GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי רגב: תיכף יבהיר אותה רותם, מנכ"ל המשרד.
מירי רגב: הוא דיבר עליה אתמול בדיון שערכנו על אבטחת מוסדות החינוך.
מירי רגב: האמירה של השר לא הובנה נכון.
מירי רגב: מדובר על כך שמתכוונים להרחיב את השימוש בנשק.
תמר זנדברג: מתכוונים להקל על האפשרות להוציא רישיון נשק.
תמר זנדברג: נדמה לי שזאת האמירה המדויקת.
תמר זנדברג: תתקנו אותי עוד מעט אם אני טועה.
תמר זנדברג: אני רוצה לקשר בין שני הסעיפים האלה.
תמר זנדברג: אני מניחה שכוונת היושבת ראש בקביעת הדיון הייתה לקשר בין שני הסעיפים האלה.
תמר זנדברג: ההנחיה של השר היא ברורה.
תמר זנדברג: אנחנו נמצאים בימים שאנשים פוחדים.
תמר זנדברג: כשאנשים פוחדים יש מחשבה, אולי טבעית, ראשונית, לחשוב שאם אנשים שמוכשרים לכך, שעוברים אבחונים במגזר האזרחי יוכלו לשאת יותר נשק, זה יגן עלינו.
תמר זנדברג: זאת איזו שהיא נטייה, אולי ברגע הראשון, טבעית וברורה.
תמר זנדברג: אנחנו רגילים שהנשק הזה מגן עלינו.
תמר זנדברג: ניסיון העבר הוכיח שהנשק הזה הוא נשק שהורג.
תמר זנדברג: הוא נשק שהורג נשים וילדים במרחב הביתי.
תמר זנדברג: הנשק הזה משמש לאלימות שהסעיף הראשון של הישיבה הזאת בא למנוע.
תמר זנדברג: הנשק הזה עולה בחיי אדם.
תמר זנדברג: זה דבר מוכח.
תמר זנדברג: האם הנשק הזה יסייע בהגנה במישור הביטחוני, אנחנו עדיין לא יודעים, כי עד היום כל האירועים שנעצרו היו על ידי חיילים או שוטרים שנושאים נשק מתוקף תפקידם.
תמר זנדברג: אנחנו פה בוועדה עבדנו שנים עם השר ועם יושב-ראש הוועדה הזאת ועם יושבי ראש קודמים לצמצם את הנשק במגזר האזרחי, כי הנשק הזה שנלקח הביתה הרג נשים, הנשק הזה שנלקח הביתה הקל על מוות בהתאבדויות של בני נוער, של חיילים שלא היו צריכים לשאת נשק הביתה.
תמר זנדברג: חיי אדם נלקחו עובדתית.
תמר זנדברג: עשרות אנשים שילמו בחייהם בגלל הנשק הזה.
תמר זנדברג: מאמץ של שנים ייבלם בגלל פחד שהוא באמת מובן.
תמר זנדברג: כאשר נושאים על כף המאזניים האם הנשק הזה יותר מגן או יותר הורג, אז הוא יותר הורג.
תמר זנדברג: חיי אדם הם חיי אדם.
תמר זנדברג: כל חיי אדם, גם של האנשים שנרצחים ונהרגים בפיגועים ובאירועי טרור שאנחנו צריכים להפסיק, וגם של נשים שנהרגות במרחב הביתי.
תמר זנדברג: "נשק על שולחן המטבח" של קואליציית ארגונים שמייצגת את העלאת המודעות לנושא הזה הוא נשק שהורג.
תמר זנדברג: אסור לנו להיתפס לבהלה הזאת.
תמר זנדברג: צריך לשקול בשיקול דעת.
תמר זנדברג: הדרכים להתמודד עם מצב ביטחוני הן לא באמצעות הוספת עוד יותר נשק במצב שהוא מתוח ויכול להתדרדר.
תמר זנדברג: כאשר מכניסים למשוואה הזאת נשק, חיי אדם נלקחים.
תמר זנדברג: זאת לא המטרה.
תמר זנדברג: המטרה היא הפוכה.
<דבי גילד-חיו: אני רוצה להמשיך את הדברים של חברת הכנסת זנדברג.
<דבי גילד-חיו: הקואליציה, שאנחנו חלק ממנה, מנסה לצמצם את השימוש בנשק בידי אזרחים במרחב הציבורי.
<דבי גילד-חיו: אנחנו יודעים שבמהלך 20,30 השנים האחרונות, עם התפתחות התופעה הזאת של מאבטחים פרטיים, כמות הנשק במרחב הציבורי שמוחזקת על ידי אזרחים גדלה בצורה מאוד דרמטית.
<דבי גילד-חיו: התוצאה של זה הייתה עשרות אזרחים הרוגים.
<דבי גילד-חיו: היו גם אנשים שהתאבדו באמצעות כלי הנשק האלה.
<דבי גילד-חיו: בפגישות שהיו לנו עם המשטרה נאמר לנו שהנשק משמש לפשעים, לכל מיני דברים נוספים, כך שיש לזה עוד השלכות נוספות מעבר לחיי אדם שזה כמובן הרע מכל.
<דבי גילד-חיו: ב-2008 נקבע שהרבה מהנשק הזה צריך להיות מופקד בתום העבודה.
<דבי גילד-חיו: לקח הרבה מאוד שנים עד שהשר החליט שיישמו את ההוראה הזאת שבחוק.
