GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עפר בן אליעזר: בשנת 2004, אם אני לא טועה, בעקבות הפסקה של הסוכנות במימון מאבטחים החליטו במשטרה החלטה מבצעית שמורידים את המאבטחים מאשכולות הגנים.
<עפר בן אליעזר: אין יותר אבטחה באשכולות גנים, למי שלא יודע.
<עפר בן אליעזר: מה שהיה לפני 2004, אם אני לא טועה, אל תתפסו אותי, נשאר.
<עפר בן אליעזר: מעל 2004 הפכו את זה ללחצני מצוקה וקודנים.
<עפר בן אליעזר: בדבר הזה אני אומר, ראשית, המשרד לביטחון הפנים צריך לקחת על עצמו את האחריות לעניין.
<עפר בן אליעזר: אני חושב שהגברת נוכחות משטרתית כזו או אחרת, בין אם זה בסיירת משותפת במימון המשרד לביטחון פנים תגרום לשני דברים: קודם כל, להגברת הרגשת הביטחון של התושבים שהיא איננה היום בכל מדינת ישראל.
<עפר בן אליעזר: שנית, צריך להגביר את המאבטחים.
<עפר בן אליעזר: חסרים מאבטחים בחברות אבטחה וזה אני גם יודע.
<עפר בן אליעזר: אפשר לעודד את זה על-ידי הגדרת האבטחה כמקצוע מועדף.
מירי רגב: דיברתי על זה גם עם יאיר לפיד, גם עם שר הרווחה.
מירי רגב: לצערי, הם החליטו שצריך לטפל בניצולי שואה.
מירי רגב: זה בסדר גמור, זה לא מספיק.
<אבי נעים: זו הנקודה הכי חשובה – שזה יוגדר כעבודה מועדפת ושלוחמים יהיו במוסדות חינוך.
<עפר בן אליעזר: החלטה כזו תביא מאבטחים איכותיים שאולי תמנע גם את כל הדברים שדיברת עליהם קודם.
<עפר בן אליעזר: הדבר השלישי, כן לקיחת אחריות בעבודה מסודרת של משטרת ישראל עם משרד החינוך כי זה אחריות שלכם, לאבטחה מסודרת של מוסדות החינוך גם הלא פורמליים.
<עפר בן אליעזר: לא דיברנו על זה אף פעם כי אף פעם לא טיפלו לא במתנ"סים ולא בתנועות הנוער ולא במעונות התמ"ת.
<עפר בן אליעזר: כל זה צריך להיות במעגל אחד מסודר שפועל, לא רוצה להגיד 24 שעות ביממה, אבל לפחות משבע וחצי בבוקר עד שמונה בערב כדי להגביר גם את תחושת הביטחון וגם את האבטחה.
מירי רגב: לא רוצה רק מוסדות חינוך, צריך גם מוסדות רווחה, מוסדות ציבוריים.
מירי רגב: עפר, שמעתי את המאבטחים, עבודה מועדפת, לקחת אחריות של המשטרה.
מירי רגב: מה הדבר הראשון שאמרת?
<עפר בן אליעזר: והסיורים ההיקפים – להכניס אותם בעבודה משותפת.
<עפר בן אליעזר: אני חוזר למה שמוטי ששון אמר.
מירי רגב: לחזור לסיירת אבטחה.
<עפר בן אליעזר: כן, תודה רבה.
<קריאה: גברתי היושבת-ראש, להחזיר את הג"א לרחובות יותר טוב?
מירי רגב: שלומי מאורנית, בבקשה.
<שלומי לנגר: תודה.
<שלומי לנגר: אני רוצה לנסות לדבר בשלושה כובעים: הכובע הראשון שלי כיושב-ראש ועדת הנוער בשלטון המקומי, הכובע השני שלי כראש מועצה, והכובע השלישי כמי שעסק תקופה לא מבוטלת בנושאי ביטחון.
<שלומי לנגר: אתחיל דווקא מהסוף.
<שלומי לנגר: בביטחון יש מה שנקרא הערכת מצב.
<שלומי לנגר: אני עוד לא שמעתי אף אחד מהאנשים החכמים שיושבים פה או שלא נמצאים פה שיגדירו את האיום.
<שלומי לנגר: מערכי ביטחון עובדים על-פי הגדרת האיום.
<שלומי לנגר: כרגע מה שקורה, וגם הדיון המבורך הזה נולד בעקבות לחץ של הורים, לחץ של השטח מתוך פניקה, מתוך חוסר ידיעה וחוסר אמירה ברורה.
<שלומי לנגר: יבוא מי שמוסמך, לצורך הנושא הזה המשרד לביטחון הפנים, ויגיד: יש איום, יש דפ"א שאומרת שייתכן ויעשו פיגוע במוסד חינוכי.
<שלומי לנגר: פעם אחת תיעשה עבודת מטה והלו"טר והמשרד לביטחון פנים יבואו ויגדירו שאין איום אז הדיון הזה מתייתר.
<שלומי לנגר: היה ויגדירו יש איום, צריך לתת מענה לאיום.
<שלומי לנגר: ככה מערך הביטחון והביטחון יודעים לעבוד.
<שלומי לנגר: נזרק פה נושא של המתנ"סים והנושא של מעונות היום ואני רוצה לומר שכאשר מדובר בילדים, וילדים זה ילדים וילדים - - -
מירי רגב: זה לא משנה אם הוא בגן, במעון או במתנ"ס.
