מכל עשרה הוא ילד של זר.
<קריאה: אחד מכל תשעה.
<עובד חוגי: אבל בחמש השכונות שבהן הם נמצאים אחד מכל עשרה הוא ישראלי.
<עובד חוגי: תבינו מה קורה פה עם הילדים.
<עובד חוגי: אז על מה אתם מדברים?
<עובד חוגי: אז תבטלו את החוק הזה וזהו.
<עובד חוגי: מצד אחד אתם מדברים על קורבנות.
<עובד חוגי: הרי למעשה כולם קורבנות סחר.
<עובד חוגי: הם באו לפה לאחר ששילמו כסף, כל אחד שילם 5,000 דולר כדי להגיע לפה.
<עובד חוגי: אז זה לא מסחר?
<עובד חוגי: איך הוא הגיע לפה?
<עובד חוגי: אתם מעקרים את החוק הזה.
<עובד חוגי: חבל על הזמן, גם לגבי מה ששפי פז אמרה קודם.
<עובד חוגי: חשוב שכולם כאן יידעו, אחד מכל עשרה ילדים בתל-אביב הוא זר, אבל בחמשת השכונות שבהן הם נמצאים, במוקד, אחד מכל עשרה הוא ישראלי.
<עובד חוגי: תתעוררו.
<עובד חוגי: אתם לא מבינים?
<עובד חוגי: אני מציע שבמקום החוק הזה תבואו ותגידו לנו תושבי דרום תל-אביב, תושבי חמשת השכונות הבעייתיות האלה: תעזבו אתם.
מירי רגב: שמענו אתכם.
<עובד חוגי: אתם מעקרים את החוקים האלה.
<עובד חוגי: אתם יוצרים לעצמכם בירוקרטיה.
<עובד חוגי: הם יסתמו, אלה יסבירו להם, לכל אחד שיבוא יגידו: תגיד שאתה קורבן סחר.
<עובד חוגי: זהו, נגמר.
<עובד חוגי: אצל המשטרה כבר נגמר הסרט.
<עובד חוגי: אז מה תשימו שם?
<עובד חוגי: אתם עושים צחוק מהעבודה.
<יונתן יעקובוביץ': סעיף 32ד(ג) אומר "אם אצל ממונה מתעורר חשש".
<יונתן יעקובוביץ': כל מה שצריך זה שהמסתנן יגיד שהוא נפגע סחר, שיש חשש – אז אין זימון יותר.
<יונתן יעקובוביץ': לפחות תורידו את זה.
<יונתן יעקובוביץ': כתוב "אם יש חשש סביר".
<יונתן יעקובוביץ': מסתנן שאומר שהוא נפגע עבירה – מייד אי אפשר לזמן אותו למתקן עד שלא פונים למשטרה ומבררים.
<שפי פז: אין לכם את מי לזמן, אני מצטערת להגיד לכם.
<שפי פז: נגמרו לכם האנשים שתוכלו לזמן.
סעיף 32ד: אתם אומרים שהבעיה נעוצה במילים "חשד סביר".
<יונתן יעקובוביץ': זה לא "ראיות לכאורה".
<יונתן יעקובוביץ': זה "חשד סביר".
מירי רגב: ואז כל אחד שיגיד שיש פה חשד סביר- - -
<יונתן יעקובוביץ': בדיוק, ואם לא מקבלים אז תהיה עתירה מנהלית.
<עובד חוגי: אז מה יקרה אחרי האדם העשירי?
<עובד חוגי: אני אומר לך, המשטרה תגיד לאנשיה לא לעשות כלום.
מירי רגב: מה אתה אומר, תומר רוזנר?
<תומר רוזנר: אני חושב שלא כל אחד שיטען בעלמא דבריו יתקבלו.
<תומר רוזנר: גם את הממונה צריך לשכנע שיש חשש סביר.
<תומר רוזנר: כתוב שהממונה צריך להשתכנע שיש חשש סביר.
<גלעד קרן: קודם כול הממונה צריך להשתכנע ואז הוא פונה למשטרה, ואם על פניו אין ראיות- - -
<תומר רוזנר: אז הוא יכול לדחות את הטענה הזאת.
<גלעד קרן: דווקא להביא ראיות לכאורה שבמצרים התעללו בו זה לא פשוט.
מירי רגב: כמה מקרים כאלה היו לכם?
<יוסי אדלשטיין: ברמת העיקרון, עד היום רוב הקורבנות שהוכרו הם מתוך המשמורת.
<יוסי אדלשטיין: מהרחוב מעט מאוד פנו.
<יוסי אדלשטיין: היום אם זה ייכנס כמגבלה ל"חולות" אני לא יודע אם לא יתחילו לפנות יותר, אבל עד היום רוב הקורבנות שהוכרו היו כאלה שהיו בתוך המשמורת וטענו את הטענה וזה נבדק על-ידי המשטרה.
<יונתן יעקובוביץ': בסעיף 32ד(ב)(6) אני מציע שיהיה פטור לקורבן, אבל לא שכל מי שמעלה את החשד הסביר עכשיו פטור.
<יונתן יעקובוביץ': סעיף 32ד(ב)(6) אומר שאם המשטרה מודיעה שיש ראיות, שיפטרו אותו.
