GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: זה נשלף בלחיצת כפתור.
מיכל רוזין: עכשיו אצטרך להגיש שאילתה לשר.
<מאיר דב ברקוביץ: זה לא נתון שניתן לשלוף בלחיצת כפתור.
<מאיר דב ברקוביץ: יש נתונים שאני יכול להגיד לכם בלחיצת כפתור, שבהם אין בעיה.
<מאיר דב ברקוביץ: את הנתונים שאתם רוצים, של שיעורי פיענוח, לא ניתן למצוא בלחיצת כפתור.
<מאיר דב ברקוביץ: השאלה מה מגדירים כפיענוח.
מיכל רוזין: מגדירים אלימות במשפחה.
<מאיר דב ברקוביץ: מה המשמעות כשיש לך חשוד.
חמד עמאר: כאשר אתה מגיע לוועדת הפנים והגנת הסביבה אתה צריך להציג נתונים.
חמד עמאר: ידעת שהשאלה הראשונה שתישאל היא על היקף הפיענוח של מקרי רצח נשים כי זה נושא הדיון.
חמד עמאר: לכן אני לא מקבל את הטענה שלך שזה לא בלחיצת כפתור.
<מאיר דב ברקוביץ: - - -
חמד עמאר: אתה קוטע אותי.
חמד עמאר: אני מנהל את הדיון עכשיו.
חמד עמאר: אל תקטע אותי בבקשה.
חמד עמאר: יכול להיות שאתה לא צריך ללחוץ על כפתור אחד, אתה יכול ללחוץ על 5 כפתורים ולמצוא את הנתונים.
חמד עמאר: אני לא מקבל את התשובה שלך.
חמד עמאר: לכן אני עכשיו מפסיק את הדיווח של המשטרה.
חמד עמאר: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת מסעוד גנאים שהוא אחד המציעים, בבקשה.
מסעוד גנאים: לא אאריך בדברי מאחר ואלה שקדמו לי הטיבו להציג את הבעיה, שהיא לא רק בעיה, היא טרגדיה.
מסעוד גנאים: אנחנו מדברים על חיי אדם.
מסעוד גנאים: כנציגים, כחברי כנסת המשימה הראשונה שלנו היא להציל חיי אדם, מה עוד שאנחנו מדברים, בתחילה הדיון בא בעקבות רציחתה של בוסיינה (ביסאן) אבו גאנם לפני כשבוע, שאחותה נרצחה לפני כן ואִימה אולי גם נרצחה לפני זה.
מסעוד גנאים: לפי הסטטיסטיקה 20 נשים נרצחו בין השנים 2000-2014 בלוד ורמלה.
מסעוד גנאים: זו היתה אמורה להיות השאלה הבסיסית, נציגי המשטרה, שאנחנו רוצים לשאול.
מסעוד גנאים: מה פוענח?
מסעוד גנאים: האם הוגשו כתבי אישום?
מסעוד גנאים: האם נתפסו פושעים?
מסעוד גנאים: זאת השאלה הבסיסית והמרכזית.
מסעוד גנאים: אני גם מצטרף לאלה שאומרים – דוד צור הלך, הוא אולי לא שמע את החדשות שאנחנו כנציגים של החברה הערבית, עם הנציגים הפוליטיים או הדתיים אפילו, מזמן עברנו משלב הגינוי לשלב הפעולה בקשר לרצח נשים משום שאנחנו חושבים שזו שאלה שנוגעת לנו, לחיי אדם שלנו, של החברה שלנו.
מסעוד גנאים: בסוף מוציאים שם רע למשפחה ולבית.
מסעוד גנאים: המשפחה שאמורה להיות סמל של הביטחון, של האהבה, נהפכה לסמל של הרג ושל דם.
מסעוד גנאים: לכן הבעיה הזאת חשובה מאוד לנו ובאנו באמת לשמוע.
מסעוד גנאים: נכון, אין פתרון בלי שילוב של כל הגורמים: גם אנחנו כחברה הערבית, גם הרווחה, הרשות המקומית והמשטרה.
מסעוד גנאים: אבל תמיד אנחנו אומרים שאי-פיענוח הרצח של היום הוא אור ירוק לרצח שיבוא מחר.
מסעוד גנאים: בכל הכתבות שקראתי, ומי שבשטח יודע, כל הנשים מרגישות מאוימות בלוד וברמלה.
מסעוד גנאים: מה אתם עושים כדי להחזיר להן את הביטחון?
מסעוד גנאים: מה אתם עושים כדי למנוע את הרצח של מחר?
מסעוד גנאים: זו השאלה שלנו ועל זה רוצים לשמוע תשובות.
מסעוד גנאים: הייתי גם מוסיף, אילו הנתונים האלה והתופעה הזאת היו נוגעים לנשים במגזר היהודי מזמן היתה מוקמת ועדת חקירה נגד המשטרה כדי לחקור את ההתנהלות שלה.
חמד עמאר: נציג משרד הרווחה, בבקשה.
<חגי מויאל: ביקשתי לדבר בעניין כוח אדם, שזה מציאות כואבת גם במשרד שלנו, מן הבחינה של גיוס דוברי ערבית בתחום הטיפולי.