<שלומי לנגר: נהפוך הוא, אני חושב שכאשר מדובר בפעילות חוץ בית ספרית, כאשר אין מנהל אחראי, כאשר הפעילות לא מגודרת סביב גדר היקפית 360 מעלות, כאשר הדעת נותנת שהעסק יהיה הרבה יותר משוחרר, דווקא שם כאשר אין מאה ומאתיים ילדים, מתכנסים חמש מאות, שש מאות ומעבר לכך ילדים בשעות הצהריים-ערב, לצורך העניין אם מדברים על דפ"אות או על איומים או על פוטנציאל, שם הפוטנציאל לא פחות גדול.
<שלומי לנגר: כאשר באים ואומרים ביטחון המשוואה מיד הולכת לנושא של כסף, ואני מדבר עכשיו כראש רשות.
<שלומי לנגר: יש לנו קושי שלא ניתן לעבור אותו - לקחת כל יישוב בפני עצמו.
<שלומי לנגר: וברור על דעת כל גורמי המקצוע שאנשים שמכירים היטב את היישוב, את המרכיבים, את הפערים, את הבטן הרכה, זה אנשי הביטחון של היישוב.
<שלומי לנגר: ניסינו להוביל לא פעם ולא פעמיים מהלך של לקחת את כוח האדם שנמצא ואיתו לעשות טוב יותר, אותו לנייד.
<שלומי לנגר: במקום לשים שני מאבטחים סטטיים, לקחת מאבטח ולהצמיד לו רכב ועם המאבטח הזה לעשות את הסיירת שכולם מדברים עליה, אין לנו יכולת.
<שלומי לנגר: כאשר אנחנו מנסים בכל זאת לעשות את זה מאיימים עלינו שאנחנו לוקחים את האחריות על עצמנו.
<שלומי לנגר: לא רוצים לקחת את האחריות, יש אנשי מקצוע.
מירי רגב: מי מאיים עליכם?
מירי רגב: המשטרה.
<שלומי לנגר: כל הגורמים הרלוונטיים.
<שלומי לנגר: משרד החינוך בא ואומר שהמשטרה היא הריבון והמשטרה קובעת את תוכנית האבטחה.
<שלומי לנגר: כשאני בא למשטרה ולמשרד החינוך ואומר להם: יש לי פה ופה מאבטח, אבל הבטן הרכה שלי היא פה אז תנו לי להסיט אותו, לשים אותו במקום בבית הספר הזה בגן הילדים הזה כי אני יודע יותר טוב, לא נותנים כי עובדים בסכמות, בשבלונות.
<שלומי לנגר: הדבר האחרון, המצב במדינת ישראל בתקופה הנוכחית לא מי יודע מה מבחינת ביטחון.
<שלומי לנגר: יש נתק מוחלט בין סך גורמי הביטחון.
<שלומי לנגר: אבי דיבר על הנושא של הקיצוץ.
<שלומי לנגר: יד אחת באה ואומרת שצריך לשדרג והיד השנייה, אגב שהיא שותפה מלאה לכל נושא של מרכיבי ביטחון, בטח ביישובים קהילתיים כמו שלנו, מקצצת.
<שלומי לנגר: עכשיו קיבלנו הודעה שמקצצים לנו תקנים, מקצצים לנו כלי רכב, כל מה שקשור לצבא, כל מה שקשור לפיקוד העורף.
<שלומי לנגר: אין שיח משותף עם גורמי הביטחון.
<שלומי לנגר: מישהו צריך לתכלל את כל הדברים האלה.
<שלומי לנגר: זה מכפילי כוח.
<שלומי לנגר: הבעיה היא שכל מכפיל כוח כזה עובד בפני עצמו וכולנו מפסידים.
מירי רגב: עמרם מצנע למרות שנרשמתם לפניו הוא יושב-ראש ועדה והוא צריך לנהל ועדה ואני נותנת לו עדיפות, בבקשה.
עמרם מצנע: אני אתחיל בזה שפאניקה היא סוכן רע מאוד.
עמרם מצנע: נכון, אנחנו נמצאים במצב חדש-ישן של אין ביטחון.
עמרם מצנע: גם המצב החדש-ישן הזה הוא בכך שאתה לא יכול להגדיר מראש מה הם האיומים כי כאשר כל נוהג במכונית, כפי שזה היה בירושלים, הופך להיות מתאבד עם כלי נשק שזה המכונית, או כניסה לבית כנסת, דבר שלא היה עד היום כמעט, היה לנו מקרה אחד או שניים, אז קשה מאוד להגדיר מה כן ומה לא.
עמרם מצנע: שנית, אני מוכרח לומר גם בעקבות דברייך, מירי, שאני יצאתי באופן די ברור ודי נוקב נגד האמירה של ראש עיריית אשקלון על הדרת ערבים.
עמרם מצנע: שאלתי אותו באחת ההזדמנויות: מה היית עושה אם המאושפזים בבית חולים ברזילי היו אומרים שהם מבקשים שלעת הזו לא יטופלו על-ידי רופאים ערבים?
עמרם מצנע: ראשית, אני חושב שזה עבירה על החוק.
עמרם מצנע: שנית, זה לא ערכי ולא מוסרי.
עמרם מצנע: שלישית, זה לא מוסיף לביטחון.
