GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנא סוייד: אי אפשר כאן לדעת מה קודם, הרצח להזנחה, או שההזנחה מביאה רצח.
חנא סוייד: אני שואל את ראש העיר, האם הוא באמת משתף את המנהיגות המקומית.
חנא סוייד: אני יודע שיש כאן פעילות ענפה של ועד ציבורי שמתעניין מאוד בפתרונות דיור ובעיות של תכנית מתאר.
חנא סוייד: עם האנשים האלה צריכים לעבוד, איך אפשר לעבוד במנותק ואחר כך לצפות כאילו - - - אתה אולי תקבל מאות מיליונים ותבנה אולי ניקוז שכעבור שנה-שנתיים של הזנחה הוא ייסתם, כמו שקרה לקאונטרי קלאב שאתה רוצה לתקן עכשיו.
חנא סוייד: צריך פה ראייה רצינית, לא יכול להיות מצב שהמדינה יצאה מטייבה והיא לא רוצה לחזור עוד פעם.
חנא סוייד: בעניין הנשק.
חנא סוייד: רוצים לפרז את עזה ושם יש מנהרות ויש גבול בינלאומי.
חנא סוייד: פה אין מנהרות, אין גבול בינלאומי, מה, קשה לפרז את טייבה?
חנא סוייד: אני חושב שזה צחוק, אם רוצים באמת.
מירי רגב: אל תדאג, נפרז גם את טייבה וגם את עזה.
חנא סוייד: במידה שזה יביא שלום וימנע רצח, הלוואי.
מירי רגב: רק שלום.
טלב אבו עראר: צריכים לפרז את כל המזרח התיכון.
מירי רגב: הלוואי, אמן.
מירי רגב: אנחנו רוצים את אותו דבר, תאמין לי.
מירי רגב: השלטון המקומי, דקה, ולאחר מכן המשטרה.
כמאל ריאן: אני לא רוצה להלאות אתכם במספרים.
כמאל ריאן: אחוז הנרצחים בחברה הערבית, ב-2012 היו 43% וב-2013 זה עלה ל-49%.
כמאל ריאן: נכון, המספרים פחתו, אבל האחוז עלה, בגלל ההצלחה שהייתה בחברה היהודית ואנחנו מברכים עליה ורוצים שהיא תעבור לחברה הערבית.
כמאל ריאן: עוד שני מספרים אני רוצה להגיד, אחוז הערבים שנרצחים בדרך כלל 45%, ותשמעו מה שאני אגיד לכם, אחוז הערבים השותפים ברציחות במדינה 67%, לפי המספרים של המשטרה ב-2013.
כמאל ריאן: זאת אומרת לא רק כאן, לא הסתפקו ב-45%, התחילו לעשות ג'וב מהעניין הזה.
כמאל ריאן: הפתרון, אני עוסק בעניין הזה כמה שנים, אם המדינה לא תראה בעניין הנשק וברציחות בחברה הערבית בעיה לאומית היא לא תפתור את הבעיה.
כמאל ריאן: אותו דבר, אם המנהיגות הערבית, כאשר יש 93.1% מהאזרחים הערבים, כששואלים אותם מה מטריד אתכם, לפני הבית ולפני המשכורת זה הביטחון האישי, גם אם המנהיגות הערבית לא תראה בעניין הזה בעיה לאומית, גם לא יפתור את הבעיה.
כמאל ריאן: זו בעיה לאומית, גם למדינה וגם למנהיגות הערבית.
מירי רגב: אני מבקשת ממשטרת ישראל, יחליטו כאן מחוז או מרחב מי מדבר וגם 'עיר ללא אלימות'.
מירי רגב: בנוסף לכך מה שעלה, להתייחס לסוגיות שעלו ולהתייחס לכמה נושאים נוספים.
מירי רגב: אל"ף, מדוע אתם לא אוספים את הנשק הבלתי חוקי, בי"ת, מה מפקד משטרת טייבה עושה לגבי נשק בלתי חוקי בטייבה, האם הוא מונחה מבחינת המטה לטפל בזה, או שזה לא תחת האחריות שלו.
מירי רגב: הדבר השלישי שאני רוצה לדעת, למה אין כאן רישות של מצלמות, בהיבט שלך, של 'עיר ללא אלימות', והדבר הנוסף שאני רוצה לדעת מהמשטרה, מדוע אין אבטחה בבית הספר כרגע, לאור הרצח הנתעב שהיה, מדוע כרגע, לפרק זמן מסוים, של עוד אחרי החגים, לא שמים שם אבטחה, כדי לראות מה קורה.
מירי רגב: כמה גילויים הבאתם לפרקליטות להעמדה לדין, ותיכף תדבר איתנו כאן הפרקליטות, כמה הם העמידו לדין.