<חגי מויאל: יש עובדים סוציאליים מוכשרים במגזר הערבי, יש היקף גדול של עובדים סוציאליים שהאקדמיה מכשירה, אבל משום מה בתחומים מסוימים הם לא מוכנים להשתלב, במיוחד כשהם בוגרי הקהילה של אותו מקום שהם צריכים לתת בו שירות.
<חגי מויאל: אנחנו מוצאים גם בערים מעורבות וגם ביישובים ערביים עובדים שלא מוכנים לעבוד בתחום של אלימות במשפחה בגלל הקושי שלהם כנראה להתמודד עם המקרים.
<חגי מויאל: יש מאמץ גדול מאוד וניסיון גדול מאוד, במיוחד ביישובים המעורבים, לגייס עובדים ערבים דוברי ערבית שיוכלו לעבוד בתחום של אלמ"ב וזה לא מצליח, כך שהבעיה שמוצגת במשטרה קיימת גם במערכת שלנו.
<חגי מויאל: זה דבר אחד.
<חגי מויאל: דבר שני, לגבי הנושא של טיפול במגזר הערבי באלמ"ב, אני מדבר עכשיו על הרווחה, אנחנו מדברים על 88 מרכזים לטיפול באלימות בכלל הארץ, בכל המגזרים ובכל הקהילות, מתוכם יש לנו 20 מרכזים במגזר הערבי או בערים המעורבות, בשניהם יחד, בנושא של טיפול באלימות.
חמד עמאר: מתוך הנשים שבטיפול שלכם כמה הן מהמגזר הלא יהודי, במספרים או באחוזים?
<חגי מויאל: תן לי כמה דקות ואשתדל להציג נתון מדויק.
<חגי מויאל: אני לא רוצה להציג נתון מוטעה.
<חגי מויאל: הדבר השלישי שרציתי להתייחס אליו הוא נושא המקלטים.
<חגי מויאל: עוד דבר שחשוב לקחת בחשבון, שהמקלטים לא נכונים לכל מקרה ומקרה.
<חגי מויאל: לפעמים השמה של אישה בתוך מקלט במגזרים מסוימים ובחברה מסוימת עשויה להעצים ולהגביר את הסיכון שלה אחרי שהיא תצא מן המקלט.
<חגי מויאל: היא תהיה מוגנת במקלט אבל עצם כניסתה למקלט עשוי להוות גזר דין מסוים לגבי האלימות שהיא עשויה להיחשף אליה לאחר מכן.
<חגי מויאל: לכן זה צריך להילקח בחשבון בשיקול הדעת בהחלטה על השמה במקלט, כן או לא, במגזר הערבי, במגזר הבדואי בדרום וגם במגזר היהודי במקרים מסוימים.
<חגי מויאל: זה לא פשוט.
חמד עמאר: אם אתם לא שמים אותה במקלט, עם מי אתם משתפים פעולה כדי לשמור על אותה אישה?
חמד עמאר: אני מכיר את זה מהמגזר הדרוזי, שם ההנהגה מעורבת בנושא.
חמד עמאר: אם יש מקרה של אישה מאוימת – אני עצמי אפילו מעורב, ראש העירייה הדרוזית מעורב, כולנו מעורבים בנושא.
חמד עמאר: במגזר הערבי מי מעורב בנושא?
חמד עמאר: אתה מחליט לא להכניס אישה למקלט כי אתה רוצה לשמור עליה, אבל מי שומר עליה באמת?
<חגי מויאל: אני יכול לספר לך על מודלים שקיימים אצלנו והם פועלים לא תמיד בהצלחה מרובה.
<חגי מויאל: אקח את המגזר הבדואי בדרום.
<חגי מויאל: אנחנו משימים נשים אצל שייח'ים בדרום ששם הן מקבלות מטרייה.
<עאידה תומא-סלימאן: לפעמים זה מסתיים באסונות כשמכריחים את האישה לחזור לאותו מצב.
<עאידה תומא-סלימאן: כאשר מערבים את הפטריארכיה בכבודה לפתרון בעיות של נשים כך קורה.
מיכל רוזין: אצלנו היהודים קוראים לזה "שלום בית".
מיכל רוזין: מרוב שלום בית...
חמד עמאר: אני מציע לא לפסול את השיטה.
חמד עמאר: השיטה הזאת עובדת טוב מאוד במגזר הדרוזי.
חמד עמאר: אני לא יודע מה קורה במגזרים אחרים.
חמד עמאר: אם יש שיתוף פעולה טוב עם ההנהגה זה יכול לעזור מאוד ולשמור על האישה.
<חגי מויאל: יש היום בחינה גם במגזר הדרוזי בצפון אפשרות לבצע פעולות מניעה.
מיכל רוזין: אם זה לא מסתיים בכך שמכריחים אותה לחזור לבית האלים.
חמד עמאר: במגזר הדרוזי אף פעם לא מכריחים.
<נבילה אספניולי: יש גם ידע בעולם לגבי פתרונות.
<נבילה אספניולי: צריך לקחת גם את זה בחשבון.
<חגי מויאל: לגבי הנתון – אשתדל מאוד לתת אותו.
חמד עמאר: אני מבקש לקבל את הנתון.
חמד עמאר: חברת הכנסת יפעת קריב, בבקשה.
יפעת קריב: קודם כול, אני לא רוצה לחזור על דברים שכבר אמרו, אבל אין ספק שאנחנו נמצאים פה באיזו סיטואציה שאנחנו צריכים להסתכל עליה בפנים ולא לפחד.