עמרם מצנע: מה שהוא עשה לפני יומיים כאשר הוא אמר שלושת הגנים המסוימים שבהם עובדים, נעביר אותם בשלב זה למתנ"ס, זה פתרון שראש עיר צריך לתת, או לא לקיים את העבודה בגן בזמן שהילדים נמצאים בגן.
עמרם מצנע: אבל לא הפתרון של להדיר חלק מאזרחי מדינת ישראל – זה סגור סוגריים.
עמרם מצנע: אי-אפשר למגן את עצמנו לדעת.
עמרם מצנע: הלוא בסוף נשמור על גן הילדים או על בית הספר והילדים שהולכים לבית הספר או מגיעים לגן הילדים חשופים יותר מאשר כל דבר אחר.
עמרם מצנע: לכן, בסופו של דבר, המעטפה העיקרית של הביטחון זה המעטפה המרחבית על-ידי משטרת ישראל וצה"ל.
עמרם מצנע: אני חושב שצריך להתייצב, וזה תפקידה של מנהיגות בהסברה כלפי הורים מודאגים, ובאמת מודאגים בגלל כל הסיבות שבעולם.
עמרם מצנע: אני חושב שהדאגה של כל אב ואם ושל כל אחד ששולח את הילד שלו לא רק לבית הספר או לגן אלא כל פעילות אחרת היא דאגה לגיטימית, ברורה, טבעית ונכונה.
עמרם מצנע: יש מרכיבי ביטחון כפי שיש בכל מקום.
עמרם מצנע: ראשית, לדעתי, צריך לעשות בדיקה מחדש במקומות שאין גדר כמו שצריך, שאין לחצני מצוקה.
עמרם מצנע: היום בכל הגנים אמורים להיות גם לחצני מצוקה שבהם בלחיצה אפשר להזעיק את הכוחות.
עמרם מצנע: אני מסכים עם מוטי ששון שהמשטרה צריכה להחזיר את הניידות ואת הניידות שעוברות לפחות פעם-פעמיים בבוקר בין אותם מוסדות שלא מאובטחים באופן צמוד.
עמרם מצנע: שלישית, כמובן שיש עלייה במתיחות ובביטחון.
עמרם מצנע: צריך להכניס יותר שומרים, יותר אבטחה, ולנסות להתמודד עם הבעיות האלה.
עמרם מצנע: הלוא בוועדות אצלנו כל יום עולים דיונים על כמה מיליארדים צריך לכל נושא.
עמרם מצנע: פעם אחת זה למאבטחים, פעם שנייה זה להקטין את מספר הילדים בכיתת הלימוד, פעם שלישית זה סייעת שנייה בגן ילדים, ואני מביא רק מהוועדה שאני נמצא בה.
עמרם מצנע: אני חושב שצריך לתת תשובה ממוקדת בירושלים כי נדמה לי שירושלים נמצאת היום במוקד חוסר הביטחון ונוכחנו בזה בימים האחרונים.
עמרם מצנע: צריך לתת פה בהחלט פתרונות מיוחדים.
עמרם מצנע: אני חושב שגם המשטרה וגם משרד הפנים צריכים לתת פתרונות נקודתיים זמניים עד אשר יעבור זעם בתקווה שהוא באמת יעבור מה שיותר מהר.
עמרם מצנע: זה נכון, המשטרה אחראית על ביטחון פנים.
עמרם מצנע: אבל כל ראש עיר הוא הכתובת לכל התושבים על כל הדברים.
עמרם מצנע: הלוא אתם יודעים שפורמלית שראשי הערים גם לא אחראים על החינוך, אז מה?
עמרם מצנע: אז על ראשי הערים לא לקחו על עצמם את נושא החינוך?
עמרם מצנע: לא משקיעים שם כספים?
עמרם מצנע: לכן, בצדק ראש העיר רואה את עצמו כניצב בחזית, כאחראי גם אם פורמלית הוא יכול תמיד לומר: אני לא אחראי, אבל בסוף מוצאים את נקודת האיזון המתאימה.
עמרם מצנע: מי שחושב שבעקבות הדיונים והאירועים שאנחנו חווים אותם פתאום ייפלו מאות מיליונים מהשמיים כדי לממן את כל מה שהיינו רוצים לראות בחצר בית-ספר, בני ילדים, ובכלל ביישובים, הוא טועה.
עמרם מצנע: הלוא זה לא יקרה.
עמרם מצנע: לכן, צריך לטפל, לדעתי, בכל אחד ממרכיבי הביטחון וגם הפיזיים באופן נקודתי ולהתייצב.
עמרם מצנע: כן, מנהיגות מקומית צריכה להתייצב ולהגיד: כן, אנחנו לוקחים על עצמנו את האחריות באופן כזה או אחר.
מירי רגב: אלי דלאל נמצא כאן?
מירי רגב: יחיאל תוהמי, לאחר מכן יפעת קריב.
<יחיאל תוהמי: צהריים טובים.
<יחיאל תוהמי: רציתי לדבר על היישוב שלי אריאל, ורציתי לדבר על פערים בשעות האבטחה כי כאשר יש יום לימודים ארוך, למעשה אין אבטחה בכלל, אין סיור.
<יחיאל תוהמי: לא מדבר על קיצוץ התקנים כמו שאמרו שלומי ואבי.
<יחיאל תוהמי: ליישוב שלנו נכנסים 2,000 פלסטינאים ביום.
<יחיאל תוהמי: מה אנחנו אמורים לעשות?