<יונתן יעקובוביץ': בסדר.
<יונתן יעקובוביץ': אבל לא שכל מי שמקבל עכשיו שימוע – הרי החוק עכשיו מחייב שימוע – ואומר לממונה שהוא נפגע סחר, זהו, אין זימון יותר עד שלא מבררים, עד שהמשטרה מבררת.
<תומר רוזנר: לא מספיק שהוא אומר.
מירי רגב: אשקול את הסעיף הזה גם כן.
מירי רגב: נעבור להקראה.
מירי רגב: התייחסות הגורמים.
<תומר רוזנר: פה מופיע אחד האלמנטים המרכזיים של השינויים מהחוק שנפסל בבג"ץ, זה חובת ההתייצבות במרכז, שפה צומצמה לחובה של פעם אחת ביום, שהיא למעשה פעמיים כי המרכז סגור בין 10 בערב ל-6 בבוקר אז מבטיחים את שהותו גם עד הבוקר בעצם.
<תומר רוזנר: ההערה היחידה שלנו היתה שהוועדה צריכה לשים לב לכך, בהמשך להערה קודמת שכבר הערנו לגבי הניהול על-ידי שירות בתי-הסוהר, שההסדר שמוצע כאן להעסקת שוהים במרכז הוא הסדר שדומה מאוד להעסקת אסירים, אם לא זהה.
<תומר רוזנר: לכן זה מגביר את האופי הסגור של המתקן ואת דמיונו למתקן כליאה.
<תומר רוזנר: צריך לשים לב לזה כאשר שוקלים את ההסדר.
מירי רגב: עודד פלר, בבקשה.
סעיף קטן: עניין איסור העבודה – זה תכלית מרכזית בעניין הזה.
סעיף קטן: יחד עם זה, צריך לחשוב מה המשמעות של אותם אנשים שנמצאים במקום הזה למשך תקופה ממושכת מאוד ופטורים גם במהלך היום מהתייצבות שם.
סעיף קטן: במה הם אמורים להעסיק את עצמם במהלך היום?
סעיף קטן: וגם איך הם אמורים להיות מסוגלים, ככל שהמתקן פתוח, לצאת ממנו ולחזור אליו אם אין להם שום הכנסה?
סעיף קטן: לזה אולי תנסו להתייחס בהמשך.
מירי רגב: יש להם דמי כיס.
מירי רגב: אנחנו נפתח להם תחביבים.
<עודד פלר: דמי הכיס, כפי שאנחנו יודעים, לא מספיקים בשביל לצאת ולחזור.
<עובד חוגי: אם לחייל זה מספיק, תאמין לי שזה יספיק להם.
<עובד חוגי: הבת שלי מקבלת 384 שקל בחודש.
<עודד פלר: עובד חוגי, אתה כמובן יכול לדבר בזמנך.
<עודד פלר: אני מתחבר פה גם בדבר נוסף להערה של תומר רוזנר, על כך שההעסקה היא בתנאי אסירים, עם שכר אסירים.
<עודד פלר: זה אומר שבפועל התחושה היא כמו בית-סוהר לכל דבר ועניין.
<עודד פלר: בזה אסתפק כרגע.
מירי רגב: עובד חוגי, יש לך משהו להגיד על זה?
<עובד חוגי: הייתי רוצה להוסיף משהו קטן.
<עובד חוגי: אנחנו חוטאים לאמת כי למעשה השופט פוגלמן, פרט לשידוך, דאג שתהיה להם תעסוקה בחוגים.
<עובד חוגי: הייתי מציע שני סעיפים, ראשית שיוסיפו להם חוגי פילטיס ויוגה, ושנית שיוציאו גם תואר ראשון ושני באוניברסיטה.
<עובד חוגי: אני יותר לארג' מפוגלמן.
<עובד חוגי: אני חושב שפה לא יהיו לכם טענות.
<עובד חוגי: אני לא צוחק.
<עובד חוגי: צריך לתת להם חוגים.
<עובד חוגי: קודם כול שיהיו להם חוגים במקום הזה, ואחר-כך אם אפשר – אני יותר לארג', שלא יגידו שאנחנו גזעניים – שיוציאו גם תואר אקדמי על חשבוננו.
<עובד חוגי: אז לדעתי לאף אחד פה לא יהיה מה להגיד.
<שפי פז: יכולים גם לתת לנו דמי כיס.
<יונתן יעקובוביץ': אני לא יודע מה היא תקופת השהייה.
<יונתן יעקובוביץ': בכל מקרה, אני ממליץ לשקול להעביר את ההרשמה לצהרים, ואולי לא לחייב אותם דווקא לשהות שם בלילה.
<יונתן יעקובוביץ': מצד אחד, זה דווקא יקשה עליהם יותר לעבוד, ומצד שני, זה כן ייתן תחושה יותר בטוחה.
<יונתן יעקובוביץ': בכל מקרה, אני מציע לשקול להוריד את זה מהחקיקה הראשית ולהשאיר את זה לשיקול הדעת של שר הפנים כך שתהיה לנו הגמישות הזאת בעתיד.