יפעת קריב: אנחנו נמצאים בסיטואציה שבה קל נורא לקחת את הקורבן ולהכניס אותו אל תוך מקלט, להגיד: בואו ניתן לקורבן טיפול, בואו ניקח את הקורבן ונעביר אותו ממקום למקום.
יפעת קריב: אני חושבת שהחברה, גם הישראלית וגם הערבית, צריכה להגיד: זה לא הסיפור.
יפעת קריב: הסיפור הוא לא אנשים שצריך לקחת אותם ולהעביר אותם ממקום למקום.
יפעת קריב: זה חשוב וצריך לדאוג להם, אבל הסיפור הוא האלימות בצד של הגברים.
יפעת קריב: אני חושבת שהענישה והאכיפה צריכה להיות חריפה בכל צורה שהיא.
יפעת קריב: אנחנו נמצאים בסיטואציה, ואני באמת שואלת, ואני שואלת מתוך מידע בדוק, האם בבית של הרוצח ובבתים הקרובים – אני מבקשת מהמשטרה תשובות – נעשה חיפוש נוסף אחר נשק?
יפעת קריב: האם נמצא נשק נוסף בבית של הרוצח ובני משפחתו?
יפעת קריב: האם בכלל המשטרה מכוונת את העשייה שלה כלפי אותם אנשים שמסתובבים עם נשק ברחובות ויכולים פשוט לשלוף אקדח באמצע הרחוב ולירות על אישה שממתינה לילדים שלה, אמא ל-6 ילדים בהריון, אישה בת 31?
יפעת קריב: איפה ההגנה ברחובות של רמלה, לוד ועוד אזורים בארץ מהנשק החופשי שמסתובב שם?
יפעת קריב: הלא אפשר לשבת פה ולהשיח על המקום המאוד-מאוד קשה, ואני יושבת פה מתוך דאגה אמיתית לנשים בחברה הערבית כי באמת פעמים רבות נשים בחברה היהודית – ואנחנו כשתי חברות כנסת יכולות להגיד שאנחנו מתקדמות, יש לנו שוויון מגדרי, אנחנו מגיעות לתפקידים של עמדות מפתח והשפעה, אנחנו חברות מועצת עיר, ראשות ערים, אנו שותפות בפוליטיקה ובמגזר העסקי, אבל פעמים רבות בחברה הערבית נשים נמצאות במקום שהן לא יכולות לצאת מן הבית.
יפעת קריב: אז ברור שזאת סוגיה משמעותית מאוד שצריך לטפל בה.
יפעת קריב: אבל יותר מזה, צריך להוציא את הנשק מהרחובות.
יפעת קריב: המשטרה צריכה פשוט לא לוותר, לא לפחד, לא להסתתר רק מאחורי נושאים של רווחה ולהגיד אם יש או אין עובדים סוציאליים.
יפעת קריב: אני עובדת סוציאלית.
יפעת קריב: למדו איתי נשים רבות שדוברות את השפה הערבית.
יפעת קריב: אם יש בעיה בקרב אנשי מקצוע, גם שוטרים וגם עובדים סוציאליים שלא יודעים ערבית, אז תיקח יהודים ותכריח אותם ללמוד ערבית.
יפעת קריב: אני מאמינה, ואני אומרת את זה בכל מקום, גם בוועדת החינוך, שחובה לדבר ערבית.
יפעת קריב: לא יכול להיות שאנחנו נמצאים בחברה ישראלית יהודית וערבית שאנחנו לא מדברים בה ערבית.
<חגי מויאל: העניין הוא לא רק השפה.
יפעת קריב: זה דבר שבכלל אסור שיישמע.
יפעת קריב: זו מדינה שמדברים בה גם עברית וגם ערבית וכל אנשי המקצוע צריכים לדבר גם את השפה הזאת.
יפעת קריב: אני בטוחה שיש אנשים שמחפשים עבודה ורוצים לעבוד, והם אנשי מקצוע ואפשר למצוא אותם.
יפעת קריב: תנו לזה העדפה, תמצאו עובדים דוברי השפה הערבית באופן מיידי, גם נשים וגם גברים, גם במשטרה וגם ברווחה.
<קריאה: גם ערבים וערביות, לא רק דוברי השפה הערבית.
יפעת קריב: כמובן.
יפעת קריב: אני רוצה לחזור לנושא הנשק ועם זה לסיים.
יפעת קריב: אני רוצה לדעת איך המשטרה מתמודדת עם הנשק החופשי שנמצא אצל אנשים פרטיים.
יפעת קריב: מה אתם עושים?
יפעת קריב: אתם נכנסים לבתים?
יפעת קריב: אתם מפחדים להיכנס לבתים האלה?
יפעת קריב: אתם מתמודדים עם זה?
יפעת קריב: צריך לנקות את התופעה הזאת, שאפשר להשתמש בנשק פרטי על-ידי אנשים ברחובות של רמלה ולוד וכמובן בעוד מקומות בארץ.
יפעת קריב: אני יודעת שלא נעשה חיפוש של נשק בבית של מי שאולי הוא הרוצח.
חמד עמאר: דווקא בנקודה הזאת של הנשק, אנחנו יודעים שבהוראת השר לביטחון פנים בנושא של נשק ונשק לא חוקי נעשית עבודה שלא נעשתה שנים רבות.