<דבי גילד-חיו: במהלך השנה האחרונה, בעבודה שעשינו פה בוועדה ויושבת ראש הוועדה מאוד קידמה את זה, התחילו החברות ליישם את ההוראה הזאת.
<דבי גילד-חיו: ראינו ירידה דרמטית בנשק במרחב הציבורי.
<דבי גילד-חיו: מאז שהתחילו להפקיד את הנשק לא היו נרצחים באמצעות שימוש בנשק של מאבטחים.
<דבי גילד-חיו: עכשיו אנחנו נתקלים במצב ביטחוני קשה.
<דבי גילד-חיו: רוצים להשתמש בנשק במרחב הציבורי לצורכי הרתעה כדי להגביר את הביטחון.
מירי רגב: לצורכי הגנה אישית.
<דבי גילד-חיו: ממה ששמעתי פה הבנתי שהכוונה לא לפתוח את זה לגמרי.
<דבי גילד-חיו: יכול להיות שרק ליותר מיומנים מאלה שיכולים לשאת נשק יינתן הנשק, אבל בכל זאת, מי שאמור למלא את התפקידים האלה של הביטחון, בוודאי ובוודאי במרחב הציבורי, זה רק כוחות ביטחון מיומנים, מוכשרים, כפופים לפיקוח, לדין משמעתי ולכל מה שכרוך בכך אם יש איזו שהיא בעיה.
<דבי גילד-חיו: גם אם בן אדם יותר מיומן בנשיאת נשק, אנחנו לא יודעים ב-100% שאותו בן אדם לא ישתמש בו אחר כך.
<דבי גילד-חיו: אנחנו יודעים בהקשר של הסעיף הראשון של הדיון הזה, שאלימות במשפחה יש אצל כל האנשים מכל הסוגים.
<דבי גילד-חיו: ברגע שהנשק מצוי - -
מירי רגב: לא צריך נשק כדי להיות אלים.
תמר זנדברג: זה מה שהורג.
<דבי גילד-חיו: אנחנו קוראים לא ליישם את ההוראות האלו.
<מורן סמון: שני הנושאים שהגיעו לכאן היום הם שני נושאים מאוד מאוד חשובים.
<מורן סמון: אני אתייחס לנושא האלימות.
<מורן סמון: צדקה גברתי שאמרה שצריך למגר אלימות מכל סוג שהוא.
<מורן סמון: אנחנו מבקשים לתת את הדעת ולהתייחס לאלימות המשפטית.
<מורן סמון: אלימות משפטית זאת אלימות שנובעת משימוש בהליכים משפטיים ו/או משטרתיים כדי לייצר יתרון כזה או אחר, בין אם זה בהליך גירושין או בכלל בהליכים אחרים.
<מורן סמון: זה חולש על פני נשים, גברים, ילדים, קשישים.
מירי רגב: אני לא מבינה את המונח "אלימות משפטית".
תמר זנדברג: איך זה קשור לדיון?
מירי רגב: איך זה קשור לאלימות במשפחה?
<מורן סמון: בכל הנושא של אלימות במשפחה אנחנו בדרך כלל נוהגים להתייחס לאלימות של גברים נגד נשים - לכך גם הגענו היום - אבל יש סוגים נוספים של אלימות שצריך לתת עליהם את הדעת.
<מורן סמון: אלימות במשפחה היא לא רק אלימות פיזית ונפשית, היא גם אלימות משפטית.
<מורן סמון: היא באה בדמות של תלונות שווא שמוגשות למשטרה.
מירי רגב: תלונות שווא של מי?
מירי רגב: של שני בני הזוג?
<מורן סמון: כן.
<מורן סמון: אנחנו מראש באות ומגדירות שאנחנו לא פרו נשים או פרו גברים, אנחנו פה למען הצדק וכדי לייצר הליכים הוגנים יותר בגירושין.
<מורן סמון: רוב התלונות שמוגשות באלימות במשפחה הן של נשים נגד גברים.
<מורן סמון: חלק לא קטן מהתלונות האלו מתבררות - -
תמר זנדברג: חשבתם שזה בגלל שרוב מקרי האלימות הם מצד גברים כלפי נשים?
<מורן סמון: לא.
<מורן סמון: מחקרים מראים שאלימות - -
תמר זנדברג: רוב התלונות הן מצד הקורבנות כלפי התוקפים.
<מורן סמון: זאת הדמגוגיה שאנחנו מנסים להימנע ממנה.
<מורן סמון: אלימות היא לא עניין של גברים או נשים.
תמר זנדברג: לא אמרתי אלימות.
תמר זנדברג: אמרתי שרוב התלונות במערכת המשפט - אני אפילו אומר שהיינו רוצים כחברה לחשוב שכל התלונות – הן מצד זה שנפגע.
<מורן סמון: הייתי מאוד שמחה לחיות באוטופיה הזאת.
תמר זנדברג: מי שנתבע זה מי שעשה עוול.
תמר זנדברג: אני מניחה שתלונות שווא יש בכל העבירות ובכל הפשעים.
תמר זנדברג: מי אתם רוצים שיגיש תלונה?
<מורן סמון: גם אני הייתי מאוד שמחה לחיות בעולם אוטופי כזה שבו רק הקורבנות מגישים את התלונות, אבל אנחנו חיים בעולם שבו זה משמש כאמצעי להשיג מטרות מסוימות.