<יונתן יעקובוביץ': פשוט להשאיר את הגמישות לשר הפנים בעתיד.
מירי רגב: יניב כרמל הלך.
מירי רגב: יש לכם מה להגיד?
<קרן מיכאלי: שוב, תודה.
<קרן מיכאלי: חשוב לנו מאוד להדגיש, צריך לראות את כל האלמנטים פה ביחד.
<קרן מיכאלי: אני יודעת שאנחנו עוברים סעיף-סעיף אבל צריך לראות את 20 החודשים ביחד עם העובדה שאין להם מה לעשות במהלך כל היום, כלומר אין שום חובה לתת שירותים כלשהם פרט לשירותי רפואה ושירותי רווחה בסיסיים.
<קרן מיכאלי: העובדה שהם לא יכולים לעבוד לפי החוק, ביחד עם ה-20 חודשים, הכול ביחד דומה מאוד, לא הייתי אומרת לכליאה, אבל לשלילה מאוד חזקה של חירות.
<קרן מיכאלי: לכן אנחנו דואגים מאוד בעניין המידתיות, ששלילת החירות כאן לא מידתית.
מירי רגב: רק שתדע, הקראנו עכשיו את הסעיפים 32ה עד 32ח.
דב חנין: ההסתייגויות שלנו מפורטות בכתב.
דב חנין: אני מניח שחברת הכנסת רוזין תקרא את ההסתייגויות המפורטות בהמשך.
דב חנין: אבל אני רוצה לדבר קצת על הרציונל שיש מאחורי ההסתייגויות האלה ולנסות לשכנע בו.
דב חנין: מרכז שהייה הוא רעיון אפשרי.
דב חנין: הוא באמת רעיון אפשרי והוא גם יכול להיות סוג של פתרון, כי באמת יש אנשים רבים שאין להם איפה להיות ואף אחד מאתנו לא רוצה שהם יהיו ברחובות ואף אחד מאתנו לא רוצה שהם יהיו זרוקים בשכונות שאין שם פתרונות ויש שם עומס קשה מאוד, גם על התושבים המקומיים, ובאמת מצבים בלתי אפשריים.
דב חנין: לכן מרכז שהייה ברמת העיקרון יכול להיות רעיון אפשרי.
דב חנין: אבל כדי שהוא יהיה רעיון אפשרי צריך לחשוב איך הוא נראה ומה קורה בו.
דב חנין: אחד הדברים הכי בעייתיים לדעתי הוא הרעיון שהשוהה במרכז לא יכול לעבוד.
דב חנין: אני חושב שעבודה היא אחד הדברים הטובים.
דב חנין: זה דבר שגורם לאדם לא רק יכולת להתפרנס באיזה אופן ולהחזיק את עצמו אלא בכלל זה דבר שנותן לאדם משהו להעסיק את עצמו, זה נותן לו כבוד, זה נותן לו מרחב, זה נותן לו דבר שמסביבו החיים מתארגנים.
דב חנין: אני חושב שהרעיון של מרכז שבו אנשים, לא רק שהם לא עובדים אלא אסור להם לעבוד, הוא רעיון שלא רק ברמת הצורה יותר מדי דומה לכלא אלא ברמת המהות אין בו שום תרומה אמיתית לפתרון של שום דבר.
דב חנין: אני יודע שיש צורך בעובדים.
דב חנין: גם בנגב, אגב, יש צורך בעובדים.
דב חנין: יש צורך בעובדים בחקלאות.
דב חנין: היו פה נציגים של ענפי חקלאות שבאו אליך, גברתי יושבת-ראש הוועדה, וכל פעם מחדש מבקשים ממך להגדיל מכסות.
מירי רגב: נכון, אבל אתה רוצה שאני אכשיר את השרץ?
מירי רגב: לא אמרתי שהמסתננים הם שרץ.
מירי רגב: האגודה למען עובדים זרים והאגודה לזכויות האזרח, אני אומרת פה בקול רם מול המצלמות, שמצלמות בעיקר את דב חנין, ולאו"ם, שלא ישתמשו בזה לא נכון.
מירי רגב: "להכשיר את השרץ" הוא ביטוי ישראלי נפוץ, שאומר ומגדיר שאם יש תופעה פסולה אנחנו לא רוצים להכשיר אותה.
מירי רגב: זאת הכוונה.
מירי רגב: לא קראתי למסתננים שרץ, לא קראתי למסתננים שרץ.
מירי רגב: אני אומרת את זה בפעם השלישית שלא תהיה אי-הבנה.
דב חנין: אני מרשה לעצמי לא להתייחס לקריאת הביניים שלך כי אני פשוט רוצה להיות מאוד ענייני ולהתייחס להצעת החוק.
מירי רגב: בבקשה, כי היית ענייני קודם בעניין העובדים הזרים והעבודה שלהם.
דב חנין: אני חושב שמדינת ישראל צריכה עובדים בכל מיני תחומים, למשל בחקלאות.
דב חנין: בנגב, אגב, זה באמת מקום שיש בו הרבה מאוד עובדים זרים.
מירי רגב: אבל איך זה מתייחס לסעיפי הצעת החוק?
דב חנין: אני מתייחס לסעיף 32ו רבתי, לגבי איסור עבודה.
