GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון סולומון: עוד לא נתקלתי בדבר כזה שיושבת ראש הוועדה צריכה להיות הוגנת, לקיים פה דיון ענייני ולא לתת לאפשר זילות כזאת שלא נפגשתי בה עד היום.
שמעון סולומון: תשמעו, אני אומר לכם בכנות.
שמעון סולומון: אתם הורגלתם למילים שמסעירות אתכם ומילים שמאחוריהן אין שום פתרון.
שמעון סולומון: אומרים לכם לזרוק אותם וכו'.
שמעון סולומון: אני אומר לכם בכנות, הפתרון שאתם צריכים זה לא חוק שמחר בבוקר פוסלים אותו.
שמעון סולומון: זה לא חוק שמחר בבוקר פוסלים אותו כי זה לא מה שאתם צריכים.
שמעון סולומון: מה שאתם צריכים זה חוק שיש לו שיניים, שנבדק לפני כן, בכדי לפתור את הבעיה.
שמעון סולומון: הבעיה הזאת נמצאת הרבה שנים.
שמעון סולומון: בדרום תל-אביב יש ארבע מפלגות או שלוש מפלגות שעושים עליכם סיבוב ואתם לא מבינים שמוכרים לכם מילים.
שמעון סולומון: עכשיו כאן מדברים על פתרון.
שמעון סולומון: לצד הפתרון שמדברים, אני חושב שצריך גם לקחת בחשבון את כל המאפיינים, משהו שיעמוד בפני בג"צ, משהו שיעמוד בפני החוק, שלא מחר בבוקר יגידו לכם שזה לא הגיוני, זה לא יכול להיות.
שמעון סולומון: אני מציע שמבקשי המקלט או הפליטים, או כל הגדרה, אותם אנשים צריך לטפל בהם כל עוד הם נמצאים פה, לעשות הכול כדי למצוא להם פתרון בכל דרך שהיא להחזיר אותם לארץ מוצאם.
שמעון סולומון: אבל כל עוד הם נמצאים פה, אנחנו כיהודים לא יכולים למצוא פתרון של ללחוץ אותם ולהתנהג אליהם כאילו הם בעלי חיים.
מירי רגב: אף אחד לא מדבר אליהם כך.
מירי רגב: אל תכניס לנו מילים.
שמעון סולומון: מי שקורא להם סרטן ומחר בבוקר גם יגידו עלי אותו דבר בכל מקום.
מירי רגב: אתה כנראה לא מבין טוב עברית.
שמעון סולומון: אני מבין טוב מאוד.
שמעון סולומון: את לא מבינה, אני אלמד אותך עברית.
מירי רגב: דיברתי על תופעה.
שמעון סולומון: להגיד סרטן על בני אדם?
שמעון סולומון: עברית אני יכול ללמד אותך אבל תני לי לסיים.
מירי רגב: לא, אתה אמרת משהו ואני אענה על זה.
מירי רגב: אני אמרתי והבהרתי בכל כלי התקשורת שלא דיברתי על אנשים אלא דיברתי על תופעה.
מירי רגב: עובדה שהתופעה הזאת קיימת.
מירי רגב: מה לעשות, ההסתננות היא תופעה נרחבת במדינת ישראל.
שמעון סולומון: לכן צריך למצוא לה פתרון.
מירי רגב: והפתרון הוא להחזיר אותם לארץ מוצאם.
<שלמה מסלאווי: הפתרון שלו זה להעסיק אותם.
מירי רגב: ברור, אני יודעת מה הפתרון שלו.
מירי רגב: הפתרון שלו ידוע.
מירי רגב: רק לרבין מותר להגיד על המתנחלים שהם סרטן.
יפעת קריב: לא נגמרה ההסתה על רבין, את צריכה להמשיך אותה גם היום?
יפעת קריב: מה את מעלה כל הזמן את רבין וממשיכה להסית על הנושא הזה?
יפעת קריב: חוצפה.
מירי רגב: מרגע זה אני מתחילה עם קריאות לחברי הכנסת.
דב חנין: אני מבקשת לקרוא ליושבת ראש הוועדה לסדר.
דב חנין: את הפרעת לחבר הכנסת.
מירי רגב: קיבלתי את דבריך חבר הכנסת דב חנין אבל אתה רק חבר ועדה ואתה עדיין אופוזיציה.
מירי רגב: בינתיים אני מנהלת את הדיון.
דב חנין: זה זמני.
מירי רגב: זה לא זמני.
מירי רגב: זה זמני כנראה להרבה מאוד שנים.
שמעון סולומון: אני אומר שהפתרון הוא לאלו שנמצאים כאן, עד שיהיה להם פתרון, עד שיחזירו אותם.
שמעון סולומון: אנחנו לא היינו פה עשר שנים, אנחנו רק שנתיים.
שמעון סולומון: אני חושב שאנחנו דחפנו ואנחנו מזיזים את הדברים.
שמעון סולומון: לכן גם עכשיו מדברים ברצינות.
שמעון סולומון: אלה שהיו פה 10-15 שנים, עד היום לא נמצא פתרון.
שמעון סולומון: לכן צריכים להיות רציניים ולמצוא פתרון, שמצד אחד שומר על צלם האנושיות של כולנו ומצד שני לעשות הכול כדי שיחזרו לארץ מוצאם.
שמעון סולומון: אין פה בדיקה יסודית של כל אדם שנכנס לפה.
