GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אזולאי: הוא אף פעם לא ישחרר אם הוא ממתין לחוות הדעת הזאת.
דוד אזולאי: בלי זה הוא לא ישחרר.
אורי מקלב: הוא לא ישחרר, זה לא מקובל היום.
דוד אזולאי: זה הכיסוי שלו.
אורי מקלב: זה לא מישהו שנעצר ברחוב, אנחנו מדברים על משהו אחר.
דוד אזולאי: הוא יכול.
דוד אזולאי: הוא לא יעשה את זה.
אורי מקלב: אין שופט שיעשה את זה, אז אנחנו היום משאירים אותם בעצם, נותנים להם עונש היום ולא רק ליום אחד, להרבה יותר, על זה שהוא לא מקבל את חוות הדעת, שאין ספק שתהיה חוות דעת חיובית, אין ספק בדרך שהתייחסו כבר והכל בסדר וזה לא קרה.
אורי מקלב: גם ברגע זה הוא נמצא במגרש הרוסים.
<גליה ניב: אתה שואל אותי?
אורי מקלב: אני שואל ומצפה לתשובה, כן.
אורי מקלב: ברשותך, אפילו תשובה קצרה.
<גליה ניב: אתה דיברת על בחור בן 17.5.
<גליה ניב: בחור בן 17.5 הוא קטין, הוא אמור להיות מטופל בשירות המבחן לנוער.
<גליה ניב: זה נשמע לי מצב מאד מאד חריג שקטין, גם לפי החוק, וחגית מהסנגוריה תוכל להסביר את זה אפילו יותר טוב ממני, נשמע לי מאד חריג שקטין יצטרך לחכות כל כך הרבה זמן לתסקיר מעצר, כי יש כללים מאד ברורים לגבי מעצרים של קטינים, שאמורים להיות קצרים במיוחד.
<גליה ניב: חגית תוכל להשלים.
דוד אזולאי: מה הזמן הנדרש כדי להגיש תסקיר?
אורי מקלב: אני יכול לתת לך את השם הפרטי שלו: מ' ואני אתן לך בהמשך את השם המלא.
דוד אזולאי: מה הזמן הנדרש לקבלת תסקיר?
<גליה ניב: שוב, בשירות מבחן לנוער המעצרים אמורים להיות - - -
אורי מקלב: ואם הוא בגיל 18?
<גליה ניב: אם הוא בגיר זה לפעמים כן יכול לקחת זמן.
אורי מקלב: שלושה שבועות?
<גליה ניב: אם הוא בגיר זה יכול לקחת מספר שבועות, באמת מפאת לחץ מאד מאד גדול שיש על קציני המבחן.
דוד אזולאי: לא הגדילו לכם את התקנים של קציני המבחן?
דוד אזולאי: אני הבנתי שהגדילו עכשיו בעוד כמה תקנים, לפחות איזה 15 תקנים, כך נאמר לי.
<גליה ניב: היו מספר הגדלות במהלך השנים האחרונות.
<גליה ניב: הנושאים האלה ממשיכים - - -
דוד אזולאי: לא, אני מדבר על השנה האחרונה.
דוד אזולאי: בשנה האחרונה הגדילו לפחות ב-10-15 תקנים.
<גליה ניב: הנושא הזה נמצא לאורך כל העת בטיפול.
דוד אזולאי: תשובה דיפלומטית, בסדר.
<חגית לרנאו: אם אפשר, זה סוטה מהדיון, אבל אחד מהקשיים זה שבתי המשפט היו רגילים לשחרר גם בלי תסקיר ולהפנות לתסקיר במקרים החריגים והקשים יותר.
<חגית לרנאו: היו מחליטים לשחרר או לא לשחרר, ורק במקרים של התלבטות.
<חגית לרנאו: ככל שיש יותר קציני מבחן, בתי המשפט מתרגלים תמיד להפנות לתסקיר ואז נפח העבודה רק עולה כל הזמן.
<חגית לרנאו: אז גם כשמעלים את המשרות של שירות המבחן, עדיין - - -
דוד אזולאי: לכן הגשתי הצעת חוק שאומרת - - -
<חגית לרנאו: חלק מהעניין - ויש גם החלטות על זה של בית המשפט העליון – זה ששופטים צריכים להתרגל, בטח בבית המשפט השלום - - -
דוד אזולאי: לקחת אחריות.
<חגית לרנאו: גם לקחת אחריות, גם לעשות את הבירורים שהם יכולים באולם ולא באופן אוטומטי לשלוח לשירות המבחן.
אורי מקלב: אבל במדינה נאורה היה צריך להיות חוק, ואני כאן פונה ליועצת המשפטית, תוך 72 שעות צריך לקבל תסקיר.
אורי מקלב: יש סדר בעולם, מה זה?
דוד אזולאי: אני אומר, יש פה פתח לחקיקה, חבר הכנסת - - -
אורי מקלב: זה צריך להיות הדבר הנורמאלי.
אורי מקלב: כן תקנים, לא תקנים.
אורי מקלב: 72 שעות ואם לא – הוא משוחרר.
דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, אני חושב שזה פתח לחקיקה שאנחנו צריכים להגיש כהצעת חוק פרטית.
דוד אזולאי: אמנם זה לא שייך לדיון, אבל זו הצעת חוק חשובה – להגביל את קציני המבחן במתן חוות דעת, להגביל אותם בזמן למתן חוות דעת, כי באמת ישנם מקרים שבית המשפט לא משחרר עד שאותה חוות דעת לא מוכנה.