דב חנין: הרי מה שקורה הוא, שוב, כל הנחת העבודה שלנו בסעיפים האלה היא שהם אנשים שכרגע אי אפשר להרחיק אותם ואי אפשר להוציא אותם ממדינת ישראל.
דב חנין: אם ניתן היה להוציא אותם ממדינת ישראל לא היינו מדברים על הסעיפים האלה כי המדינה היתה פועלת בדרך אחרת ומוציאה אותם ממדינת ישראל.
דב חנין: זאת הנחת העבודה.
דב חנין: אני לא אומר שזה המצב, אני אומר שזה הנחת העבודה של הסעיף.
<עובד חוגי: אבל איך יצאו 7,000?
מירי רגב: הם לא יצאו.
מירי רגב: זה וירטואלי.
דב חנין: עובד חוגי, אני מכבד אותך.
מירי רגב: דב חנין, יש לך פחות מחצי דקה, אבל בגלל שהפרענו לך אתן לך לסיים.
דב חנין: אם אנחנו מתייחסים לאנשים האלה כרגע כאנשים שאי אפשר להוציא אותם מישראל, אי אפשר להרחיק אותם לאריתריאה, אי אפשר להרחיק אותם לסודן, עובדה, כך מדינת ישראל מתייחסת, לכן היא בנתה את הפתרון הזה.
דב חנין: השאלה מה אתה עושה איתם ואיך בזמן הזה שהם נמצאים אתה גם אולי מקבל איזו תועלת חברתית.
דב חנין: למה שלא תהיה תועלת חברתית?
דב חנין: אומרים שצריכים עובדים בחקלאות – בבקשה, בואו ניקח, הנה יש עובדים שנמצאים וכבר שמת אותם במתקן שהייה.
מירי רגב: חבר הכנסת נחמן שי יחליף אותי ל-10 דקות.
מירי רגב: דב חנין צריך לדבר עוד דקה על סעיפי החוק האלה ולאחר מכן מיכל רוזין.
דב חנין: אדוני היושב-ראש, אני דווקא חושב, מכיוון שדי מיצינו את הסעיף הזה נראה לי שכדאי שנצביע עליו...
דב חנין: יותר פשוט וברור ממה שאמרתי נראה לי שכבר לא אצליח פה להגיד את הדברים.
דב חנין: לכן אני מציע, חבל על הזמן.
דב חנין: אני רק רוצה לומר לך, מאוד-מאוד חשוב ליושבת-ראש הוועדה שהדיון בהצעת החוק הזאת יסתיים מהר ואנחנו כאופוזיציה – נכון חברת הכנסת רוזין?
דב חנין: – מאוד-מאוד רוצים להראות שאנחנו לא באנו לבזבז את הזמן אלא באנו להיות ענייניים.
דב חנין: לכן אני מציע לך, אדוני היושב-ראש, בואו נצביע על הסעיף הזה ונגמור ונדע שהתקדמנו הלאה לסעיף הבא.
נחמן שי: בבקשה, מיכל רוזין.
מיכל רוזין: אני רוצה לקרוא הסתייגויות ושהן יירשמו ויוגשו.
לכל הפחות: נוכחות רופא ואחות 24 שעות ביממה.
לכל הפחות: זכות לליווי בכל פרוצדורה רפואית.
לכל הפחות: תרגום בכל מפגש עם רופא/אחות/פרמדיק.
לכל הפחות: " פגשתי מקרים רבים מדי – ואני שמחה שהכנסתם סעיף שמעל גיל 60 לא תיקחו ל"חולות", כי חלק קשה מהמקרים הרפואיים היו ב"חולות" – במתקן "חולות" קרו שני דברים.
לכל הפחות: קודם כול, הביאו לשם את מד"א וזה לא הסתדר, ואז הביאו לשם את "ביקור רופא" ועדיין קרו שם מקרים חמורים, כמו שבץ מוחי והתקף לב ודברים כאלה, שאנשים קיבלו אקמול ולקח 3 ימים עד שהם הגיעו לבית-חולים "סורוקה", או עד שהם שוחררו להגיע לבית-חולים "סורוקה".
<תומר רוזנר: יש שם רופא.
מיכל רוזין: לא כל הזמן.
מיכל רוזין: אין רופא.
מיכל רוזין: יש פרמדיק.
מיכל רוזין: חבל שמיקי דור לא נמצא כאן.
נחמן שי: מי יודע להשיב לנו?
נחמן שי: יש שם בין 2,000 ל-3,000 איש.
נחמן שי: אין שם רופא באופן קבוע?
<יעקב שלום: יש טיפול רפואי 24 שעות ביממה.
מיכל רוזין: על-ידי פרמדיק.
<יעקב שלום: יש פעילות של רפואה.
נחמן שי: אני שואל האם יש רופא בעל תואר דוקטור.
<יעקב שלום: אני עונה.
<יעקב שלום: רופאים יש בכל פלח.
<יעקב שלום: על כל 1,000 שוהים יש רופא וחובש בין השעות 8:00-16:00.
<יעקב שלום: לאחר מכן בשאר שעות היום יש שם חובש שמתייעץ עם רופא על כל אירוע שמגיע אליו.