<מורן סמון: זה יותר אמצעי כוח בחלק מהמקרים, לאו דווקא נותן את המענה לקורבנות, מה שמביא למצב שבסופו של דבר המשטרה, הפרקליטות ומחלקות הרווחה לא באמת יכולות למגר את האלימות כי הן נשאבות לתוך מערכת מגננתית.
<מורן סמון: once תצליחו להפריד בין תלונות השווא שאכן קיימות, וזאת תופעה למרות שמנסים למזער אותה, לבין התלונות האמיתיות, ניתן יהיה לתת מענה טוב יותר גם לנשים שסובלות מאלימות.
<מורן סמון: דווקא תלונות השווא גורמות להתנהגות מגננתית.
תמר זנדברג: כמה תלונות שווא יש בכל העבירות במדינת ישראל – רצח, אונס?
<מורן סמון: בישיבה שהתקיימה עם חברת הכנסת עליזה לביא בוועדה לקידום מעמד האישה ב-22.9, ניתן מידע מטעם ארגוני הנשים ביחס לתלונות השווא.
<מורן סמון: מלבד זה שהמידע הזה היה שקרי, ומלבד זה שהפרוטוקול נעלם - -
תמר זנדברג: את עומדת בראש ועדה בלשכת עורכי הדין?
<מורן סמון: עד 2006 המשטרה ביצעה מחקרים וסטטיסטיקות כדי להעריך.
<מורן סמון: מ-2006 הם הפסיקו לעשות את זה.
<מורן סמון: לא ניתן באמצעים שקיימים היום לסנן בין תלונות שווא לתלונות אמיתיות.
<מורן סמון: אני לא יכולה לצפות משוטר שהגיעה אליו אישה או אפילו התקשרה ואמרה שהוא איים שהוא יגמור עליה, שהוא ידע לסנן בין אמת לבין שווא.
<מורן סמון: אנחנו מגיעים למצב מגננתי שבו המשטרה מרחיקה באופן גורף גברים מהבית.
<מורן סמון: אז מתחיל כדור של שלג, כאשר רק אחרי שנתיים בערך בודקים אם זה היה נכון או לא נכון.
<מורן סמון: לרוב זה נסגר מהעדר ראיות מספיקות, לאו דווקא מהעדר אשמה פלילית.
<מורן סמון: כל המערכת היום פועלת בצורה מעגלית.
<מורן סמון: מישהו צריך לשבור אותה.
<מורן סמון: אנחנו כאן כדי שתעזרו לנו.
מירי רגב: איך את חושבת שצריך לשבור את מעגל תלונות השווא?
<מורן סמון: יש כמה שלבים.
<מורן סמון: יש את השלב הראשוני שבו מוגשת התלונה, יש את ההרחקה ואחרי זה את הבירור של התלונה.
מירי רגב: בדרך כלל ההרחקה פוגעת בילדים.
מירי רגב: מעבר לבני הבית, היא פוגעת בילדים.
<מורן סמון: נכון, כי ילד מורחק באופן אוטומטי מאחד מההורים שלו.
תמר זנדברג: אם יש אלימות, זה לא פוגע.
מירי רגב: אני לא מדברת על אלימות.
מירי רגב: אני מדברת על תלונת שווא.
מירי רגב: אלימות זאת אלימות.
<דבי גילד-חיו: זה עניין של 3% סך הכל.
<דבי גילד-חיו: מדוע צריך לקיים על זה דיון?
תמר זנדברג: באיזה היקף מדובר?
מירי רגב: מה את מציעה לעשות עם תלונות שווא?
<מורן סמון: אני מציעה לבחון אפשרות של לצוות ליחידת האלמ"ב במשטרה, וזה רעיון שעלה ממש לפני הדיון כי אנחנו עדיין מגבשים רעיונות ואנחנו מאוד נשמח פה לעזרה, עובד סוציאלי או פסיכולוג שיוכל, גם אם זה יהיה 24 שעות אחרי, להעריך את המצב ולנסות להבין עד כמה הסיכון הוא גדול לעניין ההרחקה.
<מורן סמון: אם אין סיכון שהוא מאוד מאוד גדול, יבררו את התלונה בלי הרחקה או עם הרחקה מאוד מוגבלת.
<מורן סמון: משם יתחיל תהליך של בירור התלונה.
<מורן סמון: צריך לתקן או לבטל את הנחיה 2.5.
<מורן סמון: אם בסופו של יום יש מתלוננת שחזרה מעדותה או תלונה שהתבררה להיות תלונת שווא, כן יוגש כתב אישום.
<מורן סמון: היום, גברתי, זה כמעט אפסי.
<מורן סמון: מעטים מאוד המקרים שבהם מגישים כתבי אישום.
מירי רגב: אני מציעה שתכינו כלשכת עורכי הדין - -
תמר זנדברג: אתן אומרות שאתן לא יודעות באיזה היקף תופעה מדובר.
תמר זנדברג: את באת פה להציג עמדה על תופעה נוראית לפי דעתך.
תמר זנדברג: את אפילו לא יכולה לספק נתון לגבי היקף התופעה.
<מורן סמון: אני לא יכולה - -
תמר זנדברג: אולי זו תופעה בטלה בשישים.
<מורן סמון: איך אתה יכולה לבוא ולומר שהתופעה בטלה בשישים - -?
תמר זנדברג: אמרתי שאולי זו תופעה בטלה בשישים כיוון שאת לא מסוגלת לספק לנו נתון.