מירי רגב: בנוסף לשאלות האחרות שנשאלו.
מירי רגב: מי שרוצה לדבר, חבר מועצת עיר, אז הוא כמובן מוזמן.
מירי רגב: אתה יכול גם להצטרף לשולחן.
מירי רגב: מנהל בית הספר, שמענו אותך.
עדנאן עאזם: - - - חינוך, לא פוליטיקה.
מירי רגב: לא, אין פוליטיקה, פה חינוך.
מירי רגב: הוא דיבר על האבטחה ואנחנו נטפל בזה.
מירי רגב: תיכף נשמע תשובות ואני אתן לך תיכף להתבטא, מנהל בית הספר.
שמעון בן הרוש: צהריים טובים.
שמעון בן הרוש: קודם כל אני באמת מברך על הדיון הזה, אני חושב שהוא חשוב בזמן הזה.
שמעון בן הרוש: אנחנו יותר מאשר נשמח להיות שותפים בכל מהלך, בכל פעילות חברתית, קהילתית, חינוכית, אנחנו כמשטרה מאוד נשמח להיות שותפים לתהליכים האלה.
שמעון בן הרוש: בכל מה שיתרום לשיפור איכות החיים של תושבי טייבה אנחנו שותפים לעשייה הזאת ונשמח להצטרף.
שמעון בן הרוש: אנחנו מאוד מאוד מצרים על האירועים האחרונים, במיוחד על רצח המנהל, שאני חושב שפה הייתה חציה של כל הקווים.
שמעון בן הרוש: יש פה צבר של אירועים שבהחלט אנחנו מודעים לכך שהוא בהחלט משפיע על תחושת הביטחון של מה שקורה בטייבה, ולא רק בטייבה.
שמעון בן הרוש: היה פה רצף של אירועים, גם במשולש, גם מחוץ למשולש.
שמעון בן הרוש: סך הכול היה צבר של אירועים שבהחלט משפיע, אנחנו ערים לזה, אנחנו מודעים לזה ואנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בנקודת זמן שהיא שונה מהשגרה וצריכים לתת לה איזה שהוא מענה אחר.
שמעון בן הרוש: יחד עם זה אני קובע, אין סוג של אכיפה שמשטרת ישראל לא מטפלת בו.
שמעון בן הרוש: אין דבר כזה.
שמעון בן הרוש: אין מקום שמשטרת ישראל לא נכנסת, אין סוג של אכיפה שאנחנו לא מטפלים, בכל דבר.
שמעון בן הרוש: כמו בכל מקום אחר, גם פה במשולש וגם בטייבה, אנחנו מטפלים בכל דבר, בכל עבירה, בכל מה שאנחנו יודעים.
שמעון בן הרוש: כך שאין דבר כזה ואין אוזלת יד של המשטרה.
שמעון בן הרוש: ההיפך, אני חושב שהמשטרה פה, המשרד לביטחון פנים והמשטרה בשנתיים האחרונות, כמות כוח השיטור שנמצא במשולש עלה מ-90 שוטרים ל-250 שוטרים, זה מבלי שמשטרת ישראל קיבלה אגורה ולא הייתה שותפה בכל התכנית הזאת של טייבה בעדיפות לאומית ולא זכינו בשום נתח.
שמעון בן הרוש: במסגרת תעדוף פנימי והפעילות של השר לביטחון הפנים והמפכ"ל, אנחנו פה עלינו מ-90 שוטרים ל-250 שוטרים.
שמעון בן הרוש: מי שמבין מה זה אומר מבחינה תקציבית, זה לא הולך ברגל.
שמעון בן הרוש: אנחנו פה שינינו את גבולות הגזרה, שינינו את המבנה הארגוני של התחנה, העלינו את תקן מפקד התחנה לניצב משנה, נתנו לו עוד שלושה סגנים ניצבים לידו, העלינו פה את רמת הפיקוד ואת איכות השוטרים שנמצאים פה בעשרות מונים.
שמעון בן הרוש: כך שאי אפשר לומר שמשטרת ישראל באוזלת יד ולא מטפלת, משטרת ישראל משקיעה פה בצורה מאוד מאוד משמעותית.
שמעון בן הרוש: אני לא רוצה לדבר על משרדים אחרים, אני אגיד מה אנחנו עושים.
דב חנין: יש לכם נתונים על איסוף נשק?
שמעון בן הרוש: תיכף אני אגיע גם לזה.
שמעון בן הרוש: לגבי איסוף הנשק, בעיה כואבת, בעיה מורכבת, הלוואי שזה היה כל כך פשוט.
שמעון בן הרוש: שמעתי פה כל מיני הצעות של איך לטפל בזה.