<יחיאל תוהמי: לא להכניס אותם לעיר שלנו?
<יחיאל תוהמי: מה לעשות איתם בדיוק?
<יחיאל תוהמי: איך לאבטח את התושבים שלנו?
<יחיאל תוהמי: אנשים בלחץ, יש טלפונים למוקד.
<יחיאל תוהמי: עובדי גינון מתקשרים אלינו ל-106 שאין שמירה עליהם.
<יחיאל תוהמי: מה אנחנו אמורים לעשות עם קיצוץ כזה?
<יחיאל תוהמי: ראש העיר שלי לא נמצא בארץ ולכן באתי במקומו.
<יחיאל תוהמי: אני ממלא מקומו.
<יחיאל תוהמי: ראש העיר לא הכריז: אני לא מכניס פלסטינאים, הוא לא אמר את זה.
<יחיאל תוהמי: אבל מה אנחנו עושים?
<יחיאל תוהמי: אני אומר לך שהתושבים בלחץ, יש טלפונים בצורה בלתי רגילה.
<יחיאל תוהמי: לאשכולות של הגנים מגיע הסיור בסוף היום כדי שההורים יוציאו את הילדים, זה פשוט לא להאמין.
<יחיאל תוהמי: יכול איזה פלסטינאי לזנק מעל השער ולעשות חס וחלילה פיגוע, זה לא בעיה.
<יחיאל תוהמי: לא צריך לחצנים כדי לפגוע באנשים.
<יחיאל תוהמי: מה אנחנו אמורים לעשות בשעה שכל בוקר נכנסים 2,000 פלסטינאים?
<יחיאל תוהמי: אני מקווה שהוועדה הזו היא לא ועדת קישוט, סליחה שאני אומר, ושזה ועדה רצינית.
<יחיאל תוהמי: כדאי שיעבירו פה את המסר שיש פה סיכון שחס וחלילה יהיה פיגוע בגני ילדים, לא ברחוב או בבית כנסת שגם זה כואב.
<יחיאל תוהמי: מה נגיד אחר כך?
<יחיאל תוהמי: שמה עשינו?
<יחיאל תוהמי: שבאנו ודיברנו פה?
<יחיאל תוהמי: חבר הכנסת מצנע אמר: נו, באמת - אי אפשר לתת.
<יחיאל תוהמי: אז אי אפשר לתת לכלום.
<יחיאל תוהמי: בשביל מה?
<יחיאל תוהמי: בואו לא נעשה דיונים.
<יחיאל תוהמי: אם הדיון הזה הוא אופרטיבי, מקצועי וענייני אז בבקשה.
<יחיאל תוהמי: אם הוא רק בשביל לבוא ולדבר יפה אז כולם פה מדברים יפה, כולם פה מקצועיים.
<יחיאל תוהמי: לכולם יש פה ניסיון חזק מאוד, ראיתי את אבי ואת שלומי.
<יחיאל תוהמי: אני אומר את זה באמת.
<יחיאל תוהמי: שוב, אני מבקש ממך.
<יחיאל תוהמי: אני יודע שאת עושה עבודת קודש ושאכפת לך ושאת עושה את התפקיד שלך כמו שצריך.
<יחיאל תוהמי: הנושא הוא לא מה אנחנו אומרים כרגע, אלא מה אנחנו עושים מהיום והלאה.
<יחיאל תוהמי: אנחנו לא הכרזנו באריאל שלא מכניסים פלסטינאים.
<יחיאל תוהמי: ההיפך, אנחנו רוצים שייכנסו, שיתפרנסו.
<יחיאל תוהמי: במקום שיעסקו בטרור שייכנסו לעבוד אצלנו - זה בסדר.
<יחיאל תוהמי: אבל אם מקצצים לנו בסיור, בתקנים, באנשי אבטחה אז מה בדיוק אנחנו צריכים לעשות?
<יחיאל תוהמי: אנחנו צריכים להסתובב?
<יחיאל תוהמי: תודה רבה לכם.
מירי רגב: יחיאל, הבנתי את העניין.
יפעת קריב: ראשית, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה להודות לך מאוד על הדיון הזה.
יפעת קריב: אני רוצה לדבר גם כחברת כנסת וכמחוקקת, אבל גם כאימא.
יפעת קריב: קודם כל, הבהרה אחת.
יפעת קריב: ביולי 1995, מאז, כמו שאמר מוטי ששון, החלטת הממשלה שהועברה באותה תקופה קבעה כי רק בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכונים ייעודיים זכאים לקבל מימון מטעם המדינה לשומר חמוש אחד בכל בית ספר.
יפעת קריב: שאר מוסדות החינוך, בתי ספר במגזר הערבי, גני ילדים, מעונות יום, אינם זכאים לשום מימון ממשלתי של אבטחה.
יפעת קריב: אני מדברת על יולי 1995.
יפעת קריב: מאז לא נעשתה שום הסדרה בנושא הזה, ואנחנו יודעים מה המדינה עברה מאז.
יפעת קריב: מעבר לזה, בכל השנים לא היתה שום התייחסות בחקיקה לנושא של גני הילדים במוסדות החינוך.
יפעת קריב: כולם טמנו את הראש בחול.
יפעת קריב: היו אין סוף דיונים על זה, זה לא נקבע.
יפעת קריב: מה שקורה מאז זה שמעבירים את הבעיה בין משרדי הממשלה והרשויות המקומיות של מי בעצם האחריות על גני הילדים, על מעונות היום, והחינוך הבלתי פורמלי.