תמר זנדברג: איך נדע אם התופעה בטלה בשישים או לא בטלה בשישים?
מירי רגב: לגבי תלונות השווא, אני מציעה שלשכת עורכי הדין, שעובדת איתנו בהרבה מאוד נושאים שקשורים לשב"ס, לאסירים, למבקר רשמי וכדומה, תכין נייר מטה רציני מול המשטרה.
מירי רגב: גם אם מדובר באחד, זו משפחה.
מירי רגב: אם יש תלונות שווא, צריך לטפל בהן כמו שצריך לטפל באלימות במשפחה.
מירי רגב: אני מבקשת להכין מסמך רציני על העניין של תלונות שווא של לשכת עורכי הדין מול המשטרה.
מירי רגב: אנחנו נקבל נתונים אמיתיים.
מירי רגב: רק אז נקבל החלטה אם צריך לקדם את זה מול המשטרה או לא.
מירי רגב: אני שומעת את העניין לא פעם ראשונה מכן.
מירי רגב: קיבלתי הרבה מאוד מכתבים.
מירי רגב: נמצאים פה עוד גורמים שבוודאי יציגו את זה.
מירי רגב: אני מבינה שנעשה עוול לגברים, לנשים ולילדים.
מירי רגב: התפקיד שלנו לטפל באלימות כאשר היא קיימת, לראות איך מטפלים במצב שיש תלונות שווא.
<חיה תמר הר-פז: אני רוצה לחדד את מה שאמרת בתחילת הדיון על כך שלא צריך נשק כדי להיות אלימים.
<חיה תמר הר-פז: אני חושבת שהמשפט הזה מקבל משנה תוקף באלימות במשפחה.
<חיה תמר הר-פז: אני מודה שאין לי נתונים, אבל לפי המקרים שנחשפנו אליהם בעיתון, רוב מקרי הרצח במשפחה לא בוצעו על ידי נשק חם.
<חיה תמר הר-פז: אולגה בוריסוב, אורגינה קרוצ'קוב ומרינה דוידוביץ רצחו את הילדים שלהן על ידי הטבעה.
<חיה תמר הר-פז: יש את האימא הבדואית שרצחה את הילדים שלה על ידי סכין.
<חיה תמר הר-פז: גם האב מהוד השרון השליך את הילדים שלו.
<חיה תמר הר-פז: רוב מקרי האלימות במשפחה לא מתרחשים על ידי שימוש בנשק.
<חיה תמר הר-פז: אבל כל מקרי הטרור שהתרחשו בבתים פרטיים, כל המקרים שבהם מחבל פרץ לתוך בית ורצח את הילדים ואת המשפחה, בוצעו על ידי נשק.
<חיה תמר הר-פז: אם לאחד מההורים היה נשק באותו רגע, הוא היה יכול למנוע את זה.
<חיה תמר הר-פז: אני לא שותפה לתחושה של חברת הכנסת זנדברג, שצמצום כלי הנשק יביא לירידה באלימות במשפחה.
<חיה תמר הר-פז: אני כן חושבת שהוא יביא לעלייה בחוסר היכולת של אזרחים להתגונן מול פעולות טרור.
נחמן שי: כמובן שלא צריך להשמיע את המשפטים הברורים מאליהם לגבי ההסתייגות הגורפת לכל אלימות מכל סוג שהוא, כולל אלימות כנגד נשים.
נחמן שי: אלה דברים שהם מובנים מאליהם.
נחמן שי: אני ממש לא רוצה לחזור עליהם.
נחמן שי: אני קורא את הדוח הטוב של המ.מ.מ בעניין הזה.
נחמן שי: אני סקרן לדעת מה ההנחיות של המשטרה בנושאים המסוימים האלה.
מירי רגב: איזה נושאים?
מירי רגב: אתה קורא את הדוח האחרון של המ.מ.מ, נכון?
נחמן שי: מה שהופץ לרגל היום הזה.
נחמן שי: באיזו מידה זה בעדיפות עליונה אצלכם?
נחמן שי: יש לכם סוגים שונים של אלימות.
נחמן שי: אני לא מקנא בכם.
נחמן שי: איך אתם מכוונים?
נחמן שי: מה ההנחיות שאתם מורידים לשטח, לתחנות, לגורמים השונים?
<מני יצחקי: לשאלה הזאת יש לנו תשובות סדורות.
נחמן שי: חשוב שזה ייאמר ציבורית.
נחמן שי: הדבר השני זה המצב הביטחוני שהתדרדר במפתיע.
נחמן שי: אני מבין את ההתלבטות בסוגיה של מתן נשק לאזרחים, דבר שגרם לירי בנסיבות לא ביטחוניות אלא בנסיבות משפחתיות או אחרות.
נחמן שי: ברור שככל שיש יותר אנשים מזוינים כך יהיו יותר מקרי ירי.
נחמן שי: זה דבר אחד שנגזר מתוך השני.
נחמן שי: איפה הקו עובר?
נחמן שי: זה שיותר אנשים יהיו בעלי נשק בזירה הציבורית זה כי אנחנו צריכים אותם שם.
נחמן שי: עובדה שבאירועים מסוימים אנשים שהיה להם נשק הצילו חיי אדם.
נחמן שי: אמרתי בשבוע שעבר, לא שזה גאוני במיוחד, שככל שיהיו יותר אנשים – אפילו באופן בולט - שיישאו נשק, כך הסבירות שמישהו יחליט לעשות פיגוע קטנה.