<יעקב שלום: כשהוא מקבל הנחיה יש פינוי מיידי של נט"ן או מד"א לבית-החולים.
<יעקב שלום: כך ש-24 שעות ביממה אנחנו בקשר עם השוהים.
<יעקב שלום: הטיפול הרפואי נמצא באחריות משרד הבריאות.
נחמן שי: מה המרחק משם למתקן הרפואי הקרוב ביותר?
<יעקב שלום: המתקן הרפואי הקרוב הוא בית-חולים "סורוקה", זה 30 דקות נסיעה באמבולנס.
<עובד חוגי: זה כמו "פקק" בתל-אביב.
מיכל רוזין: ומה זמן הנסיעה באוטובוס?
מיכל רוזין: שולחים אותם באוטובוס לבית-החולים, דרך אגב.
<שפי פז: בבתי-ספר אין אחיות היום.
מיכל רוזין: זה בעיה שטיפלנו בה.
מיכל רוזין: שפי פז, בואי, לא צריך לזרוק לנו.
מיכל רוזין: אני מאלה שנלחמתי על אחיות בבתי-ספר.
<שפי פז: אני רק אומרת שזה לא אופייני רק למתקן הזה.
מיכל רוזין: בסדר, אבל אם מכניסים אנשים למתקן, בבית-כלא כן יש רופא.
<עובד חוגי: זה לא כלא.
<עובד חוגי: זה מתקן פתוח.
מיכל רוזין: עוד יותר טוב, אז מגיע להם שיהיה רופא במקום.
מיכל רוזין: מה שקרה הוא שאנשים חטפו שבץ, חטפו התקף לב, היה צריך לדאוג להם אחר-כך לשיקום, להכניס אותם לבית לווינשטיין וכדומה, שזה עולה למדינה יותר.
נחמן שי: בואו נשווה לסטנדרטים בבית-סוהר, שזה לא דומה.
נחמן שי: מה הסטנדרט בבית-סוהר?
נחמן שי: יש רופא 24 שעות ביממה בבתי-סוהר?
<יעקב שלום: גם לא, בוודאי שלא.
<יעקב שלום: בבתי-הסוהר הרופא נמצא עד שעה 17:00 ולאחר מכן יש חובשים.
<יעקב שלום: לאחרונה היה דיון אצל מנכ"ל משרד הבריאות והוא קיבל החלטה שהמרפאה תופעל גם בימי שישי.
<יעקב שלום: הוא קיבל החלטה שבמקום חובש אחד יהיו שני חובשים בסופי שבוע ובערב, והוא קיבל החלטה על החיבור הטלפוני לרופא, שזה הדבר הכי חשוב.
<יעקב שלום: כל אימת שרופא מחליט, באמצעות החובש, לא להזמין נט"ן או לא להזמין מד"א אז הפינוי שלו הוא עצמאי, ואם אין כסף לשוהה אנחנו נותנים לו את הכסף על חשבון דמי הכיס שלו על מנת שהוא יוכל להגיע לבית-החולים, לערוך את הבדיקות ולחזור.
נחמן שי: אבל בלילה הוא לא יכול להגיע לבית-החולים.
מיכל רוזין: יותר מזה, הם נשלחו לבד לבית-חולים ללא ליווי, לא מהמתקן של אחד החברים, כמובן שלא נתנו לו לצאת, וגם לא היה ליווי של הפרמדיק, כי הוא לא יכול לעזוב.
מיכל רוזין: מה שקרה, שלחו אנשים עם התקף לב ושבץ באוטובוס ל"סורוקה" ואז הם גם היו צריכים להיות כמה ימים בבית-חולים בלי ליווי, בלי ביקור, בלי שום דבר.
<יעקב שלום: למיטב ידיעתי, אם אפשר לענות, כל אימת שיש צורך בליווי זה מתורגם להזמנת אמבולנס.
<יעקב שלום: זאת אומרת, הבינו ששוהה נוסף, שפעם היינו עוזרים להם ומחפשים שילווה אותו, זה כבר לא רלוונטי והם פשוט מזמינים אמבולנס.
<יעקב שלום: כך שהיום לא קורה שכאשר רופא קובע שהוא לא יכול לנסוע לבד אנחנו מוציאים אותו מן המתקן ואומרים לו לנסוע באוטובוס.
מיכל רוזין: כלומר, הוא חוטף התקף לב, לוקח שעה וחצי עד שמגיע אמבולנס, כי אמבולנס מגיע מ"סורוקה".
<יעקב שלום: זה כבר סרט אחר.
<יעקב שלום: זה משהו אחר.
<יעקב שלום: בסוגיה הזאת אני לא עוסק.
<עובד חוגי: זה לא שעה וחצי, זה 40 דקות עד שהאמבולנס מגיע.
מיכל רוזין: נכון, ואז 40 דקות להגיע לבית-החולים.
<עובד חוגי: את לא תאמיני, בתל-אביב ב"פקקים" לאמבולנס לוקח שעה לנסוע 10 קילומטרים.
<עובד חוגי: כנראה את לא מכירה את תל-אביב.
<עובד חוגי: בשעות הלחץ בתל-אביב גם תוך שעה אמבולנס לא מגיע לבית-החולים.