שמעון סולומון: בניגוד לאירופה ואמריקה, שכל מי שנכנס בודקים אותו ומי שלא זכאי מחזירים אותו - - -
<אמנון בן עמי: למה אתה אומר את זה?
<אמנון בן עמי: זה פשוט לא נכון.
מירי רגב: תן לו לדבר שטויות.
מירי רגב: הרי כל הזמן הם מדברים שטויות.
שמעון סולומון: בודקים כל אחד?
שמעון סולומון: כל מי שנכנס נבדק פה?
<אמנון בן עמי: אנחנו בודקים אלפי בקשות בשנה.
<אמנון בן עמי: כל מי שמגיש בקשה נכנס לתור.
שמעון סולומון: אבל אם הייתם בודקים לא היה דבר כזה.
<אמנון בן עמי: אתם פשוט מטעים את הציבור.
שמעון סולומון: אתה בודק כל מי שנכנס?
<אמנון בן עמי: כל מי שמגיש בקשה נכנס לתור בדיקה.
<אמנון בן עמי: בדיקה מעמיקה שלוקחת - - -
מיכל רוזין: החוק הכריח אתכם לעשות.
<אמנון בן עמי: אתם אומרים את זה כל הזמן וזה שקר גס.
שמעון סולומון: החוק הכריח אתכם לעשות את זה.
מיכל רוזין: החוק הכריח אתכם ואתם עושים את זה למי שנמצא ב"סהרונים" וב"חולות".
מיכל רוזין: אתה גם לא מדייק, אמנון, ואתה יודע שאני מכירה את המספרים.
<אמנון בן עמי: חברת הכנסת רוזין, אנחנו בודקים אלפי בקשות בכל שנה.
מיכל רוזין: אתם בודקים מאז שחוקק חוק ההסתננות בלבד.
<אמנון בן עמי: אנחנו בודקים אלפי בקשות בכל שנה.
מיכל רוזין: אמנון, האם זה נכון שאתם בודקים מאז שחוקק החוק?
<אמנון בן עמי: בעבר בוועדה הזאת נאמר שלא נתנו להם צ'אנס להגיש אז נתנו להם עוד צ'אנס להגיש.
<אמנון בן עמי: גייסנו עוד 30 עובדים שבודקים את כל הבקשות.
<אמנון בן עמי: הכפלנו את מספר העובדים שבודקים את הבקשות.
מירי רגב: אמרת דברי שקר אז עונים לך.
שמעון סולומון: קודם כל, את משקרת, לא אני.
<אמנון בן עמי: כל בקשה נבדקת במהלך חודשים ארוכים.
מיכל רוזין: ועדת החליטה שכל מי שבא מאריתראה הוא לא פליט, נכון?
<אמנון בן עמי: ועדה בראשות - - -
שמעון סולומון: אני לא מבין, אני לא מבין.
מיכל רוזין: יש הוראה שמי שמגיע מאריתראה לא מוכר.
<אמנון בן עמי: אל תגידו שלא בודקים, זה פשוט לא נכון.
מיכל רוזין: תושיבו שם שופט, לא עורך דין מטעם.
<אמנון בן עמי: סליחה, זאת טענה חדשה.
מיכל רוזין: לא, את זה טענו כל הזמן.
<אמנון בן עמי: יושב שם נציג של משרד החוץ, של משרד החוץ.
מיכל רוזין: 80% מהאריתראים באירופה מוכרים כפליטים.
<אמנון בן עמי: כל פעם תמציאו תירוץ אחר, כל פעם תירוץ אחר.
שמעון סולומון: אני רוצה להשלים את המשפטים שלי.
מירי רגב: אמנון, אני אתן לך אחר-כך להסביר את זה בצורה ברורה.
מירי רגב: באופן שיטתי, חברי האופוזיציה ויש עתיד מהקואליציה מנסים להעביר ולהגיד דברים שהם שקריים.
שמעון סולומון: את עושה פוליטיקה.
דב חנין: את רוצה לפוצץ את הישיבה?
מיכל רוזין: אנחנו מבקשים לדייק, תבדקו את העובדות.
מירי רגב: קבוע אתם אומרים את זה ואתם אומרים דברי שקר.
מירי רגב: פקיד בכיר בממשלה אומר את זה כאן.
מירי רגב: שר הפנים לשעבר אמר את זה כאן, אבל הם לא אומרים אמת, אתם אומרים אמת.
מירי רגב: עוד חצי דקה לשמעון.
מירי רגב: הורדנו לו את שתי הדקות של יפעת קריב שתדבר דקה.
שמעון סולומון: תנו להשלים משפט.
שמעון סולומון: לא הכול זה פוליטיקה, לא הכול זה צעקות.
שמעון סולומון: תנו לי להשלים את המשפטים בכמה מילים.
הפנים גלעד  ארדן: יש עתיד זה פוליטיקה חדשה.
שמעון סולומון: תשמע, בגלל זה הולכים עכשיו לבחירות.
מירי רגב: אתם אפילו לא תיבחרו.
יפעת קריב: העיקר שפעם רביעית ראש הממשלה לא יעשה כלום, אם בכלל, אם הוא יגיע לשם.
מירי רגב: יפעת, טוב שאת דואגת לחברי מועצות, אולי בבחירות הבאות תצטרפי לאחד מחברי המועצות.
שמעון סולומון: לכן אני חושב שצריך ליצור חוק שיעמוד בפני בג"צ בכדי שלא נעשה צחוק מעצמנו.