יפעת קריב: אם נצא מפה עם משהו אופרטיבי, גברתי היושבת-ראש, זה להסדיר את הנושא הזה.
יפעת קריב: לא יכול להיות שכולם יזרקו את זה מצד אחד לצד שני.
יפעת קריב: כאימא אני רוצה לספר לכם שגן הילדים של הבן שלי נמצא באשכול.
יפעת קריב: יש שם מאה ילדים ולכן יש לנו שומר.
יפעת קריב: אגב, זמני.
יפעת קריב: אמור להיות מוחלף במצלמה בקרוב.
יפעת קריב: אנחנו נמצאים באזור בנייה כי אני גרה ביישוב שבונים בו די הרבה.
יפעת קריב: השומר מתריע אין ספור פעמים על שב"חים באזור הבניה, אבל כולם מתעלמים.
יפעת קריב: גם ההורים ממהרים לסדר היום שלהם – אזור בנייה, הכול רגוע.
יפעת קריב: ביום הפיגוע בירושלים עשינו בלגאן.
יפעת קריב: הגיע השיטור העירוני יחד עם מחלקת ביטחון פנים ותפסו את המקום שהם ישנים בו שהיה צמוד לגן של מאה ילדים וזה במרכז הארץ.
יפעת קריב: פועלים חייבים כמובן להתפרנס, אני מסכימה עם זה.
יפעת קריב: האמירה שלי מאוד ברורה בנושא הזה.
יפעת קריב: אבל כששב"
יפעת קריב: חים נמצאים במרכז עיר צמוד לגן ילדים - הלוא אם השומר לא היה שם גם לא היינו יודעים על זה.
יפעת קריב: אני חושבת שלא ניתן להחליף את השמירה במצלמות, לא ניתן לוותר עליה.
יפעת קריב: עוד דבר חשוב – ביום שישי האחרון בעודי באה לקחת את הילדים בדיוק בשעה רבע לאחת, השומר נכנס לאוטו והולך.
יפעת קריב: שאלתי אותו: למה אתה הולך ברבע לאחת כשזה בדיוק ההתקהלויות של הורים למאה ילדים, ילדים יוצאים?
יפעת קריב: השומר הולך בדיוק בשנייה שיש את כל ההתקהלות.
יפעת קריב: הוא אומר לי: יפעת, משלמים לי משבע וחצי עד רבע לאחת.
יפעת קריב: קודם כל, בואו לא נהיה חכמי חלם.
יפעת קריב: אם כבר יש שומר, שהשומר ילך כשההורים מסיימים לקחת את הילדים ולא בשנייה שהם מגיעים.
יפעת קריב: בדיוק בהתקהלות השומר הולך.
יפעת קריב: מירי, בדקה אחת אפשר לסדר את זה, אנחנו חכמי חלם.
יפעת קריב: הוא מגיע בשבע וחצי עם הפתיחה ולא חמש דקות קודם כדי לעשות סריקה של המקום והוא הולך בדיוק כשיש התקהלות.
יפעת קריב: זה בכל גני הילדים בארץ.
יפעת קריב: שאלתי אותו: של מי האחריות?
יפעת קריב: האם של הרשות המקומית?
יפעת קריב: של המשטרה?
יפעת קריב: של המשרד לביטחון הפנים?
יפעת קריב: שנכתוב מכתב לשר, לראש הרשות?
יפעת קריב: עם מי לדבר?
יפעת קריב: זאת השאלה שאני משאירה מיום שישי האחרון כאן על השולחן – של מי האחריות ואיך אנחנו דואגים?
יפעת קריב: בטח יש דברים קטנים שניתן לסדר אותם, אבל לא ניתן להחליף את השומר בגן הילדים בתקופה שבה אנחנו נמצאים.
מירי רגב: מי באמת אחראי על השומרים האלה בבתי הספר?
<קריאות: המשטרה, הרשות, המשרד לביטחון פנים.
יפעת קריב: שלוש תשובות לשאלה אחת.
<עפר בן אליעזר: מי שקובע את הנהלים ואת הסטנדרטים זה המשרד לביטחון פנים באמצעות קב"ט משרד החינוך, מגיע בצורה מסודרת.
<עפר בן אליעזר: הוא גם בודק את המאבטחים.
<עפר בן אליעזר: הוא מגדיר בדיוק מי מגיע, איפה הוא מגיע, איפה הוא עומד.
<עפר בן אליעזר: עם משרד החינוך.
<עפר בן אליעזר: יש קב"ט אזורי למשרד החינוך.
<עפר בן אליעזר: הוא עושה את הביקורות, הוא בודק באמת שכל המאבטחים עומדים בתקנים שצריכים להיות.
מירי רגב: עפר, אתה אומר כרגע שמי שקובע כרגע את הנהלים זה המשרד לביטחון פנים והפיקוח זה הקב"ט.
מירי רגב: זאת אומרת, מי שצריך לשנות את זה שהוא יגיע נניח בשעה שבע ועשרה במקום שבע וחצי וילך בשתיים במקום אחת וחצי זה המשרד לביטחון הפנים.
יעקב אשר: אבל הוא לא יכול לשנות כי אין לו תקציב לשינויים האלה.
<עפר בן אליעזר: אתה צודק.