נחמן שי: אנחנו רוצים לשפר את תנאי החיים.
<עובד חוגי: להם טוב יותר.
<עובד חוגי: אצלם לפחות לא צריך להביא טופס 17.
מיכל רוזין: למה אתה מתווכח אתי?
מיכל רוזין: אתה לא רוצה שיהיה טיפול רפואי?
<עובד חוגי: אני בעד שיהיה טיפול רפואי.
<עובד חוגי: אני בעד שיהיה להם גם תואר ראשון.
מיכל רוזין: בפסקה (5) של ההצעה שלנו לסעיף קטן 32ה(ג), אחרי פסקה (4) ייאמר: "תרגום בכל מפגש עם רופא/אחות/פרמדיק.
מיכל רוזין: " מדובר על תרגום לצוות הרפואי.
מיכל רוזין: אחת הבעית הקשות שקיימות בשטח היא גם יכולת להסביר.
מיכל רוזין: הסיבה שאדם קיבל אקמול – גברתי היושבת-ראש, לא שמעת שסיפרתי שאנשים שחטפו התקף לב ושבץ קיבלו אקמול ורק אחרי 3 ימים פינו אותם לבית-חולים – חלק מן העניין זה באמת היכולת להסביר מה אתה חש על מנת לקבל את הטיפול הנכון.
מיכל רוזין: לכן אני מבקשת שכל הסעיף הזה על שירותי בריאות ייכלל בחוק.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שבעבר משרד הבריאות – זה מצחיק – פשוט הפנה אליי מקרים וביקש ממני לעזור לו בסיוע, גם בטיפול רפואי מול "סורוקה" וגם בטיפול רפואי אחר-כך של שיקום.
מיכל רוזין: פנו אלי כי הם לא ידעו מה לעשות עם זה.
מיכל רוזין: יוסי אדלשטיין מכיר מקרים ש"גלגלו" ממשרד הבריאות למתקן "חולות" ולמשרד הפנים.
מיכל רוזין: אני לא באה בטענות פה, יוסי אדלשטיין, אתה לא צריך לקפוץ.
מיכל רוזין: אני אומרת שהיה חוסר הבנה.
<יוסי אדלשטיין: זה לא מדויק, אבל לא חשוב.
מירי רגב: הפרטים חשובים?...
מיכל רוזין: בואו נפתח את זה כאן.
מיכל רוזין: למה להגיד שזה לא מדויק?
מיכל רוזין: זה מדויק, כך היה.
מירי רגב: היא הציגה את ההסתייגות שלה.
מיכל רוזין: אני חושבת שגם בשביל שירותי הבריאות שלנו, וגם בשבילם, על מנת שלא יבואו אליהם בטענות, צריך להסדיר את העניין הזה.
מיכל רוזין: הרי מי שאחראי על שירותי הבריאות, אם אתם לא יודעים, זה לא המתקן עצמו, זה לא שירות בתי-הסוהר ולא משרד הפנים.
מיכל רוזין: מי שאחראי הוא משרד הבריאות.
מיכל רוזין: לכן להם אין בעצם עמדה.
מיכל רוזין: הם לא יכולים להגיד: תשימו רופא או תשימו פרמדיק.
מיכל רוזין: הם אומרים: צריך שירותי בריאות.
מיכל רוזין: משרד הבריאות צריך פה לתקצב את העניין הזה, והוא קיבל כסף עבור העניין הזה, בחוק הקודם לפחות, סכומי כסף גדולים מאוד.
מיכל רוזין: שיתקצב ושיהיו שירותי בריאות כפי שצריך.
בסעיף 32ה: המילה "הולמים" תימחק;
המרכז" יבוא: אני מדברת על העסקה של שוהים.
המרכז" יבוא: אני חושבת שזו טעות שהם יכולים רק לעסוק כמו אסירים.
המרכז" יבוא: אם הם לא אסירים והם לא צריכים לחתום שלוש פעמים ביום אז אין שום סיבה שהם לא יוכלו להיות מועסקים בצורה מאורגנת, כפי שימצא לנכון השר לביטחון פנים.
המרכז" יבוא: הוא אף המליץ על כך בהצעת החוק הקודמת ואמר שהוא ממליץ שהם יוכלו לעסוק גם מחוץ למתקן.
המרכז" יבוא: סעיפים קטנים (ב) – (ד) – יימחקו.
המרכז" יבוא: אני חושבת שהעניין הזה גם יעזור.
מירי רגב: מרב מיכאלי, שלום לך, אני שמחה שהגעת לדיונים ופגשת גם את אחותך.
מירי רגב: יש מזנון.
מירי רגב: אמנם הוא סגור אבל אפשר להביא לשם קפה.
מירי רגב: דיונים נא לערוך בבקשה במזנון, תודה.
<יואל הדר: אני מנסה להבין.
<יואל הדר: את רוצה שהשר לביטחון פנים הוא שימליץ?
מיכל רוזין: השר לביטחון פנים טען, אחרי שהוקם מתקן "חולות", שהוא חושב שהיה נכון לאפשר להם לעבוד מחוץ למתקן במשך היום אך לצערו הממשלה לא הסכימה אתו.