חמד עמאר: אני מקווה שהעבודה הזאת תימשך ונגיע לתוצאות.
עפו אגבאריה: זה קצה הקרחון.
יפעת קריב: לא לפחד.
חמד עמאר: אני יודע על ישובים שהמשטרה לא נכנסה אליהם בכלל, כמו מג'ד אל כרום ודיר אל אסד, והיום המשטרה נכנסת לשם ועושה חיפושים, הכול בזכות השר לביטחון פנים.
חמד עמאר: זה קיבל עדיפות.
חמד עמאר: אני מקווה שיצליחו להגיע לכל נקודה ונקודה ולתפוס נשק לא חוקי.
יפעת קריב: איזה חיים יש לששת היתומים שיודעים שהם חיים בחברה שיש בה הרבה מאוד טרור ושאמא שלהם נרצחה?
יפעת קריב: אם יש שם ילדות, מה מחכה להן בחיים?
יפעת קריב: מי יגן עליהן?
יפעת קריב: מי ישמור עליהן?
חמד עמאר: מי ידבר מטעם ארגוני הנשים?
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני מנהלת את נע"ם – נשים ערביות במרכז, עמותת נשים שמשרתת את הנשים והצעירות ברמלה, לוד ויפו.
<סמאח סלאימה אגבאריה: עמותת נע"ם הוקמה בעקבות גל של רציחות ב-2007 ומאז, ועוד לפני כן, אנחנו עוקבים אחרי כל מקרה של רצח אישה בערים האלה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: ביקשתם פה הרבה נתונים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: מאחר ולמשטרה אין כנראה ב"שְלוֹף" ובלחיצת כפתור, אני עוקבת ואני בקשר עם כל משפחה של נרצחת בשתי הערים הללו.
<סמאח סלאימה אגבאריה: ב-15 השנים האחרונות נרצחו 37 נשים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: המשטרה אומרת 39 כי יש שתי נעדרות.
<סמאח סלאימה אגבאריה: נמצאת מולכם רשימה של 20 מקרים, מתוכם פוענחו ארבעה: שניים ממשפחת אבו גאנם, המקרה של חמדה אבו גאנם והמקרה של רים אבו גאנם, אלה שני המקרים היחידים שפוענחו, ושני מקרים שפוענחו לאחרונה, של רצח יאסמין אבו סעלוק וליליאן מסעוד.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אלה המספרים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אנחנו מדברים על 20% פיענוח מקרי רצח.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כפמיניסטית וחוקרת מגדר אני עוקבת גם אחרי רצח נשים בכלל בחברה הישראלית.
<סמאח סלאימה אגבאריה: נרצחות בחברה הזאת 20 נשים, 10 מהן ערביות ו-10 מהן יהודיות.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני יכולה להגיד לכם באחריות שאין מקרה אחד של אישה יהודייה שנרצחה שהרוצח שלה לא יושב מאחורי סורג ובריח, אין דבר כזה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: עיתונאית אחת אמרה לי: יש, אני מכירה אישה יהודייה אחת שנרצחה והרוצח שלה לא נאסר.
<סמאח סלאימה אגבאריה: בדקתי את המקרה – היא נשואה לגבר ערבי.
<סמאח סלאימה אגבאריה: איך זה קורה במדינה הזאת?
<סמאח סלאימה אגבאריה: זה המצב.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אלה הנתונים, רבותי, אני לא ממציאה את זה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: יש לי אפילו שמות.
<סמאח סלאימה אגבאריה: זה מזעזע.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כאישה ערבייה אני משלמת מסים, אני עובדת סוציאלית ועושה הכול.
<סמאח סלאימה אגבאריה: יושבות פה נשים רבות.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כל הזמן דיברו על מודעוּת.
<סמאח סלאימה אגבאריה: נשים ערביות התקדמו שנות אור ב-60 השנים האחרונות, הן משכילות יותר.
מיכל רוזין: המשטרה לא מתקדמת.
<סמאח סלאימה אגבאריה: נכון.
<סמאח סלאימה אגבאריה: הן משכילות יותר, עובדות יותר, משתלבות יותר, ורוצחים אותן יותר.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני יכולה להתנות לילדה או לצעירה, או לבוסיינה אבו גאנם?
<סמאח סלאימה אגבאריה: היא למדה, היא סיימה 12 שנות לימוד, עמדה ללמוד במכללה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: מה היא יכולה לעשות עם התעודה שלה מול אקדח?
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני לא יודעת.
<סמאח סלאימה אגבאריה: יש לי מאסטר ואני לא יכולה מול רוצח.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אין.
<סמאח סלאימה אגבאריה: התעודה, המודעות וכל התיאוריות המהוללות על העצמת נשים ערביות פשוט יקרסו מול כל אקדח, מול כל מקום שיש בו נשק חם.
<סמאח סלאימה אגבאריה: זה אפילו סיכון.
יפעת קריב: צריך לטפל בנשק, להעיף את הנשק.
<סמאח סלאימה אגבאריה: הדבר הזה לא יכול להימשך.
<סמאח סלאימה אגבאריה: דיברו פה על לוד.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אחרי שצעקנו בשנת 2010 בלוד – לא סתם המשטרה נותנת לך סטטיסטיקה מ-2011-2012, כי ב-2010 נרצחו בעיר אחת, בעיר לוד, אפילו לא ביחד לוד ורמלה, 7 נשים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כמה מן המקרים הללו פוענחו?