אורי מקלב: איך הוועדה הזו, איך השולחן הזה מנסה למצוא פתרונות לבירוקרטיה או להתנהלות בתוך ועדות התכנון והבנייה, ואתה הרי שותף והובלת את זה – בזמן, בקביעת זמן.
אורי מקלב: אם לא בתוך הזמן שנקבע, אז זה לא יהיה וגם הוועדה המחוזית לא יכולה להגיד את דברה או הוועדות האחרות לא יוכלו לומר את דבריהן, אז הפירוש הוא שהן מסכימות לתכנית.
אורי מקלב: זה דבר שזז אז ואז אתה יודע שאין אחריות.
אורי מקלב: אני מוכן להיות שותף איתך, אדוני יושב הראש, בהצעת חוק כזאת.
דוד אזולאי: אני אקח את זה לתשומת ליבי.
אורי מקלב: זה צריך לבוא גם מלמטה, בהסכמה שהדבר הזה הוא הרי לא משהו שאנחנו רוצים שיהיה.
אורי מקלב: בשביל זה צריך נוהל ולא שזה צריך להיות חוק.
אורי מקלב: צריך זמן.
דוד אזולאי: אני הגשתי הצעת חוק פרטית לגבי העובדים הסוציאליים, ששם גם כן במקרים מסוימים חוות דעת של עובדת סוציאלית, במקום שהשופט יחליט, אז הוא מעביר את ההסמכה לעובדת סוציאלית שהיא תחליט אם לשחרר את האסיר או לא.
דוד אזולאי: אז פה העברנו את זה לסמכות בית המשפט.
דוד אזולאי: יש פה כמה אנשים שהיו איתנו בדיונים בחקיקה הזאת.
דוד אזולאי: בבקשה, גברתי, נציגת משרד הבריאות.
<ויקטוריה וקסלר: שמי ויקי וקסלר, אני עובדת מנהל הרפואה, אני מייצגת את המשרד בשב"ס בכל תחומי הרפואה.
<ויקטוריה וקסלר: קודם כל יש לציין את שיתוף הפעולה המלא שיש לנו בשב"ס בכל תחומי העשייה, כולל הנושא הזה.
<ויקטוריה וקסלר: הנושא מורכב של שחרור חולי נפש, מאחר שצריך לזכור שלכולם כרובם יש סממנים התנהגותיים נוספים, הנובעים עקב עבריינותם ומה שמתווסף לתחלואה הנוספת, במידה והיא קיימת, וקיים קושי רב לשלב אותם במסגרות הקיימות, עם חסרי ישע שנמצאים בהן.
<ויקטוריה וקסלר: ולכן, לפני כשלושה חודשים אכן בפגישה שהזכרת, אדוני, הוחלט על מיפוי אנשים עם פסיכו-פתולוגיה, כדי לדעת למה להיערך, ותקום ועדה של משרד הבריאות ונוכל להקצות יועצים, לסייע ביועצים מקצועיים לצורך הטיפול.
<ויקטוריה וקסלר: ועד אז כל נושא הוא פרטני - - -
דוד אזולאי: כמה זמן זה ייקח?
<ויקטוריה וקסלר: זה לא תלוי בנו.
<ויקטוריה וקסלר: כאשר יסיימו את המיפוי ונדע עם מה אנחנו מתמודדים - - -
דוד אזולאי: כמה זמן ייקח עד שיסיימו את המיפוי ובמי זה תלוי?
<ויקטוריה וקסלר: אני לא יכולה להגיד.
<אבי דיאמנט: אנחנו עומדים לקראת הסוף ואנחנו נגיש את המיפוי - - -
דוד אזולאי: בימים הקרובים אתם מגישים את המיפוי ואז אפשר?
<ויקטוריה וקסלר: מעולה, ואז נראה איך נתקדם, באיזה היקפים מדובר ועם איזה נושאים מקצועיים נצטרך להתמודד.
דוד אזולאי: השאלה שלי עם עד אז - - -
<ויקטוריה וקסלר: עד אז כל מקרה נידון לגופו של עניין באופן פרטני, ואם צריך להגיש לסל שיקום, היחידה שנמצאת בבתי הסוהר, כמה שהיא יכולה לסייע להם להגיש בקשה לסל שיקום, כפי שעושה כל אדם אחר.
<ויקטוריה וקסלר: אנחנו נים בכל עניין ועניין.
דוד אזולאי: הם יכולים להגיש גם סל שיקום פרטי, אותם אנשים, באישור שלכם?
דוד אזולאי: אני מדבר על מקרים חריגים שהם יכולים להגיש סל שיקום באופן פרטי, שאתם תאשרו אותו, בשיתוף פעולה אתכם, עד שתקימו את הוועדה.
<ויקטוריה וקסלר: כל אדם מגיש ואנחנו דנים בו.
<ויקטוריה וקסלר: אין סל שיקום פרטי.
<ויקטוריה וקסלר: אין דבר כזה.
<בתיה ליידנר: אין סל שיקום פרטי.
<בתיה ליידנר: יש ועדת שיקום מחוזית בכל מחוז ויושב ראש שירכז את השיקום המחוזי, חברי ועדה.