יפעת קריב: גלעד, ברגע שנפתחת עונת המלפפונים היא נפתחת, לא?
שמעון סולומון: צריך להתרגל להתנהלות פה בוועדת הפנים.
מירי רגב: לקראת סוף הקדנציה אתה יכול להתרגל, זה רק מראה שאתה לא מגיע.
מירי רגב: זה רק מראה שהוא לא הגיע לדיונים בוועדה.
שמעון סולומון: אני לא בוועדה הזאת.
שמעון סולומון: תני לי לסיים.
שמעון סולומון: את נכנסת ומפריעה.
שמעון סולומון: בסופו של דבר, הנושא הזה הוא לא נושא למשחק.
שמעון סולומון: צריך לקחת בחשבון את כל המרכיבים ולתת הצעה שכולם יכולים לחיות איתה, כי בסופו של דבר אם נחוקק חוק שבג"צ יפסול, מי שייפגע – תאמינו לי, אנחנו חברי כנסת מדברים אבל מי שסובל זה אתם.
מירי רגב: שפי, ולאחר מכן חברת הכנסת קריב.
<שפי פז: אתמול צפיתי בחלק מהדיון במליאה.
<שפי פז: גיליתי להפתעתי שאנחנו כבר לא שקופים, אנחנו חביבי הפוליטיקאים וכמעט כל הנואמים ניכסו את דרום תל-אביב ודיברו בשמה וזה הפך להיות ממש מותג.
<שפי פז: אני יושבת פה היום בשביל להגיד לכם משהו.
<שפי פז: אף אחד מכם שלא ידבר בשמנו, אף אחד מכם לא ראוי לדבר בשמנו, אנחנו מסוגלים לדבר בשם עצמנו.
<שפי פז: עכשיו אני אגיד לכם כמה דברים.
<שפי פז: קודם כל לגבי החוק.
<שפי פז: החוק הזה הוא לא חוק מצוין.
<שפי פז: אני חושבת שכולם יודעים את זה.
<שפי פז: זה חוק שנעשה בלחץ ובחופזה, אבל מבחינתנו הוא הכרחי ולכן אנחנו נתמוך בו.
<שפי פז: הוא הכרחי למרות שהוא לא מספק, למרות שהוא לא עונה לנו על הרבה שאלות, אבל יש לו מסר אחד שמבחינתנו הוא חשוב והוא חיוני.
<שפי פז: המסר הזה הוא אמירה מאוד ברורה של המדינה, שהם לא מתכוונים להשלים עם ההשתקעות של המסתננים במדינת ישראל, דהיינו, בדרום תל-אביב או בדרומן של ערים אחרות.
<שפי פז: מבחינתנו, באר-שבע, אשדוד, פתח תקווה, ערד ואילת זה גם דרום תל-אביב.
<שפי פז: אני רוצה לדבר קצת אל השמאל ואל ארגוני הזכויות וכדומה.
<שפי פז: באמת אף אחד לא נתן לכם מנדט בשם דרום תל-אביב.
<שפי פז: אתם חייבים להבין שמבחינתנו אתם אחראים במידה רבה למצוקה שלנו.
<שפי פז: העתירות שלכם, האג'נדה שלכם, הקמפיינים שאתם מובילים, אחראים מאוד למצוקה שלנו.
<שפי פז: לקח לנו הרבה מאוד זמן לשנות את השיח הציבורי ולהפסיק להיחשב כגזענים וכמתלהמים.
<שפי פז: עכשיו אתם יצאתם לקמפיין חדש.
<שפי פז: אתם דוחפים רעיון שאומר: בואו ניתן למסתננים היתרי עבודה והם יתפזרו מרצונם החופשי ודרום תל-אביב תהיה מאושרת וכולכם תחיו בשלום.
<שפי פז: אז אני רוצה לצטט פה משהו, שהגיע הזמן לצטט אותו, מתוך העתירה שהגישו האדונים הנכבדים שם נגד נוהל חדרה גדרה בשנת 2009.
<שפי פז: זה לא היה מזמן, זה היה לפני 5 שנים.
<שפי פז: תרשו לי לצטט שני משפטים.
<שפי פז: נאמר בעתירה הזאת: "בהוצאתם של מבקשי המקלט ממרכז הארץ משרד הפנים מעבירם ממקומות שבהם ישנן אפשרויות תעסוקה רבות באופן יחסי אל אזורים מוכי אבטלה".
<שפי פז: עוד נאמר בעתירה: "הגליית מבקשי המקלט ממרכז הארץ פירושה מניעת נגישות אל שירותים חשובים המשרתים את מבקשי המקלט באופן ייחודי והממוקמים אך ורק במרכז הארץ.
<שפי פז: שירותים חיוניים נוספים להם נזקקים מבקשי המקלט נמצאים בתל-אביב באופן בלעדי".
<שפי פז: העתירה הזאת דרשה מהמדינה להחזיר את כל המסתננים לתל-אביב, דהיינו, לדרום תל אביב, כי הם לא יכולים למצוא עבודה ושירותים חיוניים בשום מקום אחר.
<שפי פז: עכשיו אני רוצה לשאול פה מה השתנה משנת 2009 עד שנת 2014?
<שפי פז: האם צמחה בפריפריה כלכלה משגשגת?
<שפי פז: האם השירותים החיוניים והמשרדים של כל ארגוני הסיוע עזבו את תל-אביב ועזבו לפריפריה?