<סמאח סלאימה אגבאריה: אחד.
<סמאח סלאימה אגבאריה: לכן הן לא נכנסות לסטטיסטיקה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: ב-2011 נכנסה תוכנית פעולה של ממשלת ישראל להחזרת הביטחון האישי של הנשים הערביות בלוד.
<סמאח סלאימה אגבאריה: פתאום היו הישגים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: בשנת 2012 היתה מסיבת עיתונאים, כולם חגגו – שנה אחת ללא רצח נשים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כל הכבוד, אני מאוד שמחה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: התוכנית הזאת הופסקה בשל סיבות רבות שאני לא מעורבת בהן שכנראה קשורות לתקציב.
יפעת קריב: בואו נדרוש מהשר תשובה למה זה לא נעשה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני מבקשת שהפיילוט הזה יועבר היום לכל מקום שיש בו רצח של נשים ערביות.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אמרתם שאת הפיילוט המשטרה בנתה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: לא, המשטרה לא בנתה את זה לבד, המשטרה בנתה את זה עם ארגוני נשים, עם הרווחה, עם החינוך.
<סמאח סלאימה אגבאריה: זו היתה תוכנית כוללת וכך צריך לחשוב.
מיכל רוזין: לכן זה היה נכון.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אי אפשר להרצות על טיפול הוליסטי בנשים ערביות ולעשות בזה פילוח: אני מטפל בזה, ההוא מטפל בזה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: זה אותה אישה, ריבונו של עולם, ולכן התוכנית צריכה להיות בהתאם.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני אומרת לסיכום, הקמנו ועדה שיש בה 13 ארגוני נשים ערביות שנאבקות רק בתופעה הזאת של רצח נשים, מהצפון ועד הדרום.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני חושבת שאנחנו מתקדמות.
<סמאח סלאימה אגבאריה: אני פה רק מבקשת שהתוכנה של הממסד, התוכנה של הרשויות, של הרווחה ובמיוחד התוכנה של המשטרה תעבור לעידן הדיגיטלי.
<סמאח סלאימה אגבאריה: ריבונו של עולם, תתקדמו.
חמד עמאר: חבר הכנסת עפו אגבאריה, בבקשה.
עפו אגבאריה: אני מסכים עם כל מה שנאמר עד כה.
עפו אגבאריה: דברים רבים כבר נאמרו ולא אחזור עליהם.
עפו אגבאריה: אבל אני חושב שמכל הגורמים שצריכים לטפל בעניינים האלה, אם זה מעונות ואם זה ארגונים ואם זה ארגוני נשים ואם זה מנהיגות במגזר הערבי או אם זה עובדים סוציאליים, אני חושב שכולם זקוקים לאיזו הגנה.
עפו אגבאריה: אני מסכים מאוד עם מה שאמר נציג משרד הרווחה, שאפילו אנשים שהם עובדים סוציאליים לא מסכימים לעסוק בזה, לא בגלל שהם לא מתאימים אלא בגלל שהם פוחדים, זה נכון.
עפו אגבאריה: אבל למה פוחדים?
<קריאה: יש להם ממה לפחד.
עפו אגבאריה: למה פוחדים?
עפו אגבאריה: כי יש אנשים שיכולים לאיים עליהם.
עפו אגבאריה: מי מכל הגורמים האלה יכול להרתיע את הגורם הראשי שהורג?
עפו אגבאריה: זה רק המשטרה.
עפו אגבאריה: הרי עובד סוציאלי לא יכול להרתיע אותם, מנהיג במגזר לא יכול להרתיע אותם, ארגון נשים לא יכול להרתיע אותם.
עפו אגבאריה: הוא יכול לדבר איתם, הוא יכול לדבר עם המשפחה, הוא יכול אולי לערוך הרצאה, הוא יכול לגייס אנשים כדי לעשות את זה, אבל מי באמת המרתיע?
עפו אגבאריה: זה המשטרה.
עפו אגבאריה: למה אנחנו באים בטענות למשטרה?
עפו אגבאריה: כי היא הגורם היחיד שיכול להרתיע את האנשים האלה, שיש בצדה את החוק, יש לה את הכוח לבוא ולחפש אותם ולבדוק אם באמת יש להם נשק או אין להם נשק ואם הם באמת הולכים לעשות את זה.
עפו אגבאריה: החוק בידיכם ולא בידי האנשים האחרים.
עפו אגבאריה: לכן כל הטענות הן כלפי המשטרה ולא כלפי מישהו אחר.
עפו אגבאריה: בגלל זה אנחנו גם דורשים מן המשטרה להיות יותר מעורבת בעניינים האלה.
עפו אגבאריה: אני זוכר מקרים רבים שאפילו היינו מתקשרים למשטרה ואומרים שיורים באיזה מקום.
עפו אגבאריה: עד שהמשטרה הגיעה לא היה כבר זכר לדברים האלה.
עפו אגבאריה: כל הטיפול המשטרתי בעניינים האלה מאוד-מאוד לוקה בחסר.
עפו אגבאריה: אזכיר רק כמה מקרים, שנוגעים לא רק לרצח נשים אלא לרצח בכלל במגזר הערבי.