דוד אזולאי: כן, אבל אם יש מקרים של אנשים שאוטוטו הולכים להשתחרר וצריך לתת להם את השיקום, בינתיים מה עושים?
<ויקטוריה וקסלר: לכן כשהוא עוד בין כתלי בית הסוהר, שם אין לו את השיקום.
<ויקטוריה וקסלר: הוא צריך כבר להגיש ולכן משם הוא יכול להגיש.
דוד אזולאי: מי צריך להגיש?
<ויקטוריה וקסלר: האסיר.
<מיכל ברק: הם מגישים.
<מיכל ברק: הבעיה היא לא פעם, הקושי כמו שאת אמרת, למצוא את המסגרת שתסכים לקבל אותם.
<ויקטוריה וקסלר: הבעיה זה למצוא מסגרת.
<מיכל ברק: כי אנחנו מפנים ואז המקום אומר הוא לא מתאים לנו.
דוד אזולאי: אבל מי ימצא את המסגרת?
דוד אזולאי: האסיר צריך למצוא את המסגרת?
דוד אזולאי: המשפחה שלו?
<בתיה ליידנר: אני רק רוצה לציין כאן שזה קרוב ל-8 שנים אנחנו מקיימים ועדות בתוך כלא מגן, ועדות שיקום שבחלק מהן אני משתתפת.
<בתיה ליידנר: היו לנו ניסיונות, לצערי הרב ניסיונות לא כל כך טובים בשילוב אסירים בתוך המסגרות הקיימות, כמו שויקי אמרה, על הנושא של התנהגות יותר אלימה, בעיות של התנהגות.
<בתיה ליידנר: לא בגלל הפתולוגיה הפסיכיאטרית, אלא בגלל ההתנהגות שנובעת לאחר הכליאה.
<בתיה ליידנר: אנחנו מדברים על מסגרות שכולם הם חסרי ישע, נפגעי נפש שלא היו בכלא ולא היו בתנאים של כליאה.
<בתיה ליידנר: אז לבוא מהכלא לתוך המסגרות הרגילות שלנו, זה מאד מאד קשה לשלב אותם.
<מיכל ברק: זה לא הכלא יוצר את ההתנהגות הזאת.
<בתיה ליידנר: בסדר, אבל אני רואה מה שבסוף.
<מיכל ברק: זו אוכלוסייה אחרת.
<בתיה ליידנר: האוכלוסייה, בסדר.
<בתיה ליידנר: בכל אופן, ועדת השיקום מקבלת פניות מגורמים מקצועיים, יש החלטה של הוועדה ובאחריות הגורם המפנה, הגורם המקצועי, לבצע את החלטות הוועדה, לא משרד הבריאות.
<בתיה ליידנר: אני לא מחפשת את הקליינטים.
<בתיה ליידנר: הם מגיעים אלינו ואנחנו נותנים את ההחלטה - תעסוקה, דיור וכו' וכו' וזה מה שקורה.
דוד אזולאי: אם אני לוקח את הדוגמא שהבאתי, למעשה הרמתם ידיים ואמרתם שאין שיקום.
דוד אזולאי: אין לו סל.
<בתיה ליידנר: אוקיי, אם אני שמעתי נכון, היה כתוב שם שאותו רכז שיקום לא היה מוכן לראות את הבן אדם, אנחנו נראה את אותו בן אדם.
<ויקטוריה וקסלר: תפנו אלינו.
<בתיה ליידנר: תפנו את זה לוועדת השיקום, אנחנו אמורים לראות כל בן אדם.
<בתיה ליידנר: גם הוועדה יכולה להחליט שבן אדם לא מתאים למסגרות או לא מוכן או אין לו מוטיבציה או What ever, אבל אפשר לראות את הבן אדם ולהגיד את זה גם.
<בתיה ליידנר: אי אפשר לדחות על הסף.
<בתיה ליידנר: אנחנו נראה את הבן אדם.
<חגית לרנאו: אפשר להעיר הערה בנושא הזה?
<חגית לרנאו: מהניסיון המקצועי שלנו, יש מספר קבוצות של בעלי לקויות שאין להם באופן מערכתי פתרונות בארץ.
<חגית לרנאו: של פגועי ראש, של אנשים שיש להם גם לקות שכלית וגם לקות נפשית משמעותית והפתרונות המוסדיים לאנשים האלה, אני חושבת שהם צריכים להיות לפני ההגעה שלהם לכלא.
<חגית לרנאו: זאת אומרת האנשים האלה, מה שקורה איתם בהליכים פליליים, זה שמחפשים להם מסגרות טיפוליות, ואז משרד הבריאות אין לו מסגרות ומשרד הרווחה אין לו מסגרות ומעיפים אותם מאחד לשני, בסוף בית המשפט, די בהעדר ברירה, שולח אותם לכלא, והם לא אמורים מלכתחילה להיות בכלא.
<חגית לרנאו: זה אנשים עם בעיות התנהגות - - -
דוד אזולאי: ואז המצב שלו מחריף.
<מיכל ברק: לא שהוא מחריף, הוא פשוט לא מתאים גם למסגרת הזאת, אבל אנחנו מקבלים כל אחד.
דוד אזולאי: נכון, נכון.
דוד אזולאי: במקרה הזה אני אומר לך, זה המקרה הקלאסי שהזכרתי שהוא נמצא במקום שהוא לא צריך להיות בו.
<מיכל ברק: יש כאלה.