<שפי פז: האם המועצות המקומיות שהביעו אז התנגדות ויצאו להפגנות כבר רוצות לקלוט אותם?
<שפי פז: האם רשאי הערים מקבלים אותם בברכה?
<שפי פז: מה זה הבלוף הזה?
<שפי פז: שוב אתם חוזרים על אותו סיפור.
<שפי פז: אתם מדברים על תושבי דרום תל-אביב, אתם דואגים לתושבי דרום תל-אביב ואתם מסובבים את הסכין בגב שלהם.
<שפי פז: זה כל מה שיש לי להגיד.
<שפי פז: אנחנו מאוד מקווים שאתם תיקחו בחשבון גם אותנו בדיונים.
<שפי פז: אנחנו יודעים שהחוק הזה לא יפתור לנו בעיה.
<שפי פז: אנחנו יודעים את זה.
<שפי פז: אנחנו יודעים שהוא חלק קטן מאוד ושעד שאנחנו נחכה שכולם יצאו מרצונם החופשי, כבר לא יישארו שכונות משום שבינתיים ה"גטואיזציה" שיוצרים המסתננים בשכונות, פלוס הטייקונים שלוטשים עין לנדל"ן, יגמרו אותנו.
<שפי פז: לכן אנחנו צריכים פתרון מהיר ואמיתי יותר.
<שפי פז: במקביל לחוק הזה, אנחנו מבקשים שייחקק פה איזה חוק שייקרא "חוק דרום תל-אביב" או כל שם אחר, שימצא פתרון.
<שפי פז: מבחינתנו יש פתרון.
<שפי פז: אנחנו היינו רוצים שיוקמו מרכזים אזרחיים נוספים - - -
מיכל רוזין: שיביאו את זה ביום שני, למה אחרי?
מיכל רוזין: אחרי הבחירות תחפשו אותם עוד פעם.
מירי רגב: תקעתם להם סכין בגב.
<שפי פז: כשאת תעלי למליאה חוק שאת, מטעם מר"צ, להקמת מרכזי שהייה אזרחיים לכל המסתננים שנמצאים כרגע בדרום לתל-אביב מחוץ לעיר, אני מבטיחה לך שאני אבוא לתמוך בך.
מיכל רוזין: אבל תדרשו מהם, הם הממשלה.
מיכל רוזין: תדרשו מהם להביא חוק ליום שני.
מיכל רוזין: תחפשו אותם עוד ארבע שנים.
יפעת קריב: שפי, אני רוצה להגיד לך שהמסר שלך הוא ברור והוא נשמע.
יפעת קריב: אנחנו צריכים לזכור שיש גם תושבים בדרום הארץ שצריך להתייחס אליהם וכל עוד לא ברור מה קורה איתם בזמן שהם נמצאים במתקן הפתוח ב"חולות", זאת סוגיה שאנחנו פשוט זורקים אותם מאזור אחד במדינת ישראל לאזור אחר במדינת ישראל.
יפעת קריב: יש לנו אזרחים שאכפת לנו מהם בכל המדינה.
יפעת קריב: אני רוצה לומר שהבעיה שלנו היא לא בעיה עם החוק, כמו עם חקיקת הבזק ועם התהליך המהיר שאנחנו עושים פה.
יפעת קריב: עוד פעם טלאי על טלאי.
יפעת קריב: הלוא בית המשפט העליון ביטל כבר תיקוני חקיקה קודמים שנקבעו.
יפעת קריב: אנחנו עושים פה בעצם דבר שרק ילך ויבוטל ולא יעמוד בסופו של דבר בבית המשפט העליון.
יפעת קריב: אני חושבת שאנחנו עושים פה טעות והטעות הזאת מסוכנת בסופו של יום למדינת ישראל.
יפעת קריב: אנחנו צריכים למצוא פתרון לתושבי תל-אביב ולתושבי דרום תל-אביב.
יפעת קריב: אנחנו צריכים למצוא פתרון בכלל לתושבי מדינת ישראל, אבל גם לבני אדם, פעם אחת פליטים, פעם אחת מבקשי עבודה ופעם אחת מסתננים.
יפעת קריב: אני רוצה לסיים ולומר.
יפעת קריב: אנחנו נגיש הסתייגויות לחוק בצורה מסודרת.
יפעת קריב: הייתי ושמעתי מה שתומר אמר.
יפעת קריב: משפט אחרון, אני רוצה להחמיא לך.
יפעת קריב: אמן וכל הממשלה היתה כמוך נאמנה לנושאים ומעבירים נושאים כמו תקציב המדינה והיינו באמת משנים דברים בסדר היום.
מירי רגב: כמו מע"מ אפס, את אומרת.
מירי רגב: עמנואל בבקשה, ואחריו חברת הכנסת תמר זנדברג.
מירי רגב: עמנואל הוא גם תושב שכונה בדרום תל-אביב.
<עמנואל דודאי: אני תושב שכונת התקווה.
<עמנואל דודאי: אני מרשה לעצמי מרשה לעצמי להיות כתב השטח של הוועדה הזאת, כי כל ימיי כעיתונאי הייתי כתב שטח.
<עמנואל דודאי: היתה לך טעות פרוידיאנית ובטעות הפרוידיאנית את ציינת והזכרת את דרום לבנון.
<עמנואל דודאי: את מכירה את דרום לבנון.
<עמנואל דודאי: גם אני מכיר את דרום לבנון ואני גם מכיר את ביירות, הייתי שם שנתיים.