עפו אגבאריה: אתם זוכרים לפני 3 או 4 שנים היה רצח של שלושה, משפחה אחת, אב ושני ילדיו, והביאו את זה לכנסת.
עפו אגבאריה: ראש הממשלה, ביחד עם השר לביטחון פנים וביחד עם מפכ"ל המשטרה אמרו לאישה: אנחנו נמצא את הרוצחים.
עפו אגבאריה: עד היום הרוצחים לא נמצאו.
עפו אגבאריה: היו עוד כמה מקרים.
עפו אגבאריה: באותו שבוע שבו נרצח מנהל בית-ספר בטייבה, ומצאו את הרוצח, היו 5-6 רציחות ואף אחד מן הרוצחים לא נמצא.
עפו אגבאריה: יכול להיות שבגלל שבמקרה הספציפי של רצח המנהל – וטוב שמצאו את הרוצח – היה לחץ חברתי חזק יותר, אולי לחץ ממשלתי, כי הגיע לשם גם נשיא המדינה וגם יושבת-ראש ועדת הפנים, אבל מצאו את הרוצח.
עפו אגבאריה: זאת אומרת, כאשר רוצים אז מוצאים.
מיכל רוזין: כשגברים רוצים – הם נמצאים.
עפו אגבאריה: הם נמצאים, זה ידוע.
עפו אגבאריה: הדבר האחרון שאני רוצה לומר לתשומת לב המשטרה, הרי אתם יודעים שלא בהכרח האנשים מאותה משפחה לחצו על ההדק ואתם יודעים שהיום יש אולי קבלני משנה.
מיכל רוזין: כאילו לא מהמשפחה, זה לא נכנס לסטטיסטיקה, אבל זה כן.
עפו אגבאריה: כאילו לא מהמשפחה.
עפו אגבאריה: משלמים להם והם הורגים.
עפו אגבאריה: את זה אתם יודעים מהניסיון בערים היהודיות, מן המאפיה שהיתה בנתניה, בתל-אביב, בחולון.
עפו אגבאריה: אז עצרו את זה.
עפו אגבאריה: זאת אומרת, אפשר לעשות את זה.
חמד עמאר: תודה רבה חבר הכנסת אגבאריה.
חמד עמאר: חבר הכנסת זחאלקה.
ג'מאל זחאלקה: יש לי הערה בקשר לנתון שקצין המשטרה הציג על כך שיש 62% פיענוח כללי ו-52% פיענוח תיקי רצח במגזר הערבי.
ג'מאל זחאלקה: במתמטיקה פשוטה, בחישוב פשוט, אפילו אין לי נתונים, אבל אנחנו ביקשנו השוואה בין המגזר היהודי והערבי, לא בין הכללי ובין הערבי.
ג'מאל זחאלקה: אם הנרצחים הערבים מהווים 50% מכלל הנרצחים אז זה פער לא של 10% אלא של 20%.
ג'מאל זחאלקה: שיעור הפיענוח במגזר היהודי הרבה יותר גבוה מ-62%.
ג'מאל זחאלקה: אם הממוצע הוא 62% ביחד עם שיעור הפיענוח במגזר הערבי שהוא נמוך יותר זה מתמטיקה פשוטה.
ג'מאל זחאלקה: לכן הפער הוא לא של 10% אלא של 20%.
חמד עמאר: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה, ואחריו נציגי עיריית רמלה-לוד.
באסל גטאס: אני רוצה לקראת סוף הדיון הזה להתמקד במקרה של בוסיינה אבו גאנם.
באסל גטאס: אמנם יש תופעה, יש רצח, יש מספרים.
באסל גטאס: בסוף יש אישה שנהרגה, נרצחה בשבוע שעבר אחרי שהיא התלוננה והיתה אצלכם והיתה במקלט.
באסל גטאס: אני שואל, דמה בראש של מי?
באסל גטאס: דמה בראש שלכם.
באסל גטאס: אתם יכולתם להגן עליה.
באסל גטאס: אני אומר את זה מתוך כאב כי יש עוד אישה אחת כרגע בעוד אנחנו מדברים שנמצאת בסכנת חיים ולא זוכה לשום הגנה.
באסל גטאס: היא פנתה אלי ואני אפילו לא יכול להגיד מי היא.
באסל גטאס: היא עלולה להיהרג בכל רגע.
באסל גטאס: אם אתם לא יכולים לספק להן את ההגנה, מי יכול?
באסל גטאס: מדברים על פתרון הוליסטי והכול טוב ויפה, אבל מקלט לנשים לא יעזור ופסיכולוגים לא יעזרו וההנהגה לא תעזור, כפי שאמרה סמאח סלאימה אגבאריה, כשהאקדוחן מחליט לירות.
באסל גטאס: זו עוד נקודה, אני רוצה גם להבדיל בין מה שקורה ברמלה עם משפחת אבו גאנם לבין כל מה שקורה בארץ.
באסל גטאס: מישהו יכול לספק הסבר למה שקורה?
באסל גטאס: זאת משפחה עם די-אן-אי שונה, עם גנים מעולם אחר?
באסל גטאס: מה קורה כאן?
באסל גטאס: איך יכול להיות דבר כזה?
באסל גטאס: יש לי רק הסבר אחד.
באסל גטאס: פה יש חוליית טרור.