נחמן שי: זה לא אחד מול השני.
נחמן שי: אדם שבא לבצע פיגוע ורואה שמישהו מולו עומד עם נשק, זה דבר שמרתיע אותו.
נחמן שי: ההרתעה פה היא הדבר הכי חשוב, כי קשה מאוד לאתר את הפוגעים.
נחמן שי: אני מצדד בלהוציא לזירה הציבורית כמה שיותר אנשים שמחזיקים נשק ויודעים להגיב.
מירי רגב: אתה בתפישה שלך מחזק את האמירה של השר לביטחון פנים, שבעקבות האירועים האחרונים צריך להרחיב את כמות כלי הנשק בקרב האזרחים.
נחמן שי: עכשיו אנחנו נתקלים בצד השני של המטבע.
נחמן שי: זה קרה יותר מהר ממה שחשבתי.
נחמן שי: באים נפגעי אלימות במשפחה ואומרים שככל שיש יותר אנשים מזוינים כך יש יותר אירועי ירי לצורך אלימות ופשע.
נחמן שי: זה הצד השני של המטבע.
נחמן שי: איפה עובר הקו, זה מה שאני רוצה לשמוע.
נחמן שי: איך אתם יכולים להבטיח שלאנשים האלה שאישרתם לשאת נשק, גם אם אלה מאבטחים שלא נושאים את הנשק הביתה - ? -סיכמנו בשעתו שיסגרו את הנשק באיזו כספת וכן הלאה.
מירי רגב: אמרנו שהנשק יאוחסן במקום העבודה.
נחמן שי: אנחנו זוכרים את האירוע שקרה בירושלים.
נחמן שי: אני מצדד ביותר נשק בחוץ.
נחמן שי: אלה דברים שאפשר לשלוט בהם.
<דבי גילד-חיו: בשנה לפני ההפקדה נרצחו 8 נשים על ידי שימוש בנשק.
<דבי גילד-חיו: מאז שהתחילו להפקיד לא היה רצח של נשים.
נחמן שי: זאת נקודה מאוד חשובה ומלאת משמעות, רק השאלה מה התשובה לטרור.
מירי רגב: בעיקר כשזה לא טרור מתוכנן.
נחמן שי: זאת הנקודה הכי מרכזית בעיני.
נחמן שי: אילו בבית הכנסת בשבוע שעבר היה אדם נושא נשק בכניסה או אחד מהמתפללים היה נושא נשק, יכול להיות שהוא היה מנטרל את הרוצחים לפני כן.
<דבי גילד-חיו: שיהיו סיורים של המשטרה בשכונה.
נחמן שי: הכל נכון.
נחמן שי: צריך גם וגם.
מירי רגב: שיהיו בשכונה, שיהיו בגנים, שיהיו בבתי הספר, שיהיו במתנ"סים ובכל מקום, רק מה לעשות, חסרים לנו שוטרים.
מירי רגב: יש בעיה של תקציב.
נחמן שי: כשאני מצדד בעוד נשק זה עדיין לא אומר שאני מצדד בזה שאנשים יירו, חלילה, בבנות זוגם.
נחמן שי: זה לא שאחד מוליך לשני באופן אוטומטי.
נחמן שי: הנתון שלכם מאוד משמעותי.
<דבי גילד-חיו: זה רק בשנה לפני.
<דבי גילד-חיו: יש לי נתונים - -
<גיל רונן: כל הנתונים שלכם שקריים.
נחמן שי: אני רציתי להציג את הצד השני.
נחמן שי: אני רוצה לשמוע מהמשטרה איך היא מצליחה, כי זה התמרון הכי עדין בין להוסיף נושאי נשק לבין זה שלא תהיינה פגיעות בנשים ובסביבה.
מירי רגב: אני התלבטתי בסוגיה של ההקלה.
מירי רגב: על פניו, באופן עקרוני, אני רוצה לצמצם את כמות הנשק בקרב האזרחים, אבל המציאות היום שונה.
מירי רגב: צריך לראות מה תפישת הביטחון האישי של האזרחים, מה הכללים.
מירי רגב: תיכף יסביר את זה כאן המנכ"ל.
<גיל רונן: אני רוצה להתחיל מהנושא השני ולעבור לנושא הראשון.
<גיל רונן: ביקש ממני רז שגיא, שאת מכירה אותו, לייצג את הארגון שלו כי הוא מאיזו שהיא סיבה לא יכול היה להגיע.
<גיל רונן: הניירות לא חולקו מסיבה שזו ועדה ירוקה.
<גיל רונן: לא ידעתי.
<גיל רונן: רז שגיא, אלוף משנה במילואים, הוא יושב-ראש הפורום לחוסן צה"ל.
<גיל רונן: הוא שרטט איזה שהוא פרופיל של הארגון שנקרא "אקדח על שולחן המטבח".
<גיל רונן: לא כל פעם שבא לפה ארגון ואומר שהוא ארגון נשים או שהוא דואג לנשים, זה בהכרח משהו.
<גיל רונן: יש פה 1,2,3,4,5,6 ארגונים של הקרן החדשה.
<גיל רונן: יש עוד את קואליציית נשים לשלום, שהיא יותר מידי שמאל בשביל הקרן החדשה.
<גיל רונן: זה כאלה שתומכים ביום הנכבה, בזכות השיבה.