מיכל רוזין: אני מכניסה פה סעיף שאומר בעצם שהם יוכלו לעבוד מחוץ למתקן ולחזור.
מיכל רוזין: בוודאי אם ביטלנו את ההתייצבות 3 פעמים ביום הם יוכלו לעבוד מחוץ למתקן.
מיכל רוזין: במידה ותמצאו לנכון להכניס בחוק שהשר לביטחון פנים יאשר באיזו עבודה ובאיזו מסגרת והאם זה יהיה מאורגן או ייעשה על-ידי יחידים – זה כבר משהו אחר.
מיכל רוזין: אני טוענת שהם יכולים ונכון יותר שהם יעבדו, וגם על זה בית-המשפט העליון דיבר, שאם זה לא בית-כלא אז הם יוכלו לעבוד לא רק כאסירים בתחום המתקן אלא יוכלו לצאת לעבוד ולחזור, להתייצב ב-10 בלילה.
מיכל רוזין: יש שם מספיק אזורים שבהם נחוצות ידיים עובדות ולכן אפשר בהחלט שהם ייצאו לעבוד ולא ישבו בבטלה כל היום.
<עובד חוגי: מה יעשו בתי הקפה בתל-אביב?
<עובד חוגי: לא יהיה להם את מי להעסיק.
מיכל רוזין: אל תדאג, משאירים לך עוד 40,000 שם, דיברנו על זה.
מירי רגב: את זה אתם אישרתם.
מיכל רוזין: כן, אנחנו אישרנו.
מיכל רוזין: אני הבאתי אותם ביד, אחד-אחד...
מירי רגב: הזמן שלך עבר ואני נותנת לך עוד לדבר.
מיכל רוזין: אני קוראת הסתייגויות.
מירי רגב: תסבירי את ההסתייגויות.
מירי רגב: את לא צריכה לקרוא את ההסתייגויות.
<תומר רוזנר: היא צריכה לקרוא אותן.
מיכל רוזין: תומר רוזנר התעקש שאקרא את ההסתייגויות כולן.
מיכל רוזין: אל תשגעו אותי.
מיכל רוזין: קודם לא קראתי והוא אמר שזה לא תופס.
מירי רגב: אז כל אחד יקרא את כל ההסתייגויות?
מיכל רוזין: הוא אמר לי לקרוא אותן.
מירי רגב: על תקנון הכנסת הוא אחראי.
מירי רגב: על ההצבעות אני אחראית.
מיכל רוזין: הצבעות ביום שישי בראש העין...
מיכל רוזין: סגרנו על זה.
לחוק המוצע: סעיף קטן (א) – יימחק; סעיף קטן (ב) – יימחק; בסעיף קטן (ג) במקום "96 שעות" יבוא "ארבעה עשר ימים" ובמקום "14 ימים" יבוא "24 שעות;".
לחוק המוצע: בסעיף קטן (ד) במקום "השר לביטחון פנים" יבוא "שר הרווחה".
לחוק המוצע: כפי שאמרנו, חובת התייצבות משמעה הלכה למעשה כליאה ושליטה בחיים של האנשים שמחויבים לשהות בכלא בלי אפשרות לצאת.
לחוק המוצע: לכן מוצע לאפשר לממונה ביקורת הגבולות שיקול רחב יותר להתיר יציאה מן המתקן הפתוח.
לחוק המוצע: כמו כן, מכיוון שמדובר בחופש תנועה ובחירות של אדם, לפעמים בעניינים אישיים דחופים, שלא תמיד הם רק רפואיים, מוצע לקבוע ביקורת שיפוטית מהירה על החלטות ממונה ביקורת הגבולות, שאחרת עלולה הביקורת השיפוטית להתייתר, כפי שקורה לא פעם בפועל.
<תומר רוזנר: הוא כבר דיבר.
דב חנין: אשמח לדבר פעם נוספת.
מירי רגב: הוא דיבר כשלא הייתי כאן?
מירי רגב: איך פספסתי אותך.
<קרן מיכאלי: אני מבקשת שיירשם שמפלגת העבודה מצטרפת כמובן לכל ההסתייגויות של מרצ ושל חד"ש.
<גלעד קרן: לי הודיעו שמפלגת העבודה מצטרפת להסתייגויות של חד"ש.
דב חנין: אנחנו מצטרפים להסתייגויות של מרצ, מרצ מצטרפים להסתייגויות של חד"ש, וכך גם מפלגת העבודה.
מירי רגב: אין בעיה, בסדר.
מירי רגב: התייחסות הממשלה, בבקשה.
מירי רגב: מי מהממשלה מתייחס?
<דניאל סלומון: בעניין התנאים במתקן אולי השב"ס רוצה להתייחס.
<דינה זילבר: אנחנו, כאמירה כללית, סבורים שכמובן בעניין הזה ככל שניתן יהיה לשפר את התנאים במתקן באופן שכמובן יאפשר את מתן התנאים ההולמים וכולי, זה דבר שהוא לתועלת, אבל מי שאחראי על כך זה השב"ס.
<דינה זילבר: לכן היינו שמחים שהם יתייחסו, ככל שהם חושבים שניתן לעשות עוד משהו.