<עפר בן אליעזר: אם יש איום צריך לתת לו מענה, אם אין איום בואו נשים את זה בצד.
<עפר בן אליעזר: המשרד לביטחון הפנים, בדיוק מה שאמרה חברת הכנסת קריב, אם יש איום תן לו מענה.
יעקב אשר: אבל מישהו צריך להביא גם את הכסף.
מירי רגב: פיני שיף, בבקשה.
מירי רגב: לאחר מכן צורי.
מירי רגב: אני רוצה להתחבר לחלק גדול מהדברים שידידי מאורנית אמר.
מירי רגב: אני לא יודע אם אתם זוכרים מה הוא אמר, אבל הוא אמר דברים נכונים וחשובים.
מירי רגב: הפיגוע הזה היה רצחני וטרגי ממדרגה ראשונה והוא עורר הרבה מאוד פעילות של הגופים שאחראים על הביטחון במדינה.
מירי רגב: אני חיכיתי למספר ימים שיעברו אחרי הפיגוע מפני שאמר גם מצנע שפאניקה זה לא תוכנית עבודה.
מירי רגב: אני חושב שמה שנעשה היום אחרי הפיגוע או ביום של הפיגוע היה לא טוב.
מירי רגב: אני מצפה מגופים כמו משטרת ישראל והמשרד לביטחון הפנים הגם שהם נושאים באחריות אדירה, ואני לא מקנא בשר לביטחון הפנים ביום הפיגוע ולאחריו, הוא היה אמור לעשות פעולות כדי להרגיע בראש ובראשונה את הציבור.
מירי רגב: אבל אחרי פיגוע כזה צריכים לחלוף מספר ימים.
מירי רגב: הגופים שאחראים על האבטחה האזרחית במדינת ישראל צריכים להתיישב ולחשוב מה עושים.
מירי רגב: בפאניקה ובהיסטריה לא קובעים מה עושים.
מירי רגב: רצים מהר, 1,200 בתי כנסת ומקוואות וגני ילדים ובתי ספר ובריכות שחייה ו- - -
מירי רגב: הבנו מה לא עושים, אבל מה כן עושים?
מירי רגב: גברתי היושבת-ראש, לאט לא.
מירי רגב: לכן, אני חושב שזה הזמן שגופי הביטחון שאמונים על האבטחה יישבו, יחשבו בשיקול דעת מה צריך לאבטח, מה לא צריך לאבטח, ויראו אם בכלל המשאבים לאבטחה קיימים, האם הנוהלים הקיימים של המשרד לבט"פ לאבטחה מאפשרים לאבטח כל מקום וכל מקום.
מירי רגב: והגרוע ביותר, שלא ייווצרו תוך כדי ההיסטריה מליציות של אבטחה.
מירי רגב: אני פוחד מזה פחד מוות.
מירי רגב: גברתי, את הזכרת שאת בעד לא להרחיב בחטף את ההנחיות שניתנו על-ידי השר לבט"פ בשנה האחרונה שכל אחד יוכל לשאת נשק באופן חופשי.
מירי רגב: אני אישית לא אוהב ריבוי של קנים במרחב הציבורי.
מירי רגב: נשיאת נשק היא נושא אחראי, היא דורשת אימון והאחריות ושיקול דעת.
מירי רגב: לא כל אחד יכול לפתוח באש, לא כל אחד רשאי לפתוח באש.
יפעת קריב: אנחנו גם רואים מה קורה בארצות הברית רק היום בבוקר.
יפעת קריב: כל אחד גם מתרגם נכונה מצבים שנדמה לו שאפשר לפתוח באש.
יפעת קריב: זה מסוכן מאוד מאוד.
יפעת קריב: לכן, אני רוצה לומר את הדברים הבאים: ראשית, צריך לומר בגילוי לב מוחלט שחברות האבטחה שהן הגורם המקצועי נמצאות היכן שקצרה ידה של משטרת ישראל להימצא.
יפעת קריב: אין מה לעשות, הרי אי-אפשר לדרוש מהמשטרה למרות ששוטר הוא שוטר עם כל הסמכויות, עם הנוכחות והנראות, שהיא תמצא בכל מקום.
יפעת קריב: לכן, לאחר האינתיפאדה הראשונה הומצאו חברות האבטחה.
יפעת קריב: הן לא נמצאות בחלל ריק.
יפעת קריב: הן נמצאות תחת רגולציה, חוקים, נהלים, תקנות, פיקוח, בקרה.
יפעת קריב: לכן, צריך לתת לגורם המקצועי האזרחי לבצע את האבטחה באותם מקומות שעליהם יוחלט שאותם צריך לאבטח.
מירי רגב: מי מפריע לך לעשות את זה?
מירי רגב: קודם כל, המשטרה צריכה לקבוע מה מאבטחים ומה לא מאבטחים - דבר ראשון.
מירי רגב: אתה יודע כמה זמן היא עשתה עבודה על זה?
מירי רגב: אני יודע.
מירי רגב: עד אז יהיו אולי כמה פיגועים.
מירי רגב: עד שהיא עשתה עבודה מה צריך לצמצם, עכשיו היא רוצה להרחיב.
מירי רגב: היא עשתה שנה וחצי עבודה מה צריך לצמצם כדי שיהיה מאבטח ללא נשק.
מירי רגב: עכשיו אנחנו אומרים להם לעשות עבודת מטה חדשה כדי להרחיב את כמות הנשק.