<גיל רונן: אני מציע לא לקחת מהם שום נתונים.
<גיל רונן: גם אם היא באה לפה ואומרת שהיא מייצגת נשים, שהיו כך וכך רציחות - - כל הנתונים שלהם עד היום היו שקריים.
<דבי גילד-חיו: הנתונים שלנו הם מהמשטרה.
<דבי גילד-חיו: יושבים פה אנשי המשטרה שיאשרו אותם.
<דבי גילד-חיו: הוא כבר מהנהן שזה נכון.
<דבי גילד-חיו: מה איכפת לך?
<דבי גילד-חיו: חצוף, שקרן.
<דבי גילד-חיו: אתה יושב לפני הציבור ומשקר במצח נחושה.
<דבי גילד-חיו: יושבים פה אנשי המשטרה שאומרים שזאת אמת.
<דבי גילד-חיו: תרגיע.
<גיל רונן: היא נותנת למשטרה מידע שקרי.
מירי רגב: אתה חושב שהמשטרה תמימה מאוד?
<גיל רונן: בנושא הזה כן.
<דבי גילד-חיו: אלה נתונים שלהם, לא שלנו.
<גיל רונן: אלה נתונים שלכם.
<דבי גילד-חיו: נראה לך שקמתי בבוקר והמצאתי נתונים לגבי כמה נשים נרצחו?
<דבי גילד-חיו: הנתונים בידי המשטרה.
<דבי גילד-חיו: המשטרה מאשרת את זה.
<דבי גילד-חיו: מאיפה יש לי נתונים?
<גיל רונן: משטרת ישראל משרתת את כל אזרחי ישראל.
<גיל רונן: הנחת היסוד שלה כלפי כל האזרחים צריכה להיות שהם חפים מכל פשע ונקיים מכל רבב, כל עוד לא הוכח אחרת.
<גיל רונן: גברים ונשים אותו דבר.
<גיל רונן: מגילת העצמאות גם קובעת שמדינת ישראל תקיים שוויון חברתי ומדיני לכל אזרחיה בלי הבדל דת , גזע ומין.
<גיל רונן: אז קראו לזה מין, לא קראו לזה מגדר, אבל זה אותו דבר.
<גיל רונן: גם לי יש זכויות, למרות שאני גבר.
<גיל רונן: למרות שעשו לנו השחרה ודמוניזציה מאוד שיטתית לאורך 20 ו-30 שנה, אני אזרח לא פחות מכל אחד אחר פה.
<גיל רונן: תנועת המגדר בהנהגתם של ארגוני הקרן החדשה, לא יעזור כלום, הם אלה שנותנים את הטון לתנועה הזאת כיום.
<גיל רונן: היא כיום תנועה חתרנית שמשתמשת בכוח שלה באקדמיה, בעיתונות ובכנסת בכדי לכפות על המשטרה קו שהוא לוחמני, אנטי גברי, שרואה בגבר אדם בזוי מעצם הווייתו שכתם האלימות דבק בו מעצם היותו גבר.
<גיל רונן: זה מה שהצליחו לעשות לנו.
<גיל רונן: הטענה השקרית כאילו הדבר מסייע איכשהו למנוע מקרי רצח נשים - - זה לא משנה את המספרים.
<גיל רונן: הם אותו דבר בדיוק.
<גיל רונן: מאז שחוקק החוק למניעת אלימות במשפחה אימצה המשטרה מדיניות עיוורת ואכזרית של הרחקת אבות נורמטיביים ואוהבים מחיי ילדיהם ומבתיהם, תוך גרימת נזק נפשי והתפתחותי בלתי ישוער וחסר תקנה לילדים, תוך השפלתם של האבות, ניתוקם מילדיהם האהובים וגרימת נזק לשמם הטוב וליכולתם להתפרנס בכבוד ולשמור על רכושם, רק על סמך תלונות של נשים, גם כאשר ידוע לכל הגורמים המעורבים שהתלונה היא שקר מוחלט וכי היא הוגשה על ידי שקרנית סדרתית ו/או מי שיש לה אינטרס ברור להפליל את הגבר ממניעים זרים.
<גיל רונן: אתם יודעים בדיוק מה זה סכסוכי גירושין.
<גיל רונן: בספר החשוב "אלימות אילמת", שיצא לאור בהוצאת אריאל, מפורטת השיטה שבה מגדריסטיות בתוך האקדמיה מתאימות תוצאות מחקרים לתורת השנאה שלהן.
<גיל רונן: מובאים בספר גם נתוני האמת של המחקרים.
<גיל רונן: אלה מראים שההבדל הממשי היחידי בין גברים ונשים בתחום האלימות במשפחה איננו במידת האלימות או בשיעור האלימות, אלא אך ורק באפקטיביות של האלימות.
<גיל רונן: זה מה שמסביר את הפער בין גברים לנשים בתת הקטגוריה הקטנה יחסית של מקרי רצח בני זוג.
<גיל רונן: ההבדל הזה בין גברים לנשים לא מצדיק את הפיכת המין הגברי כולו לאויב המדינה.
<גיל רונן: מדינת ישראל הכירה בפני האו"ם בכך שכ-150 גברים מתאבדים מידי שנה בעטיים של העינויים שהם עוברים במסגרת הליכי גירושין.