<עמנואל דודאי: יש דבר מאפיין לדרום לבנון ולביירות, אין שם ציפורים.
<עמנואל דודאי: למה אין ציפורים בלבנון?
<עמנואל דודאי: או שהן בורחות בגלל הרעש של התותחים או שאוכלים אותן.
<עמנואל דודאי: אז אני אעשה פראפרזה אמיתית – אין ילדים בשכונת התקווה.
<עמנואל דודאי: אין ילדים ישראלים בשכונת התקווה.
<עמנואל דודאי: יש מאות ואלפי ילדים של פליטים, מהגרים, לא אכפת לי.
<עמנואל דודאי: יש לי שני נכדים, אני אוהב אותם אהבת נפש.
<עמנואל דודאי: הם הפסיקו לבוא אלי בשבתות כי יש מקום ששמו גן התקווה: גן יפה, מטופח, נתרם על-ידי יהדות ניו-יורק.
<עמנואל דודאי: יש גם גבעת עופרה חזה.
<עמנואל דודאי: בשבת היו על המדשאות 2 משחקי כדורגל של פליטים זרים.
<עמנואל דודאי: לא נתנו לילדים שבאו מיד אליהו ומנווה צה"ל לשחק והם גירשו אותם.
<עמנואל דודאי: היו שתי חתונות אריתראיות עם תזמורת בשבת.
<עמנואל דודאי: יש שם אוכלוסייה שומרת מצוות ולא רוצה את זה.
<עמנואל דודאי: אני פליט בשכונה שלי.
<עמנואל דודאי: אני גר שם 8 שנים.
<עמנואל דודאי: חבל שהנציגה האוסטרית שמדברת אנגלית הלכה.
<עמנואל דודאי: אה, היא פה?
<עמנואל דודאי: יופי.
<עמנואל דודאי: את מקשיבה לי?
<וולפורגה אנגלברכט: אני מקשיבה.
<עמנואל דודאי: אני מוכן לתרגם את דבריי לאנגלית בגלל שאת לא מכירה את תל-אביב ואת לא מכירה את ישראל.
<עמנואל דודאי: הסיפור הוא שאנחנו פוחדים.
<עמנואל דודאי: אני בוגר צה"ל.
<עמנואל דודאי: אני פוחד ללכת בלילות ברחובות של שכונות התקווה.
<עמנואל דודאי: לא רק כי הם מתכוונים להרביץ לי אלא כי הם נטפלים: יש לך סיגריה?
<עמנואל דודאי: יש לך מצית?
<עמנואל דודאי: יש לך 10 שקלים?
<עמנואל דודאי: יש לך שני שקלים?
<עמנואל דודאי: גונבים פלאפונים, לוקחים מזקנה פלאפון.
<עמנואל דודאי: אין, אי-אפשר לחיות שם.
<עמנואל דודאי: זה לא שייך לשאלה האם הם כן פליטים או לא פליטים, אנחנו לא יכולים לחיות שם.
<עמנואל דודאי: אני מזמין את הגברת רוזין.
<עמנואל דודאי: בואי תהיי אורחת שלי פעם בשכונת התקווה.
<עמנואל דודאי: אל תדאגי, בהכירי את המבנה של שכונת התקווה, לצערי אף אחד לא יזהה אותך.
<עמנואל דודאי: אם מירי רגב תבוא, ידעו מי היא.
<עמנואל דודאי: בואי.
<עמנואל דודאי: ניסע יחד באוטובוס, קו 14, 204.
<עמנואל דודאי: תיראי מה קורה שם, תיראי שאין מקום.
<עמנואל דודאי: הם לא מבינים מה זה לתת לזקן לשבת.
<עמנואל דודאי: אני זקן, מה לעשות?
<עמנואל דודאי: אני בן 76.
<עמנואל דודאי: לא רואים עלי כי אני לוקח את הכדורים שלי בזמן.
<עמנואל דודאי: אי-אפשר לחיות שם.
<עמנואל דודאי: אי-אפשר לחיות.
<עמנואל דודאי: זה לא מספיק שבא מישהו ואומר: אני שנתיים פה.
<עמנואל דודאי: יכול להיות שהוא דיבר עם שלמה מסלאווי, אבל שלמה מסלאווי בן אדם מנומס, אני לא.
<עמנואל דודאי: אני רוצה את הפינה שלי, את השקט שלי, את הבית שלי.
<עמנואל דודאי: אני רוצה את הנכדים שלי מתחת לבית ושלא יפחדו.
מירי רגב: נגעת לליבי.
מירי רגב: אתה מדבר אמת.
מירי רגב: אתה ושפי דיברתם אמת ואתם מייצגים את התחושות הקשות של התושבים.
מירי רגב: אני מודה לכם על זה שאתם מגיעים.
מירי רגב: עוזבים את הבית ואת העבודה ומגיעים עד ירושלים כי אכפת לכם, כי חשוב לכם.
<עמנואל דודאי: בגללך הפסדתי היום הדרכה במוזיאון הילדים בחולון.
מירי רגב: אנחנו עוברים לחברת הכנסת תמר זנדברג ולאחר מכן רותי יעקובי.
תמר זנדברג: אני רוצה לומר משהו אחד על החוק ומשהו אחד לאדון.
<עמנואל דודאי: לעמנואל, אני לא אדון.
<שפי פז: הוא לא אדון כי הוא בהתקווה.
תמר זנדברג: אני דיברתי אליו, קראתי לו אדוני.