<חגית לרנאו: ולפעמים בכלא לא יודעים מה לעשות איתם ואז הם מגיעים לתנאים של הפרדה, והפתרון המערכתי שנשמע כאן, כאילו בסוף רש"א ייקחו את זה על עצמם, לי נשמע פתרון מערכתי לא נכון, כי רש"א מקבלים רק אנשים שכבר היו בכלא.
<חגית לרנאו: הם צריכים קודם להגיע לכלא ואז יגיעו לרש"א.
<חגית לרנאו: הפתרון המערכתי הנכון חייב להיות כזה שהוא יהיה חלופה לכליאה, לפחות במקרים המתאימים.
<חגית לרנאו: לפחות תפתח אפשרות של מסגרת טיפולית בחסות - אני לא אכנס לויכוחים בין משרד הרווחה למשרד הבריאות, כי הבנתי שזה - - -
<בתיה ליידנר: זה משהו שנדון מספר פעמים בין שני המנכ"לים - - -
<חגית לרנאו: נכון, ועדיין אין, ולכן הם מגיעים לכלא, אבל הם לא אמורים להגיע לכלא, האוכלוסייה הזאת.
<חגית לרנאו: ואז כשהם מגיעים לכלא, הם בסוף מגיעים אליכם ואתם נתקלים בדיוק באותו מצב שמראש לא היה לכם פתרונות, במקום לייצר פתרון שהם מראש לא יגיעו לכלא.
<חגית לרנאו: עכשיו, אני לא יודעת אם מצבם מחריף או לא מחריף בכלא, אבל די ברור לי שזו אוכלוסייה שהיה נכון ליצור מסגרת, לא להטיל את זה על רש"א, רק לאסירים משוחררים אלא למסגרת מראש, שהם לא יגיעו בכלל לכלא.
<מיכל ברק: חגית, אני מוכנה גם להגיד שיש מקרים שכל כך אין להם מסגרת בחוץ, שהם עושים עבירה ברגע שהם יוצאים החוצה, רק בשביל לחזור אלינו בגלל שאין להם שום כתובת אחרת.
<מיכל ברק: זה בסוף הכתובת היחידה שמצויה.
<מיכל ברק: אני מוכנה לחתום גם על מקרים כאלה.
דוד אזולאי: האם יש עוד מישהו שרוצה להתבטא.
אורי מקלב: אם תרשה לי, אני אשמח.
דוד אזולאי: כן, בבקשה, חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: אנחנו כרגיל רגילים לדבר בתחילת הדיון, אבל הפעם בשל התנהגות טובה, צריך לציין את זה, אז אנחנו מדברים רק בסוף הדיון.
אורי מקלב: אני גם מתנצל על ההפסקה הקטנה שהייתה לי בדיון לצורך תפילת מנחה.
דוד אזולאי: כך אתה אומר שאני הפסדתי.
אורי מקלב: אני מציע שנאפשר לך לסיים יותר מהר ואני לא אאריך בדברי, שעד השקיעה תוכל להתפלל.
אורי מקלב: אדוני יושב הראש, קודם כל אני מבקש להעביר דרך מנהלת הוועדה את ברכותינו ואת הערכתנו ליושבת ראש הוועדה, שגם יש לה את האומץ לבזר סמכויות וגם על הגיבוי שהיא נותנת לוועדת המשנה, ואנחנו יודעים שהנושא הזה הוא מאד חשוב לה, היא מעלה את זה הרבה.
אורי מקלב: זו תודה אחת.
אורי מקלב: התודה השנייה היא שהיא גם ידעה והעמידה את האדם הנכון והמתאים לעמוד בראש הוועדה.
אורי מקלב: אתה גם שימשת הרבה שנים כיושב ראש ועדת הפנים, הנושא הזה קרוב לליבך, אתה מטפל בזה, אתה מכיר אותו, ואין כמוך שיכול לטפל במגוון הדברים שצריך ושאפשר לטפל, בכל הנוגע לאסירים, סוהרים, בתי סוהר.
אורי מקלב: היום הכותרת הייתה שיקום האסיר, אבל וודאי אתה תטפל בכל הנושאים כמו תנאי האסירים או תנאי סוהרים ומצבם של הסוהרים בבתי הכלא, כל נושא של קליטת אסירים, מזון אפילו של אסירים.
אורי מקלב: יש מגוון נושאים, אני חושב, על כל האגפים ועל כל המחלקות של השב"ס ואני באמת מציע להתייחס לזה ברצינות בשב"ס, דרככם להעביר את המסר שזו לא הולכת להיות עוד ועדת משנה, שיהיה אפשר ככה לתת לאנשים איזה דיון אחד וזה עובר, אלא אני בטוח שהדיונים יהיו רצופים וכל נושא אתה תפרוש לפרוסות ובאמת אתה תמפה אותו כפי שצריך, כפי שאנשים מחכים ומצפים לזה.
אורי מקלב: אתה אמרת שאנחנו מכירים את החלק הזה מתוך פניות וזה נכון, יש לנו הרבה פניות והרבה מכתבים ופניות באמצעות הטלפונים, ואנחנו גם נפגשים עם ארגונים שמטפלים וקרובים לעניין הזה.
אורי מקלב: אנחנו גם שומעים מאנשים שהיו בעבר בתוך המערכת הזאת בתפקיד כזה או אחר, שהיום, כשהם לא נמצאים בתוך המערכת, הם באים ומדברים איתנו על מה שקורה.