<גיל רונן: אנחנו דורשים שהישיבה הזאת לא תהיה סוף פסוק, שיתחיל עתה תהליך עבודה ישיר מול המשרד לביטחון פנים להתאמת מדיניות המשטרה בטיפול במקרי חשד לאלימות במשפחה לנתוני המחקר האמתיים ולעקרונות היסוד של חירות, צדק ושוויון עליהם מושתתת המדינה.
מירי רגב: אני שומעת שאתה מדבר מדם ליבך, אבל מה לעשות, יש יותר נשים פגועות מאלימות מאשר גברים.
מירי רגב: מה לעשות, זאת האמת.
מירי רגב: אי אפשר להתכחש לזה.
מירי רגב: אני שומעת את הדברים שלך.
מירי רגב: נפגשתי איתכם לפני.
מירי רגב: אמרתי לכם שקשה מאוד במהלך של אלימות במשפחה לייצג גברים, משום שנשים הן תמיד חלשות יותר, ילדים הם חלשים יותר.
מירי רגב: גברים הם לכאורה לא פגיעים.
מירי רגב: מצד שני, אני שומעת את מה שאתה אומר.
מירי רגב: אני רוצה להתייחס לזה.
מירי רגב: אני חושבת שכל אלימות מכל סוג שהוא היא לא תקינה.
מירי רגב: אני חושבת שהפרדה של אבא או אימא מהילדים היא נזק בל יתואר לילדים, היא הפיכת הילדים לפוטנציאל עתידי לפעילות של אלימות.
מירי רגב: אם המשטרה עובדת על פי מחקרים, צריך לפטר את כולם, מהמפכ"ל עד אחרון המפקדים שם.
מירי רגב: אני לא מאמינה שהמשטרה עובדת על פי מחקרים.
מירי רגב: היא עובדת על פי תלונות ועל פי חשש סביר שתקרה פגיעה בחיי אדם.
מירי רגב: יכול להיות שבעקבות האירועים הקשים שהיו כנגד נשים במשפחה וכנגד ילדים, היד קלה על ההדק בהיבט של הרחקה מידית של אבא או אימא מהמשפחה.
מירי רגב: את הסוגיה הזאת צריך לבדוק.
מירי רגב: על הסוגיה הזאת תצטרך המשטרה לענות לי תשובה.
מירי רגב: אני לא מתכוונת לסיים את זה בדיון אחד.
מירי רגב: הדברים האלה לא באים רק ממך, הם באים גם מאנשים שיושבים בבתי כלא, אסירים כאלה ואחרים שמנהלים מהלך.
מירי רגב: הם גם באים מאנשים שאין להם את הקול החזק לבוא ולהביא את עצמם לידי ביטוי, בין אם זה ילדים, בין אם זה גברים ובין אם זה נשים.
מירי רגב: אומרים תמיד שאישה חוזרת ל"מקום הרצח".
מירי רגב: כי אישה לא רוצה לעזוב את הבית.
מירי רגב: היא דואגת לילדים שלה, היא רוצה להיות ליד הילדים שלה.
מירי רגב: היא מוכנה לחטוף עוד מכות לכאורה כדי להיות בקן הזה.
מירי רגב: הילדים לא מתלוננים על ההורים, כי הם רוצים את אבא ואימא לידם.
מירי רגב: הם מוכנים להיות עם אבא ואימא שהם לכאורה רעים, לא עם אבא ואימא בכלא.
מירי רגב: המציאות הזאת מוכרת לי, היא לא זרה לי.
מירי רגב: היא קשה לכולם.
מירי רגב: צריך לראות איך המשטרה עובדת בחוכמה, איך היא בסופו של דבר רוצה למנוע את הפשע הבא בלי לגרום עוול לילדים במשפחה.
מירי רגב: את זה אנחנו נשמע.
מירי רגב: אני שומעת את זה לא פעם ולא פעמיים.
מירי רגב: לא העברתי עוד שום התייחסות למשטרה כי חיכיתי לדיון הזה.
מירי רגב: אני אשמע מה אומר כאן מני יצחקי, רק אחר כך נמשיך עם זה הלאה.
<ליאור נדיבי: צהריים טובים ליושבת-ראש, לחברי הוועדה ולאורחים המכובדים.
<ליאור נדיבי: הדברים של נשות ארגון "האקדח על שולחן המטבח" לא מעוגנים במציאות ובנתונים ששמתי בפניכם.
<ליאור נדיבי: אם תסתכלו בטבלה המרכזת, כלי הנשק החוקיים הפרטיים שימשו לרצח נשים ב-8 מתוך 320 מקרים שאנחנו מונים משנת 2000 עד אתמול.
<ליאור נדיבי: כלי ירייה ארגוניים כאלה ששייכים לגופים מוסדיים – צבא , משטרה, שב"ס וחברות שמירה, היו מעורבים ב-26 רציחות מתוך 320.
<ליאור נדיבי: כשמסכמים את שני הנתונים מגיעים למעט מעל 10% מתוך כלל הרציחות.
<ליאור נדיבי: אמצעי מספר אחד זה דקירות מחפץ חד, בעיקר סכינים.
<ליאור נדיבי: אישה שחיה בבית שיש בו סכין, שזה 100% מהבתים, הסיכון שם יותר גדול.
<ליאור נדיבי: הנתונים של שנת 2000-2013 כולל נלקחו מתוך אתר שנקרא "לא לאלימות נגד נשים".
<ליאור נדיבי: זה אתר שהוקם על ידי נשים ומנוהל על ידן.