מירי רגב: אני לא חושב שצריך עבודת מטה מורחבת.
מירי רגב: אמיתי נמצא פה ואני יודע שהוא יושב יחד עם ראש אג"מ בימים האחרונים והם מגבשים סדרה של החלטות מה צריך להיעשות.
מירי רגב: אני בטוח שכאשר יגיע תורו לדבר הוא יידע מה לומר.
מירי רגב: שנית, ישנם כמה דברים שמקשים מאחר והם רגולטיביים לא הגיוניים.
מירי רגב: אני אתן שתי דוגמאות ואני מקווה שמי שצריך לקלוט את הדברים יקלוט.
מירי רגב: אם היום צריך לתגבר את האבטחה מאזור תל-אביב לאזור ירושלים, גברתי, אם נניח לחברת אבטחה גדולה יש מאגר של מאבטחים בתל-אביב והיא יכולה להעביר אותו לירושלים, היא לא יכולה לעשות את זה.
מירי רגב: ממחוז למחוז צריך במדינת ישראל אישורים.
מירי רגב: מה, אנחנו קנטונים בשוויץ?
מירי רגב: מה הבעיה לשים עשרה או חמישה עשר או עשרים מאבטחים במיניבוס ולהעלות אותם לירושלים?
מירי רגב: צריך היתרים, אישורים – הבירוקרטיה חוגגת.
מירי רגב: אני חושב שמי שצריך לקלוט את הדברים האלה יקלוט אותם.
מירי רגב: אם לחברות האבטחה יש כוח אדם במקום X והיום ירושלים זה מרכז הבעיה, אז להעביר במהירות, במהירות, בדרישה של משעה לשעה עשרות מאבטחים מתל-אביב, מהשפלה לירושלים זה צריך להיעשות בלי בירוקרטיה.
מירי רגב: המאבטחים האלה הם חמושים על-פי היתר ורישיון.
מירי רגב: הכול נעשה חוקי.
דוד צור: מי מבקש ממך?
יפעת קריב: פיני, את מי אתה מייצג?
יפעת קריב: ארגון חברות האבטחה.
יפעת קריב: זה תאגיד ארצי של חברות האבטחה.
יפעת קריב: חברות האבטחה הן גופים פרטיים - ודאי.
יפעת קריב: אבל הן עובדות תחת רגולציה.
יעקב אשר: זה לא משטרה, זה ביטחון פנים.
יעקב אשר: זה שני דברים שונים, מירי.
מירי רגב: המשרד לביטחון הפנים מבקש את זה?
מירי רגב: אגף כל ירייה.
מירי רגב: המשטרה יודעים לעבוד עם אגף כלי ירייה ואגף כלי ירייה בגלל הבירוקרטיה שלו מונע מצב של העברת מאבטחים ממקום למקום.
מירי רגב: איך סידרת את זה?
מירי רגב: סידרנו את זה.
מירי רגב: סודר.
מירי רגב: במידה וזה סודר – אני אשמח.
מירי רגב: לסיכום, אני מציע קודם כל להותיר את האבטחה בידי מי שזה מקצועו.
מירי רגב: אל תדאג, לא ניקח לך את העבודה.
מירי רגב: כל מה שייתן ביטחון לאזרחים נעשה.
מירי רגב: תהיה פרנסה לכולם.
מירי רגב: עכשיו הוא דואג לשיטור העירוני.
מירי רגב: לא, לא – זה בסדר.
מירי רגב: שמעתי כבר שפקחים עירוניים שאחראים על התנועה, ומוטי, אני לא יודע אם זה אצלך - - -
יפעת קריב: מי קובע את השעות שבהן הם עובדים?
יפעת קריב: יש כל כך דברים, אני סיימתי את זמני.
יפעת קריב: אני אענה לך כל מה שאת רוצה אחר כך.
מירי רגב: לא בדיון הזה, בבקשה.
מירי רגב: אחר כך תשבי איתו ותלמדי.
מירי רגב: מה ההמלצה שלך כרגע?
מירי רגב: זה קודם כל, שהמשטרה תאפשר לכם בצורה יותר מקלה להעביר מאבטחים ממקום למקום שהוא נדרש.
מירי רגב: נכון, ושהמשטרה תקבע אילו מושאים ראויים לאבטחה ואיזה לא כדי שלא נקבל פה פיזור נוראי.
מירי רגב: גם חברות האבטחה לא מסוגלות לתת מענה מהיום למחר לאבטח כל מה שזז.
מירי רגב: אם היינו קובעים שזה עבודה מועדפת של חיילים אז היינו יכולים לתת.
מירי רגב: אני נפגשתי עם שר האוצר לפני שבוע והוא אמר לי שהוא מעדיף שבעבודה מועדפת חיילים משוחררים לא יעסקו באבטחה, אלא בטיפול בניצול שואה ובקשישים סיעודיים, והרי אנחנו יודעים שזה לא יקרה לעולם, לעולם.
מירי רגב: אנחנו רוצים שיטפלו בקשישים ואנחנו רוצים שיטפלו בניצולי שואה, אבל האוריינטציה היום של החיילים הלוחמים כשהם משתחררים זה להיות מאבטחים במוסדות חינוך ושם צריך לשים, עם כל הכבוד ליאיר לפיד.
מירי רגב: זה גם ייצא כאן כסיכום.
מירי רגב: צורי, בבקשה.