באסל גטאס: זה לא הרג על רקע רומנטי, זה לא על רקע כבוד המשפחה, זה לא.
באסל גטאס: שטויות כל האבחונים האחרים.
באסל גטאס: פה יש חוליית טרור שהחליטה להשליט במשפחה הזו סדר מסוים.
באסל גטאס: אתם מכירים אותם.
באסל גטאס: אני טוען שאתם מכירים אותם אחד-אחד ואני מאשים אתכם שאתם מכירים אותם ולא עושים מספיק, אפילו לאור מה שנעשה באותו לילה בשביל להביא את מועתז, הבחור שנטען שהרג או שניסה להרוג.
מיכל רוזין: והמחיר הוא קל – הורגים נשים.
מיכל רוזין: זה המחיר לשיתוף הפעולה, לרב-תרבותיות.
באסל גטאס: אני חושב שצריך למקד.
באסל גטאס: אתם צריכים ממש לקחת את העניין בצורה דרסטית, כאילו זה אס-או-אס, זה מקרה חירום.
באסל גטאס: להכריז על האזור, על העניין הזה כמקרה חירום ולהציל את הנשים שאתם יודעים היטב שסכנת מוות מרחפת מעליהן.
<עאידה תומא-סלימאן: במקרה הזה דווקא האשימו את האחיות במקום לעצור את הגברים.
חמד עמאר: נציגת עיריית רמלה, בבקשה.
<סיגל מאור גוטמן: אנחנו נציגות מחלקת הרווחה של עיריית רמלה.
<סיגל מאור גוטמן: לא אחזור על דברים רבים שנאמרו פה.
מיכל רוזין: מה נעשה "תכלס"?
<סיגל מאור גוטמן: אנחנו נציגות גם של המרכז למניעת אלימות ואני גם נציגה של השירות לנערות וצעירות.
<סיגל מאור גוטמן: אנחנו מקדישים תשומת לב רבה לעבודת מניעה ולליווי וטיפול של נערות צעירות ונשים, הרבה בתוך הקהילה וגם מחוץ לקהילה.
<סיגל מאור גוטמן: אנחנו נעזרים כמובן בשירותי המקלטים ובשיתוף פעולה עם המשטרה כשאנחנו יכולים.
<סיגל מאור גוטמן: עדיין אנחנו מרגישים שיש הרבה מאוד עבודה שצריכה להיעשות.
<סיגל מאור גוטמן: אנחנו מצטרפים להרגשה שצריך להיות מענה הוליסטי שיתייחס לכל המרכיבים, גם המשטרתיים, גם החינוכיים, גם הרווחתיים, הקהילתיים, הדתיים, הכול.
<סיגל מאור גוטמן: אנחנו מצטרפים להרגשה שצריך להגביר את האכיפה ואת העדיפות לחיפוש אשמים ברצח ומיצוי הדין עם הרוצחים.
<סיגל מאור גוטמן: אני מצטרפת מאוד לנציג משרד הרווחה שאמר שקודם כול היצע ההגנה שמשרד הרווחה יכול להציע הוא מוגבל ופעמים רבות הוא גם לא מתאים ולא נכון ויש השלכות קשות ומורכבות להחלטה על הוצאת נערות מתוך הקהילה.
<סיגל מאור גוטמן: לא תמיד יש דרך חזרה לקהילה ויש לזה משמעות קשה ומורכבת.
<סיגל מאור גוטמן: דובר פה על הנושא של עובדים דוברי ערבית.
<סיגל מאור גוטמן: יש במחלקה עובדים דוברי ערבית, אבל לא מספיק.
<סיגל מאור גוטמן: יש קושי גדול מאוד-מאוד בגיוס עובדים סוציאליים.
מיכל רוזין: יש נשים עובדות סוציאליות?
<סיגל מאור גוטמן: יש נשים, זה מקצוע נשי.
<סיגל מאור גוטמן: יש לנו עובדות סוציאליות.
עפו אגבאריה: אפשר להכשיר.
עפו אגבאריה: את יודעת כמה דורשי עבודה יש במגזר הערבי?
<ז'נה אבאיב: הן לא מוכנות לעבוד בתחום אלימות במשפחה.
<ז'נה אבאיב: אני מנהלת מרכז לטיפול ומניעת אלימות במשפחה.
<ז'נה אבאיב: הם לא מוכנים לעבוד בזה.
<ז'נה אבאיב: אי אפשר גם להכריח בכוח.
<ז'נה אבאיב: ב-5 השנים האחרונות אני מכריזה כל הזמן שאנחנו זקוקים לכוח אדם ערבי בתחום אלימות במשפחה.
<עאידה תומא-סלימאן: כשיש יותר מ-30 רוצחים שמסתובבים בתוך הקהילה גם אני לא ארצה להיות עובדת סוציאלית.
<ז'נה אבאיב: נכון, אני מסכימה.
חמד עמאר: בואו ניתן לנציגה של העירייה לסיים.
<ז'נה אבאיב: כאשר הרוצחים מקבלים תמיכה מהמשטרה אז לא רוצים לעסוק בזה.
באסל גטאס: קורס הדרכה במיומנות הלחימה.