<ליאור נדיבי: מי שבודק לאורך השנים, החל משנות ה-80 שאז היה השיא של כלי נשק פרטיים – כ-300 אלף, רואה שאין מתאם בין מספר רציחות נשים לבין מספר כלי נשק.
<ליאור נדיבי: למרות שיש ירידה לאורך השנים, רציחות נשים זה כמו גל סינוס שעולה ויורד.
<ליאור נדיבי: השנה, לדוגמה, אם הקצב הנוכחי יימשך, יהיו בין 28 ל-30 נשים שיירצחו - שיא של כל הזמנים - כאשר מספר כלי הנשק החוקיים הוא במינימום.
<ליאור נדיבי: בקשר להקלות החדשות של השר.
<ליאור נדיבי: למי רוצים לתת נשק?
<ליאור נדיבי: לקציני צה"ל שמגינים עלינו כרגע בגבול.
<ליאור נדיבי: אנחנו סומכים עליהם שיגנו עלינו מפני צבא האויב ודאע"ש, אבל לא סומכים עליהם שיגנו עלינו במרחב האזרחי.
<ליאור נדיבי: רוצים לתת למאבטחים ממלכתיים.
<ליאור נדיבי: אנחנו עושים את ההפרדה בין אנשי המערכים הממלכתיים לבין השומרים של חברות השמירה הפרטיות.
<ליאור נדיבי: אלה שמגינים על חיינו בשדות תעופה, במשרדי ממשלתיים או במפעלים ביטחוניים, שם הם מספיק טובים להגן עלינו ובמרחב הפרטי לא?
<ליאור נדיבי: אני רוצה לציין פה עובדה שדי מנסים להעלים ולטשטש מתחת לשטיח.
<ליאור נדיבי: נשק פרטי סייע לסיום אירועי פח"ע בשיעור של 70%, זאת על פי מחקר שערך פרופסור שפירא מבר אילן.
<ליאור נדיבי: אזרחים חמושים עזרו לבלום מחבלים עוד לפני שהם ביצעו את זממם וזבמן קצר אחר כך ב-70% מהמקרים.
<ליאור נדיבי: רק להזכיר לכם, בטבח האחרון שהיה בבית כנסת - -
תמר זנדברג: מה ה-100% שממנו ה-70% נגזר?
<ליאור נדיבי: 70% מכל המקרים שבהם מחבלים נבלמו לפני שהספיקו לבצע את זממם, או זמן קצר אחרי שהם התחילו.
<ליאור נדיבי: לא מדובר במחבל מתאבד, מן הסתם, כי הוא מתפוצץ.
תמר זנדברג: מהאירועים האחרונים בחודשים האחרונים זאת ממש לא התמונה שעולה.
תמר זנדברג: יש רשימה של המקרים?
<ליאור נדיבי: כי אין כלי נשק בידי אזרחים.
<ליאור נדיבי: מי שבלם את פיגועי הטרקטורים הקודמים, לא האחרון, היו אזרחים חמושים.
<ליאור נדיבי: במקרה אחד זה היה אזרח שהשאיל נשק משוטר שקפא.
<ליאור נדיבי: הוא ירה ושיתק את המחבל.
תמר זנדברג: נאמר כאן על ידי המשטרה שהם לא מכירים כזה דבר.
<מני יצחקי: אף אחד לא קפא.
<ליאור נדיבי: לא במקרה של הטרקטור האחרון.
<ליאור נדיבי: אני מדבר על השניים הקודמים.
מירי רגב: אתה תומך באמירת השר להקל או להרחיב בתקופה הזאת את השימוש בנשק אזרחי.
<ליאור נדיבי: אנחנו חושבים שלאנשים האלה שהוא בחר, שהם באמת סופר מאומנים וסופר מיומנים, נכון לתת נשק, כי הם יגבירו את הביטחון במרחב הציבורי.
<סאיד תלי: אני מרכז מטעם משרד הרווחה, על בסיס החלטת ממשלה משנת 2002, ועדה שדנה במקרי רצח.
<סאיד תלי: אחרי כל רצח הוועדה מתכנסת.
<סאיד תלי: משתתפים כל נציגי המשרדים לצורכי למידה, הסקת מסקנות ושיפור.
<סאיד תלי: רוב הנידונים זה נידונות.
<סאיד תלי: כמובן שאחת לכמה זמן יש גם נרצחים גברים.
<סאיד תלי: אנחנו דנו ב-120 נרצחות נשים.
<סאיד תלי: כשאנחנו מעמיקים ובודקים על מה מדובר, אנחנו רואים שיש קשר מוכח ומובהק בין גירושין, תהליכי פרידה לאלימות במשפחה.
<סאיד תלי: מתוך 120 המקרים שדנו בהם, יש מעל 30% מקרים שהיו שם תהליכי פרידה וגירושין.
<סאיד תלי: יש מעורבות של בתי משפט, יש תלונות, צווי הגנה.
<סאיד תלי: בלא מעט מהמקרים האלה הוצאת צווי הגנה ומעורבות משטרה מגינה.
<סאיד תלי: אנחנו מדברים על אלפים.
<סאיד תלי: לגבי תלונות שווא.
<סאיד תלי: צריך להתייחס ברצינות אם יש נתונים.
<סאיד תלי: ככל הידוע לי, אין נתונים כאלה.
<סאיד תלי: זה שווה בדיקה.