אורי מקלב: ואנחנו לא מגיעים מקונוטציה שלילית או מהסתכלות שלילית על השב"ס.
אורי מקלב: אני חושב שלשב"ס באמת יש תפקיד חשוב, אחראי מאד וגם תפקיד שהוא מאד דורש והוא תפקיד שיש בו גם מסוכנות, גם מסירות וגם אחריות גדולה מאד, וכל נפילה יכולה להיות נפילה מאד מאד קשה.
אורי מקלב: זה דבר תובעני.
אורי מקלב: אבל יחד עם זאת, על הדרך הזו, גם אם מעריכים מאד, הדברים צריכים להיעשות גם בסדר.
אורי מקלב: יש איזו הרגשה שיש איזה מיסוך בכניסה לכלא, שיש איזה מסך ברזל שקיים מחצר בית הכלא פנימה וברגע שאדם נכנס לכלא, בהרבה מקרים לצערנו הוא הופך להיות מספר, זכויותיו נרמסות, הוא יכול להיות מסומן על ידי מישהו בתוך המערכת וכלתה עליו הרעה.
אורי מקלב: אין לו שום זכות, אין לו סיכוי בכלל, אין לו שום זכות וסיכוי לצאת מזה.
אורי מקלב: הוא חסר אונים.
אורי מקלב: המכתבים והפניות אלינו משקפים מצב לא רק של פנייה של בעיה, אלא של חוסר אונים, של ייאוש מהמערכת, שלא מתייחסים לבן אדם, שעם הדברים שהוא מדבר עליהם הוא יכול להתגלגל חודשים ותקופות ארוכות בלי שמישהו שומע אותו ובלי שמישהו מתייחס, ובלי שמישהו מגיב אליו.
אורי מקלב: והפוך, ואולי הוא מעדיף להסתגר ולהיות בשקט, בגלל שכל אחד שמנסה מה שנקרא "להרים ראש", יש כזה מושג, הוא קצת מרים את הראש, הוא קצת מנסה להגיד משהו – אז הוא מקבל נבוט והוא יודע שאחת דינו.
אורי מקלב: והדבר הזה של כל הסגנון של איזה פריץ מול נתין, נתינים שיש, זה דבר שצריך להיעלם מהעולם, גם מעולם הכלא וגם מהעולם שנמצא מאחורי מסך הברזל, גם לאסירים וגם לסוהרים.
אורי מקלב: גם המפקדים צריכים לקבל את מה שהם צריכים, את כל התנאים שמגיעים להם.
אורי מקלב: ולכן, כפי שאתה קצת גרדת פה וכבר עלו כאן מספיק נושאים בוועדה הזאת כבדרך אגב לנושא של שיקום האסיר ואנחנו רואים שיש הרבה דברים מה לעשות.
אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים להשקיע בזה עבודה.
אורי מקלב: אני חושב גם, אדוני יושב הראש, שבנושא של מעצרים, כל הנושא הזה צריך להיות לא פחות, וזה נושא שהיום כולו בסמכותו של השב"ס, אם אני לא טועה, החל מבתי המעצר.
אורי מקלב: היום זה גם בסמכות השב"ס, הובלת האסירים.
אורי מקלב: זה עולם ומלואו שיש מה לעשות ומה לפעול בעניין הזה.
אורי מקלב: ואם אנחנו מדברים על רפורמות ואם אנחנו מדברים על דברים חדשים שאנחנו צריכים היום ליישם – אני חושב שבימים האלה, של תשובה וחשבון נפש – אני חושב שזה הדבר הבולט ביותר, והמסר הזה, שהיום אנחנו בפגרה ויש השתתפות, והיועץ המשפטי שלהם, שיכול להיות שהוא קיבל אישור – הוא הולך ובא – זה לא ימשיך ככה.
אורי מקלב: ועדות המשנה תקבלנה את כל התוקף שיש להן, את כל הכוח שיש להן, את כל הסמכות שיש להן בנושא הזה, לא פחות מוועדה רגילה, במיוחד כשיש יושב ראש חרוץ ומיומן ומקצועי כמוך.
אורי מקלב: אין לי ספק שאנחנו נעשה שינוי.
אורי מקלב: ובסוף דבריי אני אומר שיש תקווה.
אורי מקלב: אני רוצה שיימסר המסר של תקווה לאסירים אחרים, שיהיה מי שהיום מכאן ואילך שישמע ויטפל ויציפו את כל מה שצריך להציף בכל נושא של שירותי בתי הסוהר, שאנחנו מאד מעריכים את מה שהם עושים.
דוד אזולאי: אדוני, תודה רבה, אני מודה לך על כך.
דוד אזולאי: באמת אני מקווה שהוועדה הזאת תתמסר לכל הנושא של האסירים.
דוד אזולאי: אנחנו נשתדל לעשות מלאכתנו נאמנה.
דוד אזולאי: אני חושב שזו אחת הקבוצות החלשות ביותר בחברה הישראלית, ולצערי הרב לא תמיד היא זוכה לכותרות הראויות מבחינת המערכת.
דוד אזולאי: יחד עם זה, אני לא יכול להתעלם מכך שהשב"ס באמת, ואני אומר את זה דווקא לשבח, נעשו כמה שינויים במערכת הזאת בשנים האחרונות.