חמד עמאר: זה לא יעזור.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כשמדינת ישראל התנתה העברת כסף למחלקת הרווחה בלוד בהעסקת עובדים סוציאליים ערבים בתוך 4 חודשים גויסו 6 אנשים למשל מג'לג'וליה ומטייבה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: יש שם עובדים סוציאליים מובטלים.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כשרוצים, אפשר.
<ז'נה אבאיב: אני לא יודעת אם את יודעת את זה, דיברתי על זה מיליון פעמים.
<ז'נה אבאיב: אמרתי שכאשר אני נוגעת במשפחת אבו גאנם חותכים לי את הגלגלים באוטו וגם אני מאוימת, ובכל זאת אני מטפלת במשפחה.
<סמאח סלאימה אגבאריה: זה משהו אחר.
<סמאח סלאימה אגבאריה: כולנו באותו מצב.
חמד עמאר: לגבי הדברים שהעלית כאן
חמד עמאר: נצטרך לשמוע מהמשטרה מה הם עושים.
<סיגל מאור גוטמן: אגיד רק שאירוע כפי שקרה במוצאי השבת שעברה- - -
חמד עמאר: אתם ידעתם על הבחורה האחרונה שנרצחה?
<סיגל מאור גוטמן: בוודאי.
חמד עמאר: וגם המשטרה ידעה שהיא מאוימת, נכון?
<נבילה אספניולי: כן.
<נבילה אספניולי: היה טיפול הוליסטי במקרה.
חמד עמאר: אם שירותי הרווחה ידעו בטוח גם המשטרה ידעה.
<נבילה אספניולי: היה טיפול הוליסטי והיה יִידוע הוליסטי.
<נבילה אספניולי: כולם ידעו.
<ז'נה אבאיב: המשטרה לא עשתה שום דבר.
<ז'נה אבאיב: האישה שנרצחה היתה בקשר יומיומי עם יגאל עזרא.
חמד עמאר: נציגת יוזמות קרן אברהם, בבקשה.
חמד עמאר: אנא תקצרו כי אנחנו צריכים לסיים את הדיון עד שעה 1:30.
<אנוואר אלשיכה: אנחנו רוצים להציג תוכנית הכשרה שיוזמות קרן אברהם מקיימת ברמלה לטיפול בנושא האלימות, תוכנית שמשלבת את כל הגורמים הרלוונטיים להתערבות ולטיפול בתופעה הזאת, בין אם זה מהחינוך, מהרווחה, מהמשטרה, אנשי דת ומנהיגים מהקהילה.
<אנוואר אלשיכה: בעצם המטרה להציג ולהציף את כל האתגרים והמענים הכלל מערכתיים שצריכים לטיפול בתופעה הזאת.
<רות וינשנק-ונר: הבעיה כל-כך חמורה שבטוח שצריך פה פתרונות יצירתיים, ופתרונות יצירתיים חייבים לבוא ביחד מכולם.
חמד עמאר: ראינו שכאשר המשרד לביטחון פנים נכנס לתמונה נאמר כאן שבשנת 2012 לא היו רציחות נשים, לכן אחד הדברים שנקרא להם כוועדה הוא להחזיר לשם את התוכנית.
חמד עמאר: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה לצערנו נערך לא בפעם הראשונה.
אברהם מיכאלי: ערכנו אפילו ביקור ועדה בשטח, ברמלה ולוד, ודיברנו עם מפקד המשטרה בתחנה.
אברהם מיכאלי: על המקרה שקרה לצערנו השבוע ידענו כבר שהוא עלול לקרות, ידענו והמשטרה ידעה.
אברהם מיכאלי: התרענו אפילו בשם, אמרנו שהמשפחה הזאת מאוימת.
אברהם מיכאלי: יש לי תחושה של מגיפה, שכאילו מרימים ידיים ולא יכולים לפתור אותה.
<שבתאי גרברצ'יק: זה ממש לא נכון, חבר הכנסת מיכאלי.
חמד עמאר: אני אתן למשטרה להגיב.
חמד עמאר: נאמרו דברים חמורים על המשטרה.
חמד עמאר: ניתן למשטרה להגיב בסוף ואז אסכם את הדיון.
אברהם מיכאלי: התחושה הזאת, כביכול אי אפשר לטפל בבעיה הזאת, במיוחד בערים הבעייתיות האלה, שלצערנו הופכות להיות ערים בעייתיות כי שם קורים הדברים האלה בצורה חריגה יותר מאשר במקומות אחרים – אני מבין את התסכול שיש לאותם תושבים שלפעמים באים למשטרה וכביכול המשטרה משדרת להם: אנחנו יכולים ולא יכולים.
אברהם מיכאלי: גם הרווחה, שגם איתם דיברנו בעבר, הבטיחה לנו טיפול יצירתי כפי שעכשיו מבקשים, טיפול מיוחד וממוקד איך להגן על הנשים האלה.
אברהם מיכאלי: מה הם מבקשים בסך הכול?
אברהם מיכאלי: להישאר בחיים.
אברהם מיכאלי: פה התחושה היא שאנחנו חוזרים על הדיון הזה מידי שנה-שנתיים, רצח חדש קורה ואז מתעוררים מחדש.
אברהם מיכאלי: לכן לנו כוועדה אסור חלילה לאפשר לדבר הזה להתגלגל לעוד רצח ועוד רצח אלא צריכים פה כל הגורמים ביחד להתגייס.
חמד עמאר: אינסאף אבו שארב, בבקשה.