דוד צור: קודם כל, אני מצטרף לאלה שאומרים שצריך לעשות זאת בצורה שקולה ולא להיכנס פה לאיזה פאניקה.
דוד צור: צריך גם להעביר את המסר הזה נכון ולקחת אזורים שבהם האיום הוא יותר גדול.
דוד צור: אמר פה חבר הכנסת מצנע בצדק, ירושלים חייבת לקבל, לדעתי, מענה במידי.
דוד צור: המשטרה חייבת להיות יותר זריזה בעדכון תרחיש הייחוס שאליו מדיניות האבטחה תוכוון.
דוד צור: תרחיש הייחוס שהיה נכון לפני שלושה-ארבעה חודשים שבאמת הצדיק אולי הרבה מאוד הוראות שיצאו גם בהיבט של חברות האבטחה, כלי נשק בתוך כספות, וכן הלאה, הקטע הזה של הניוד אני לא מבין אותו בכלל.
דוד צור: לדעתי, צריך להסיר את ההנחיה הזו.
דוד צור: זה נשמע לי מוזר ברמות.
דוד צור: הרי אנחנו היום במגרשי כדורגל יודעים שיש מצוקה ביום שבת או בראשון, מניידים חברות אבטחה גם חמושים וגם לא חמושים ממקום למקום.
דוד צור: זה סוג של הנחיה שבאמת לא יכולה לתפוס.
דוד צור: לגבי תפיסת האבטחה עצמה – עיקר הבעיה, לדעתי, ופה אבי כיוון אליה, אולי וגם מוטי שדיבר, זה הסוגיה של מאבטחים סטטיים.
דוד צור: לדעתי, גם לא יהיה התקציב, וזה גם לא הגיוני שאנחנו נחזור למצב שבו יש מאבטח סטטי על כל גן ילדים.
מירי רגב: אבל אם תהיה תפיסת הפעלה ברורה כמו שאמרו כאן שלומי ואבי?
דוד צור: אני אומר את זה.
דוד צור: תפיסת האבטחה של משטרת ישראל גם כמי שהיה לו יד ונגיעה בנושא הזה בעבר, דיברה בעיקר על אשכולות.
דוד צור: קודם כל, מאבטחים סטטיסטיים בבתי ספר שזה היה ונשאר, ולגבי גני ילדים, באשכולות של גני ילדים.
דוד צור: יש דבר שעליו צריך לפקח וצריך לשמוע מהמשטרה האם היה כרסום בעניין הזה וזה כל מה שקשור לניידות מוסדות חינוך וקציני מוסדות חינוך במחוזות או מרחבים בתקופה אפילו שהיינו באמצע שנות ה-90, שהם נבדקו ממש ברמה פרטנית בעת הכניסה של הילדים, לפחות פעם בשעה ביקור בכל אחד מהאשכולות האלה, ובפיזור.
דוד צור: זה היה נוקשה, זה היה משהו שאסור היה לחרוג ממנו.
דוד צור: כממ"ר אני זוכר שנבחנתי על זה וכממ"ז אני יודע שהייתי מאוד מאוד קשוב לזעקה הזו כי היינו בתקופות של פיגועים.
דוד צור: לכן, לדעתי צריך לחזור לשם כי אנחנו היום בתקופה די דומה.
מירי רגב: הפעלת סיירת אבטחה ניידת.
דוד צור: נכון, ולפקח על זה ממש ברחל בתך.
דוד צור: אני חושב שיש דבר נוסף שאתם חייבים מהר מאוד להתארגן עליו, ובקלות אפשר לעשות את זה, וזה עניין המתנדבים בשעות הכניסה ובפיזור.
דוד צור: כפי שאמרה חברת הכנת קריב, לא יעלה על הדעת שכשמתפזרים אין שם בכלל אבטחה.
דוד צור: לכן, המתנדבים יכולים לתת מענה מצוין לעניין הזה, גם חמושים, גם כאלה שאפשר לגייס אותם במידי ולשפוך אותם לשעת האלה.
דוד צור: לא צריך כאן הכשרות מיותרות.
דוד צור: זה בהחלט ניתן לעשות את זה בשעות האלה.
דוד צור: יש לא מעט אנשים שיבואו בשעות האלה, תאמינו לי.
<קריאה: מה הכיסוי הביטוחי שלהם?
דוד צור: אין בעיה כי הם מתנדבים, הם מתנדבי משא"ז.
<קריאות: אי-אפשר לבנות על מתנדבים.
<קריאות: מתנדבים זה אף פעם לא משהו קבוע.
<אבי נעים: זה דבר אחד.
<אבי נעים: שנית, מתנדבי משא"ז עובדים.
<אבי נעים: זה - - - בערב.
דוד צור: אני אומר, זה בנוסף.
דוד צור: חלק עובדים וחלק לא עובדים.
<קריאה: לא צריך לשלול את זה.
<אבי נעים: אנחנו מפעילים את זה, לא שוללים.
<אבי נעים: אבל זה לא יכול להיות הבסיס.
דוד צור: לא אתם אמורים להפעיל את זה, זה המשטרה.
<עפר בן אליעזר: בסוף זה חוזר אלינו כי המשטרה אומרת: אתם תפעילו את המשא"ז.
דוד צור: לא, זה המשטרה.
דוד צור: לעניין הפינג-פונג הזה שמדובר בו – שלא תתבלבלו, האחריות מעולם לא הוסרה מהמשרד לביטחון פנים/משטרה.