דוד אזולאי: אחד השינויים שאני יכול לבשר עליהם זה שבעקבות פניות רבות בנושא הזה, הקימו בכלא רימונים איזה שהוא מקום מיוחד לעברייני מין שהם שומרי מצוות, על מנת לאפשר להם להשתלב בטיפולים האלה ואני ביקרתי שם.
דוד אזולאי: אני מציע גם לך לבקר.
דוד אזולאי: אז ביקשתי שתבוא, אבל בשל נישואי הבת לא יכולת לבוא ואני מציע לך למצוא את הזמן ללכת לבקר שם.
דוד אזולאי: שם גם כן הקימו קבוצה מיוחדת, אבל אחד הדברים שלצערי הרב, ואני הערתי על כך בסיור וגם כתבתי על כך, זה שאותם אנשים באו למערכת מרצונם, אבל אין להם שום פריבילגיה על כך שהם באו.
דוד אזולאי: לצ'פר אותם במשהו, על מנת לחזק את הפעילות שלהם.
דוד אזולאי: האסירים האחרים אומרים בעצם מה ההבדל בין פה לבין שם?
דוד אזולאי: זה אותו דבר.
<מיכל ברק: יש הבדל.
דוד אזולאי: תראי, אני מדבר איתך אחרי שביקרתי ואחרי שדיברתי עם האסירים והסכימו איתי אלא שליוו, שבאמת צריך למצוא משהו לאותם אנשים שבאו מרצונם והם מוכנים לקבל את הטיפול, אבל פה אני מצפה גם מהמערכת לאיזו שהיא תגובה הולמת לאותה קבוצה.
דוד אזולאי: פה זה שיקולים מקצועיים שלכם.
אורי מקלב: נאמר שירבו, שיוסיפו זכויותינו ברימונים.
דוד אזולאי: לפני שאגש לסיכום, יש עוד מישהו שרוצה לדבר?
דוד אזולאי: יש בידי גם מכתב מיום 14 בספטמבר, לא מזמן, מאחד האסירים.
דוד אזולאי: אני לא אקריא את כולו, אבל הוא מפנה אלי את המכתב.
דוד אזולאי: הוא כותב כך: "שב"ס לאורך כל הדרך נמנע מלתת לי טיפול בעבירות הפיסיקליות בהן הורשעתי – מרמה, זיוף במסמכי תאגיד – באמתלות שונות.
דוד אזולאי: להבהיר: הנני מאחורי סורג ובריח מיום 27 בפברואר 2012 ולא נמצאה עד כה מסגרת טיפולית בעבירות הנ"ל עבורי".
דוד אזולאי: בפסקה נוספת הוא כותב: "ביום 14 בספטמבר 2014 התקבלה - - -
אורי מקלב: לכמה זמן הוא שפוט?
דוד אזולאי: הוא שפוט מיום 27 בדצמבר - - -
אורי מקלב: כן, אבל לכמה זמן?
דוד אזולאי: הוא לא כותב לי פה.
אורי מקלב: אני מבין שזה נפקות ה - - -
דוד אזולאי: "מיום 14 בספטמבר נתקבלה תשובה מקצין אסירים במחוז צפון בשב"ס, כי איני יכול לצאת לחופשה מכיוון שלא עברתי טיפול ייעודי בעבירות מרמה".
דוד אזולאי: ממשיך אותו אדם, ודרך אגב הוא כותב את השם שלו, מאיזה בית סוהר הוא והמכתב הזה גם מופנה לנציב שירות בתי הסוהר, זה לא סודי.
דוד אזולאי: הוא כותב: "זאת ועוד, כבר בעבר העליתי בפניכם את הבעייתיות הקשה בכל נושאי הטיפול שניתן בבית הסוהר דמון על ידי עובד סוציאלי יחיד, שאמור לטפל בכ-470 אסירים.
דוד אזולאי: זה הוא מצב בלתי אפשרי הפוגע קשות באסיר המבקש טיפול ושיקום".
דוד אזולאי: "אני פונה אליך מכובדי.
דוד אזולאי: ראו איך שב"ס מונע טיפול ושיקום לאסירים בישראל ולאחר מכן משתמש בטענות כפייה המתוארות לעיל כנגד האסירים.
דוד אזולאי: עבורי מתן חופשה הוא לא רק לצורך חיזוק הקשר עם המשפחה והקהילה, היא גם חלק מתהליך השיקום כגון מציאת מקום תעסוקה, כתובת מגורים, בניית תשתית איתנה למסגרת חיים נורמטיבית לאחר תקופת המאסר".
דוד אזולאי: "אני מבקש לומר שבתקופתה שאני אסיר – אין לי את היכולת להתמודד אל מול האטימות של המערכת מבלי להתחשב בפניותיי הרבות לאורך כל תקופת המאסר".
דוד אזולאי: אז זה אחד המכתבים הרבים שקיבלתי.
דוד אזולאי: אני רוצה להגיד לכם שאותו אסיר כותב את זה בשמו, מציין את המקום שלו והוא לוקח על עצמו את כל הסיכונים.
דוד אזולאי: אם זה לא נכון – שיקומו ויגידו שזה לא נכון.
דוד אזולאי: אני אשמח.
<מיכל ברק: זה לא שזה לא נכון, רק פרט אחד של ה-1 ל-400, שהוא לא נכון, בגלל שמתקן דמון נועד לשוהים מהשטחים והם לא מקבלים את אותו טיפול שמקבלים תושבי ישראל, גם אגב בתקנות הם לא המיועדים לקבל את אותו טיפול ולכן להגיד שזה 1 ל-400 זה לא מדויק.