מירי רגב: נציג שב"ס, אנא תציג את עצמך לטובת הפרוטוקול.
<יעקב שלום: אני מנהל מרכז "חולות".
<יעקב שלום: סוגיית התנאים במתקן – לְמה אתם מתכוונים?
<יעקב שלום: שאפרט מה אנחנו עושים?
מירי רגב: תגיד רק בגדול את התנאים – שמקבלים את הטיפול הרפואי, ומה הם מקבלים בטיפול הרפואי, ואם יש איזה דבר חריג שאתה מזהה במסגרת "חולות", כל הדברים האלה.
<יעקב שלום: באופן כללי, הם מקבלים שירותי רווחה על-ידי עובדים סוציאליים שנמצאים שם כל הזמן, שעורכים קבוצות טיפול וכדומה.
<יעקב שלום: הם מקבלים חוגים למיניהם.
<יעקב שלום: מורים ממשרד החינוך מלמדים שם אנגלית ומתמטיקה.
מירי רגב: מי אמר שאין חוגים?
<עובד חוגי: השופט פוגלמן אמר שאין חוגים.
מירי רגב: מפקד "חולות", אתה יודע שאתה צריך להקים שם גם משרד שידוכים.
מירי רגב: אחר-כך נראה, נעשה סיור בשטח ונראה איפה זה עומד.
מירי רגב: תאמינו לי, יש משפחות שלא מסיימות את החודש ובטח לא יכולות לאפשר חוגים לילדיהן, אבל שם יש חוגים.
<עובד חוגי: לא יכולים ללכת לחוג.
<שפי פז: כי אין מי שייקח אותם.
מיכל רוזין: מה לעשות, גם אנסים ורוצחים בכלא מקבלים חוגים ולימודי תואר ראשון, שני ושלישי.
מיכל רוזין: מה לעשות.
<עובד חוגי: זה הטמטום של המדינה הזאת.
<יעקב שלום: אנחנו מפעילים שם גם מערכת של הכשרה מקצועית.
<יעקב שלום: אנחנו לקראת סיום של קורס ספרות שני וייפתח שם גם קורס גינון.
מירי רגב: תקשיבו, כל מי שיתפרץ מקרב האזרחים ייצא החוצה.
מירי רגב: חברי הכנסת הם היחידים שיכולים להתפרץ.
מירי רגב: תאפשרו לו לדבר.
מירי רגב: הוא ישב פה ושמע את כולם בסבלנות מהבוקר, למרות שזה לא עניינו.
מירי רגב: בגלל ש"חולות" נמצא תחת אחריותו הוא ישב ושמע.
מירי רגב: אז עכשיו נא לשמוע את תשובתו.
<יעקב שלום: ביחס לתעסוקה, יש לנו אפשרות להעסיק שם אפילו עד 800 אנשים במהלך כל החודש.
<יעקב שלום: בהתחלה היתה היענות, היום פחות.
<יעקב שלום: לכן הבאנו גם חברה חיצונית שמחלקת להם את האוכל.
מירי רגב: הם לא יכולים לחלק לעצמם כמו אסירים?
מירי רגב: הם אומרים שזה כמו אסירים.
מירי רגב: מה, הם לא יכולים לחלק לעצמם אוכל?
מירי רגב: אני צריכה לשלם גם לחברה פרטית שתחלק להם אוכל?
<יעקב שלום: החובה היחידה שיש להם היא לנקות את המקום שבו הם נמצאים.
<יעקב שלום: כאשר הם החליטו שהם לא מחלקים את האוכל אז שירות בתי-הסוהר לקח את זה על עצמו.
מירי רגב: הם החליטו שהם לא מחלקים לעצמם את האוכל?
<יעקב שלום: מרגע שהם לא מועסקים על-ידינו- - -
מירי רגב: פה יש להם חיים טובים, אין דברים כאלה.
מירי רגב: בצבא החיילים מגישים לעצמם את האוכל.
מירי רגב: בכל ארגון מגישים לעצמם את האוכל.
מירי רגב: רק פה המסתננים קובעים מי יגיש להם את האוכל ומי לא.
מירי רגב: זה בזכות החבר'ה הנחמדים של ארגון זכויות האדם, ששוכחים את זכויות האדם של האזרחים שלנו ודואגים רק להם.
מירי רגב: שחס וחלילה לא יהיה איזה רעש תקשורתי וזה יגיע לעוד איזה בג"ץ אז הם קובעים גם.
מירי רגב: שלא יעשו לך בחירות ועוד יחליפו אותך בבחירות, לך תדע.
<יעקב שלום: ב"חולות" אנחנו דואגים לכל הצרכים שלהם.
<יעקב שלום: מרגע שהם מגיעים הם מקבלים את כל הדברים שהם צריכים, החל במשחת שיניים ועד שמיכה וכל מה שצריך מסביב, כולל נעליים וטרנינגים.
<יעקב שלום: במהלך החודש הם מקבלים בכל שבוע גם קפה, תה וסוכר, הם מקבלים חומרי ניקוי ככל שהם נזקקים.
<יעקב שלום: יש להם מועדונים, יש להם בתי תפילה, יש שם מתקני ספורט.