תמר זנדברג: תראו, חברות וחברים.
תמר זנדברג: החוק הזה בא בפעם השלישית.
תמר זנדברג: אני חושבת שזה די סמלי שכל תזזית הבחירות שנכנסנו אליה הלילה, ממש דקות ושעות ספורות אחרי שקיימנו את הדיון הזה אתמול במליאה בפעם השלישית, הוא לא מקרי והוא סמלי.
תמר זנדברג: כי יש כאן מעשה מאוד מאוד כבד משקל, והוא שהכנסת מבקשת בפעם השלישית לחוקק חוק שבאופן מאוד נדיר באופן חסר תקדים, נפסל כבר פעמיים.
תמר זנדברג: בדיונים הבאים בטח נצטט את האמירות של בית המשפט לגבי חתימה שלוש פעמים ביום ועל משך החודשים וכדומה.
תמר זנדברג: זה הפרטים של החוקים הקודמים, אבל המהות שאתם מבקשים להביא אותה בפעם השלישית, צריך לקרוא לה בשמה: המהות היא כליאת חפים מפשע ללא משפט.
תמר זנדברג: עכשיו אנחנו צריכים לשאול את עצמנו האם זה דבר שנעשה בדמוקרטיה או זה דבר שלא נעשה בדמוקרטיה.
תמר זנדברג: הכנסת יכולה בשם עיקרון הריבונות של שלטון הרוב, שגם הוא עכשיו מתפורר, אבל להביא את זה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם?
תמר זנדברג: אתם יודעים מה?
תמר זנדברג: יש לי איזו תחושה ואני לא אדם קונספירטיבי בדרך-כלל - - -
גלעד ארדן: תסבירי לי איך הסתננות בלתי חוקית זה חף מפשע?
תמר זנדברג: כי יש חוק לזה.
תמר זנדברג: גם אתם בכל שלושת החוקים התפתלתם איך לא לקרוא לזה כלא.
תמר זנדברג: אם זה היה פשע, אז הייתם מעמידים למשפט ושמים בכלא כמו כל פושע, לפי ספר החוקים שעבר על כל חוק בחוקי מדינת ישראל.
תמר זנדברג: אבל זה חוק מיוחד.
תמר זנדברג: זה חוק שמבטל את מערכת המשפט, עוקף אותה.
תמר זנדברג: הוא אומר שלום לכלא, רק שלכלא אנחנו נקרא מתקן פתוח ונעשה ישראבלוף, כמו שאמר בית המשפט ולא נקרא לזה כלא.
תמר זנדברג: זה דבר שברור וידוע.
תמר זנדברג: אני לא אדם קונספירטיבי בדרך-כלל אבל יש לי איזו מחשבה שאתם מנסים לקצץ את הענפים הדקים של החוק הזה ולקצץ פה כמה חודשים ופה את החתימה ודברים האלה – כמו שעושים את הצורות האלה מהפיקוסים, להכניס אותם לתוך צורות, ולהכניס באופן מלאכותי את החוק הזה, אבל בסתר לבכם אתם רוצים שבית משפט יפסול אותו בפעם השלישית.
תמר זנדברג: כי תתחילו את הקמפיין שלכם שכבר התחיל ותמשיכו כנגד בית המשפט.
תמר זנדברג: הלכתם נגד הארגונים, הצלחתם, גייסתם.
תמר זנדברג: חוקקתם חוקי מימון, חוקקתם חוקי חופש הביטוי ועכשיו התחנה הבאה ברכבת הזאת זה בית המשפט, שהוא כבר סניף מר"צ והוא שומר זכויות אדם, שזה כבר הפך להיות, חס וחלילה, דבר שמאלני וזאת התחנה הבאה.
תמר זנדברג: לעניין המציאות שקיימת בדרום תל-אביב וגם במקומות אחרים.
מירי רגב: עברת את הזמן אבל אני נותנת לך זמן.
הפנים גלעד  ארדן: מכיוון שלא אמרת דברי טעם אז צריך לתת - - -
מירי רגב: תמיד לחברות ועדה יש פרוטקציה, מיכל.
הפנים גלעד  ארדן: אנחנו בעד זכויות אדם אבל גם ליהודים מגיע זכויות אדם.
הפנים גלעד  ארדן: מידי פעם שמר"צ תעסוק בזכויות האדם של היהודים.
מיכל רוזין: זאת נחשבת הסתה מה שאתה אומר, ממש.
מיכל רוזין: הרעלה והסתה.
תמר זנדברג: זה שמר"צ הפכה להיות האובססיה שלכם – אתה יודע, זכויות אדם קודם כל מתחילות מהמיעוט.
תמר זנדברג: להיות הרוב הדורסני והכוחני ולדבר על הגנה על זכויות האדם של הקוזק הנגזל, זה חותר תחת הרעיון הבסיסי של זכויות אדם.
תמר זנדברג: זה שמר"צ הפכה להיות האובססיה שלכם, זה שזה היה מודחק, השד ששב ורודף אתכם: הקטנים, החלשים, שלא בממשלה, שלא בשלטון.
תמר זנדברג: זה מראה משהו על הפחדים הפנימיים הפסיכולוגיים שלכם.
מירי רגב: את לא רואה שאנחנו רואים מפחד?
מירי רגב: עומדים פה כולנו ורועדים מפחד ממר"צ.
תמר זנדברג: אני לא יודעת למה זאת האובססיה שלכם כל הזמן.