<מיכל ברק: זה ברמה הזאת.
<מיכל ברק: מעבר לזה אני לא רוצה להיכנס לזה.
דוד אזולאי: אז אני מציע, המכתב הזה הופנה לנציב שירות בתי הסוהר והופנה גם אלי וליושבת ראש ועדת הפנים.
דוד אזולאי: הוא הופנה ב-14 בספטמבר.
דוד אזולאי: אני מקווה שאני אקבל העתק תשובה מאותו מכתב ובואו נשמע את העובדות.
דוד אזולאי: רבותי, אני רוצה קודם כל להודות לכל אלה שהשתתפו איתנו בדיון.
דוד אזולאי: אני רוצה לסכם את הדיון הזה: ראשית, אני רוצה להודות ליושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת מירי רגב, על הקמת ועדת המשנה.
דוד אזולאי: אני מבקש לישיבה הבאה, או בזמנכם, אני מקווה שתוך חודש ימים, כי זו תקופה של חגים, אז תוך 60 יום אני מבקש נתונים כמה אסירים לא מקבלים שום טיפול.
דוד אזולאי: שום טיפול.
דוד אזולאי: אני בטוח שהמערכת יכולה לתת את הנתון הזה, ואם אתם לא יכולים לתת את הנתון הזה – אנא מכם תכתבו לי שאתם לא יכולים לתת לנו את זה.
דוד אזולאי: אני מבקש להביא את התקנות לאישור ודיון, בלי קשר לתקציב.
דוד אזולאי: בלי כל קשר לתקציב.
דוד אזולאי: הנושא של התקנות חייב להיות על שולחן הוועדה.
דוד אזולאי: הוועדה תחליט אם זה יהיה בוועדת המשנה או במליאת הוועדה, אבל אני מבקש לקבל החלטה בעניין הזה תוך 60 יום – להביא את התקנות לאישור הוועדה.
דוד אזולאי: אני מבקש גם לדעת פירוט מה הוא החלק התקציבי שהולך לשיקום אסירים, וזה רק לגבי שיקום אסירים.
דוד אזולאי: מה הוא החלק מהתקציב שמופנה לשיקום אסירים.
אורי מקלב: מי צריך לתת את הנתון הזה?
אורי מקלב: על שיקום האסירים אתה מדברי אחרי?
אורי מקלב: מהרשות לשיקום האסיר או בתוך הכלא?
דוד אזולאי: בתוך השב"ס.
אורי מקלב: אוקיי, רציתי להבין.
דוד אזולאי: כרגע לא הגעתי לרש"א, אנחנו עדיין נמצאים בתוך כותלי בית הסוהר.
דוד אזולאי: הוועדה תקיים דיון בהשתתפות משרד הרווחה ומשרד הבריאות לגבי וג"ע – ועדה לגילוי עריות; אלמ"ב – אלימות במשפחה; ומב"ן – בריאות נפש.
דוד אזולאי: אני מבקש מרש"א פירוט הוועדות המחוזיות.
דוד אזולאי: אני ממליץ לצרף לוועדות גם את אנשי - - -
<אבי דיאמנט: לא הבנתי לגבי הדיונים ברש"א.
דוד אזולאי: אדוני דיבר על שתי ועדות מחוזיות חדשות שכעת מקימים אותן, אחרי המיפוי, כשהן תחלנה לפעול - - -
<אבי דיאמנט: אתה מדבר על הוועדות עם משרד הבריאות?
<אבי דיאמנט: יש ועדה של משרד הבריאות.
<אבי דיאמנט: היא זו שצריכה - - -
דוד אזולאי: אני הבנתי ממך שהוועדות הללו – אין בהן נציגי משרד הרווחה ואני המלצתי לצרף את נציגי הרווחה וגם את נציגי מרכז השלטון המקומי.
דוד אזולאי: בעניין של מרכז השלטון המקומי אמרתי לך ואני חוזר ואומר גם עכשיו שתהיה פנייה שלכם למרכז השלטון המקומי, כדי לאפשר לאותן עובדות סוציאליות למלא את תפקידן, ואנחנו כוועדת הפנים נתערב בעניין הזה.
דוד אזולאי: בזה אני מסיים.
דוד אזולאי: הוועדה תקיים דיון עם אנשי וג"ע ואנשי אלמ"ב בכל מה שקשור לתפקודם ותפקידם במערכת.
דוד אזולאי: שיהיה לנו גמר חתימה טובה ושיתקבלו תפילותינו ברצון.
מירי רגב: אני פותחת את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בדיון מעקב נוסף בענין היערכות משטרת ישראל לעליית יהודים להר הבית.
מירי רגב: נמצא אתנו פה אבי ביטון, שאנחנו כבר מכירים אותו.
מירי רגב: הבנתי שהממ"ז נמצא היום ב - - ולכן הוא לא הגיע.
מירי רגב: אני רוצה להודות שוב לממ"ז על הסיור שהיה לנו במזרח ירושלים ועל החשיבות שאנחנו רואים בטיפול בכל הרמת הראש, אני כך קוראת לזה, והגברת האלימות במזרח ירושלים, שלאט לאט גם מגיעה לתוך מרכז העיר.