תמר זנדברג: אם אין לכם ולא אכפת לכם, תנו לי לומר את דבריי ותמשיכו בשלכם.
מירי רגב: תמי, נא סיימי את דברייך, בבקשה.
תמר זנדברג: לגבי דרום תל-אביב.
תמר זנדברג: בדרום תל-אביב מדובר על הזנחה של שנים.
תמר זנדברג: אנחנו כולנו יודעים ואני לא מחדשת לכם שום דבר.
תמר זנדברג: אין שום ספק שמבקשי המקלט, הפליטים, מהגרי העבודה, המסתננים, כל האוכלוסייה הזרה שהגיעה לאזור התלבשה עליה והוסיפה דיכוי כפול.
תמר זנדברג: הוסיפה חטא על פשע לאוכלוסייה מוחלשת, למקום שהוא מוחלש.
תמר זנדברג: זה לא סתם, זה לא מקרי.
תמר זנדברג: זה קרה כי הדברים האלה מכוונים וזורמים לשם.
<קריאה: אבל למה את מדברת אלינו בפטרונות?
<שפי פז: ביקשנו שתפסיקו עם הפטרונות הזאת כבר.
<שפי פז: אנחנו יודעים, אנחנו חשים.
מירי רגב: תמי, תמשיכי.
מירי רגב: הרי היית חברת מועצה בתל-אביב, עשית הרבה למען דרום תל-אביב.
מירי רגב: עשיתם דברים נהדרים לדרום תל-אביב, אין דברים כאלה.
מירי רגב: לכן התקדמת ובאת לכנסת.
תמר זנדברג: מירי, יש לי איזה חדשות בשבילך.
תמר זנדברג: בגין, ראש הממשלה, שנדמה לי שהוא היה מטעם המפלגה שלכם, אם אני זוכרת משיעורי המורשת והמולדת, התחיל את פרויקט שיקום השכונות.
תמר זנדברג: תזכירי לי מי קיצץ אותו, בבקשה?
מירי רגב: את רוצה לדעת מה אנחנו עושים בשיקום שכונות עכשיו?
מירי רגב: אני לא אספר לך, הרבה מאוד דברים.
דב חנין: התשובה נורא קצרה, כלום.
דב חנין: אין פרויקט שכונות, אין שיקום שכונות בדרום תל-אביב.
מירי רגב: לא נסיט את הדיון, לא יעזור לכם כלום.
<שפי פז: אנחנו לא רוצים שיקום שכונות עכשיו.
<שפי פז: אגב, יש היום שיקום שכונות.
<שפי פז: את יודעת מה יש?
<שפי פז: כל הזמן חופרים את הכבישים בגלל הביובים שמתפוצצים כל הזמן.
<שפי פז: זה שיקום השכונות שיש היום.
תמר זנדברג: את יודעת שהחוק הזה לא יוציא את המסתננים מהשכונה, אמרת את זה.
תמר זנדברג: שיקום השכונות זה אתם קיצצתם, גברתי היושבת ראש.
תמר זנדברג: את תחנות המשטרה השכונתיות, אם מדברים על ביטחון אישי והעברתם למטה אחד ארצי שלא נותן מענה לביטחון אישי בשכונות, אתם עשיתם.
תמר זנדברג: את הדיור הציבורי אתם הפסקתם לבנות.
מירי רגב: תמי, הבנתי את דברייך.
תמר זנדברג: אני מבינה שהתקציב הזה כבר לא יבוא, אבל אם הייתם רוצים באמת להביא את הדברים האלה בתקציב, לא בתקציב החברתי של לפיד אלא בתקציב האמיתי של מדינת ישראל, הייתם דואגים שזה יקרה ולא הייתם רצים באמוק לחוקק את החוק הזה.
תמר זנדברג: זה לא יהיה.
מירי רגב: רותי יעקובי, בבקשה ולאחר מכן אמנון בן-עמי, מנהל רשות האוכלוסין.
מירי רגב: אתה גם רשום.
דב חנין: גברתי, אמת לסירוגין.
מירי רגב: אמרתי לסירוגין אבל הוא ממשלה.
דב חנין: אז למה הוא לפני?
מירי רגב: כי ככה.
מירי רגב: אני רוצה שהוא ייתן מענה לגבי כמה תשובות.
דב חנין: אני רוצה שהוא ייתן מענה לי, יש לי שאלה אליו.
דב חנין: אם לסירוגין, אז לסירוגין.
מירי רגב: לסירוגין.
דב חנין: עד שזה מגיע לדב חנין?
מירי רגב: דב, אתה לא יכול להתלונן שבוועדה הזאת אתה לא מדבר.
דב חנין: אני בהחלט מתלונן.
<רותי יעקובי: אני רוצה לבקש תוספת קטנה לחוק.
<רותי יעקובי: אנחנו בדרום תל-אביב מאוד מוטרדים מה יקרה אחרי 20 חודשים או כמה שיוחלט.
<רותי יעקובי: מה יקרה כשהבוגרים של חולות יחליטו להישאר בארץ ויחזרו לשכונות שלנו?
<רותי יעקובי: לכן אנחנו מבקשים להוסיף הסתייגות בתוך החוק, שאותם אנשים ייאסר עליהם לגור ולעבוד בתל-אביב או באילת או בכל המקומות האלה שמוכים.
יפעת קריב: דימונה, נתיבות, שדרות, ירוחם, זה בסדר?
יפעת קריב: לא, אני רק רוצה לבדוק אם אלה בסדר.
<שפי פז: לא כפר שמריהו, קיסריה, הרצליה פיתוח.
מירי רגב: והוד השרון.
<שפי פז: המועצה המקומית תקצה מקום, שתקבלו אותם יפה.
<רותי יעקובי: אני טוענת שהדבר הזה איננו מסובך מבחינת האכיפה מכיוון שהמעסיקים הגדולים של המסתננים הן העיריות, הקבלנים והמלונות והם ייאלצו לציית לחוק.
<רותי יעקובי: גם המעסיקים הפרטיים יחשבו פעמיים האם להעסיק את אותו מסתנן שאסור לו.
<רותי יעקובי: גם משכירי הדירות יהססו להשכיר את הדירות בדרום תל-אביב אם זה יהיה כתוב בתוך החוק.
<רותי יעקובי: זאת התוספת הקטנה שאני מבקשת להוסיף.
מירי רגב: אמנון ואחריו דב חנין.
דב חנין: אפשר שהוא ידבר אחרי כי יש לי שאלה מאוד חשובה אליו.
מירי רגב: 3 דקות לדב חנין ולאחר מכן אמנון.
דב חנין: גבירותיי ורבותיי, זה נושא מאוד רציני וצריך לעשות בו דיון רציני.
דב חנין: אני רוצה לצטט פה משפט של מישהו שדיבר על משבר מאוד קשה בדרום תל-אביב שהפך להיות אזור אסון.
דב חנין: את הדברים האלה אמר חבר הכנסת דב חנין בכנסת בשנת 2008.
דב חנין: אני חייב להגיד לכם, הרבה לפני שפגשתי את שפי בפעם הראשונה.
דב חנין: אני באמת לומד ממנה בכל יום דברים נוספים ואני מודה לה על כך.
דב חנין: אני דיברתי על המשבר הזה בסיבוב הראשון של חוק ההסתננות.
דב חנין: חברות וחברים, יעיד היועץ המשפטי של הוועדה, זה לא סיבוב שלישי, זה סיבוב רביעי.
דב חנין: בסיבוב הראשון הממשלה הביאה הצעת חוק שעל פיה אפשר היה לכלוא את המסתננים עד 20 שנה ואפשר היה לכלוא גם ישראלים שעוזרים להם עד 20 שנה.
דב חנין: זאת היתה הצעת החוק הראשונה.
דב חנין: לצערי הגדול, אני הייתי חבר הכנסת היחיד שהצביע נגדה פעמיים בכנסת.
דב חנין: פעם אחת ב-2008 וב-2009 כשהיא הובאה לדין רציפות.
דב חנין: לשמחתי הרבה, הממשלה אז התעשתה, ממשלה שלך, אדוני השר, התעשתה וויתרה על החוק הזה.
דב חנין: אבל במקום ללכת בכיוון אחר ולהתחיל לייצר פתרונות, ממשיכים לעשות סיבוב אחרי סיבוב.
דב חנין: זה הסיבוב הרביעי כבר, עם שני חוקים שנפסלו על-ידי בג"צ בדרך.
דב חנין: אני אומר לכם בכאב גדול.
דב חנין: אני לא מדבר בשמכם, אני אומר לכם כחבר כנסת, שהסיבובים האלה הם על הראש שלכם.
דב חנין: אני אגיד מאוד בקיצור.
מירי רגב: רצית לשאול את אמנון כי פעם הבאה אני לא אאמין לך.
דב חנין: לא, אני אשאל את אמנון, אני מבטיח.
דב חנין: צריך פתרונות.
דב חנין: הפתרונות שצריך הם מאוד פשוטים.
דב חנין: קודם כל, חייבים לשפר את דרום תל-אביב ממחר בבוקר.
דב חנין: זה אומר תשתיות, תקציבים, חינוך, קהילה, בריאות, ניקיון, רווחה, תאורה, סילוק מפגעים, טיפול במוקדי פשיעה בזנות.
דב חנין: תבואו לדרום תל-אביב.
דב חנין: אני מוכן שתסתובבו איתי או תסתובבו עם שפי או תסתובבו עם מי שאתם רוצים ותראו אזור בלתי אפשרי ובזה צריך לטפל מחר בבוקר.
דב חנין: דבר שני שצריך לעשות.
דב חנין: צריך לפנות.
דב חנין: צריך לפנות את הריכוז הבלתי אפשרי.
דב חנין: אמרה פה גם נציגת האו"ם: תביאו 30,000 איש לפרבר של וינה, גם שם יהיה אסון.
דב חנין: זה מה שמדינת ישראל עשתה.
דב חנין: היא הביאה אותם באוטובוסים, פתחה את הדלת, אמרה תרדו ובזה נגמר הטיפול.
דב חנין: קטסטרופה, קטסטרופה.
דב חנין: אז צריך לפנות.
דב חנין: אני אגיד לכם ותקשיבו היטב.
דב חנין: גם אם הם יאשרו את מה שהם רוצים ויהיה מתקן "חולות" וישבו שם 2,000 איש, 20 שנה ולא 20 חודשים, עדיין יש לכם 40,000 איש ברחובות.
דב חנין: זה לא פתרון לכלום.
מירי רגב: עכשיו השאלה לאמנון.
דב חנין: אני מסיים ואומר: אפשר לפנות ולתת פתרונות תעסוקה במקומות אחרים ואתם צודקים.
דב חנין: אי-אפשר לזרוק אותם לרחובות.