מירי רגב: אם לא נטפל במזרח ירושלים כפי שצריך, נמצא את עצמנו גם בתל-אביב עם אותם אירועים.
מירי רגב: החלטתי לקיים את הדיון היום אבי, משום שאנחנו קיימנו דיון על הר הבית לפני חודשיים בערך, חודש, במהלך המושב, מתוך תקווה שלמרות שיש אירועים כאלה ואחרים במזרח ירושלים והשפעות הדדיות בין מה שקורה בהר הבית למזרח ירושלים, למרות שאני לא רוצה לקשר בין הדברים, והבטחה של הממ"ז אלי, שאתם תעשו את כל מה שניתן כדי שהיהודים יוכלו לעלות להר הבית, קיבלתי בשבועיים האחרונים הרבה מאד "סמסים" וטלפונים של קבוצות של אנשים, נשים, ילדים, נערים, שהגיעו מכל הארץ ובעקבות התפרעות שוב הם קיבלו פרס, סגרו את ההר ליהודים, והמוסלמים המשיכו לעלות להר הבית.
<אבי ביטון: בשבועיים האחרונים?
מירי רגב: כן, בשבועיים-שלושה האחרונים.
מירי רגב: דרך אגב, מעכשיו אני מעבירה כל "סמס" שאני מקבלת לשר ולממ"ז.
מירי רגב: עכשיו אני אעביר גם למפכ"ל, שגם הוא היה עסוק בזה ולא רק השר והממ"ז, גם המפכ"ל יתעסק בעניינים.
מירי רגב: אני יודעת, זה קשה.
מירי רגב: לא נעים להתעסק בדברים שלא נוח להתעסק אתם אבל תפקידנו להתעסק עם דברים שצריך להתעסק אתם.
מירי רגב: כידוע לכם, בתקופת חג הרמדאן קיימנו כאן דיון כדי לדאוג שמרקם החיים המוסלמי יתאפשר, והמוסלמים יעלו ויתפללו בחג הרמדאן ואף אחד לא יפריע להם, וכך היה ואני שמחה על כך.
מירי רגב: - - כשהם התפרעו, אתם החלטתם לא להעלות אותם וזה בסדר אבל לא סגרתם בגלל זה את ההר ליהודים כשהם התפרעו.
מירי רגב: לא יכול להיות מצב שאנחנו לפני חגי תשרי, חגים שבהם יהודים רוצים לעלות להר הבית, ולא רק בחגים גם בשוטף.
מירי רגב: יש החלטת ממשלת ישראל שתהיה עליה של יהודים להר הבית.
מירי רגב: אני לא מדברת על תפילת יהודים בהר הבית, שזו סוגיה אחרת שצריך גם בה לדון אבל לא בענין הזה אנחנו דנים היום - ויהודים לא יכולים לעלות להר הבית משום שבעצם המוסלמים מתפרעים והם משיגים בדיוק מה שהם רוצים להשיג, שההר ייסגר רק ליהודים במקום שההר ייסגר גם ליהודים וגם למוסלמים כי בכל מדינה מתוקנת, כשמישהו פועל בניגוד לחוק לא נותנים לו פרס.
מירי רגב: מה גם שהקמתי ועדת משנה בענין עליית יהודים להר הבית.
מירי רגב: אחת המסקנות שלה, ולא היה שם מישהו קיצוני.
מירי רגב: יושב ראש הוועדה היה דוד צור, אחד משלכם.
מירי רגב: אחת המסקנות שלה היתה שאם אכן יש התפרעות בזמן שיהודים עולים להר הבית, ההר צריך להיות סגור למוסלמים וליהודים כאחד וזה לא נעשה, אני רוצה ל בין מה קורה שם.
מירי רגב: מדוע יהודים לא יכולים לעלות להר הבית.
מירי רגב: כיצד אנחנו מתכוונים השנה הזאת, הבאה עלינו לטובה, לאפשר ליהודים לעלות בראש השנה, לפני יום כיפור, בצאת יום כיפור, במהלך סוכות, במהלך חול המועד, לאותם יהודים שרוצים לעלות להר הבית, שיוכלו לעלות להר הבית בלי שיעמדו שם שעות בתור, בלי שיחזירו את הנשים והילדים הביתה, ושיכבדו את החלטת הממשלה ואת מדיניות הממשלה לאפשר ליהודים לעלות להר הבית.
מירי רגב: אז בעצם רשות הדיבור היא שלך כי במקום פ"ע אתכם קיימתי ישיבה.
<אבי ביטון: קודם כל, אני רק אתקן שבתקופת הרמדאן אנחנו מנענו כניסה של לא עשרות אלא מאות אלפי מוסלמים להר הבית בכל ארבעת ימי השישי של הרמדאן וב"לילת אל קאדר".
<אבי ביטון: אם אנחנו מדברים על כמויות אז ביום שישי של הרמדאן מגיעים להר הבית כמות של בין 150 ל-200 אלף מוסלמים רק ביום שישי.
<אבי ביטון: השנה הזאת, בעקבות חשש לפרוץ מהומות וחשש לפגיעה בנפש, אנחנו מנענו כניסה של מאות אלפי מוסלמים מגיל 40 או מגיל 50, כל מי שמתחת לגיל הזה לא נכנס, לא הותרה לו הכניסה להר הבית.
<אבי ביטון: אנחנו מדברים על סדר גודל של מעל ל-100 אלף בכל יום שישי.