שמעון בן הרוש: אנחנו פועלים ונמשיך לפעול אך ורק במסגרת החוק, לא נעשה שום דבר שהוא לא במסגרת החוק.
שמעון בן הרוש: הסוגיה הזו היא סוגיה כואבת.
שמעון בן הרוש: אנחנו תופסים יותר משנה לשנה ויחד עם זה אני אומר, לא מספיק.
שמעון בן הרוש: לא מספיק.
שמעון בן הרוש: כמויות הנשק שאנחנו תופסים, למרות שאנחנו תופסים יותר ויותר - - -
מירי רגב: מה זה במסגרת החוק?
מירי רגב: מה, החוק לא מאפשר לך לאסוף נשק בלתי חוקי?
שמעון בן הרוש: לא.
שמעון בן הרוש: הוא מאפשר לי בהחלט לאסוף נשק בלתי חוקי, השאלה איך עושים את זה.
שמעון בן הרוש: שמעתי פה כל מיני הצעות של איך לעשות את זה.
שמעון בן הרוש: צריך לזכור שאנחנו פועלים במסגרת החוק, אני אומר את זה, לצערי אני לא יודעים לשים יד על כל נשק שנמצא פה.
שמעון בן הרוש: לא יודעים לשים יד.
דוד אזולאי: סליחה, שלא ישתמע מדבריך שכאילו פה חברי הוועדה אמרו שאפשר לפעול בניגוד לחוק כדי לאסוף נשק.
דוד אזולאי: עלה פה בסך הכול רעיון אחד שדיבר על כך שאולי צריך להכריז על איזה שהוא מבצע.
שמעון בן הרוש: מבצע, אנחנו בעד ונהיה שותפים למבצע.
דוד אזולאי: זה דבר לא חוקי?
שמעון בן הרוש: דיברו על פירוז, עם השוואה לעזה וכל מיני דברים.
שמעון בן הרוש: אנחנו לא בעזה, אנחנו במדינת ישראל, כפופים לחוק, נעבוד על פי חוק ואני אומר לכם, אין שום מצב שמשטרת ישראל יודעת, אם זה ברמה המודיעינית או ברמה חקירתית, על הימצאותו של נשק ואנחנו לא מתרגמים את זה מיד לפעילות מבצעית כדי לאתר את הנשק.
מירי רגב: אז יכול להיות שזה מוביל אותנו שוב למה שאמר צור, שיש כאן בעיה מודיעינית.
שמעון בן הרוש: יכול להיות.
שמעון בן הרוש: אני אומר, אנחנו לא יודעים לשים יד על כל נשק, אבל לבוא ולומר שלמשטרת ישראל נוח שיש פה נשק או שאנחנו לא רוצים - - -
מירי רגב: לא, אני לא חושבת שנוח לה, לא אמרתי שנוח לה, אבל אמרתי שהיא לא מצליחה לאסוף את הנשק.
שמעון בן הרוש: אנחנו לא מצליחים מספיק ל - - - זה לא מכוון.
שמעון בן הרוש: מפקד תחנת טייבה-קדמה נמדד על זה, מקבל ציון על זה, הוא מוערך על זה, הוא נותן דין וחשבון בכל שבוע ובכל חודש, ולא רק הוא, גם מפקד תחנת לוד וגם מפקד תחנת רמלה.
שמעון בן הרוש: בכל מקום שיש לנו ואנחנו יודעים שהדבר הזה קיים, מפקדי התחנות נדרשים לזה.
דב חנין: כמה כלי נשק אספתם השנה?
שמעון בן הרוש: יש לי פה את המספרים.
דני שחר: 78.
דני שחר: מתחילת השנה.
מירי רגב: רק בטייבה?
דני שחר: גזרת המשולש.
מירי רגב: שכוללת?
מירי רגב: קלנסווה?
דני שחר: טייבה, טירה, קלנסווה, כפר קאסם ו - - -
טלב אבו עראר: מתוך כמה אלפים.
טלב אבו עראר: 78 מתוך אלפים.
שמעון בן הרוש: אמרנו שזה לא מספיק.
טלב אבו עראר: מתוך אלפים.
מירי רגב: בסדר, הוא גם אומר מה היכולות שלו.
דב חנין: אנחנו שמענו הערכה שבכל טייבה יש 20,000 כלי נשק?
מירי רגב: יכול להיות שצריך לאפשר לו את זה.
מירי רגב: כשיהיה רצח נוראי ונתעב אז זה יהיה אפשרי.
דב חנין: אנחנו שמענו הערכה שבאזור טייבה, אני שואל, אין לי מושג, יש 20,000 כלי נשק.
שמעון בן הרוש: אני לא יודע מי יודע לספור את זה.
דב חנין: יש לכם איזה שהן הערכות?
שמעון בן הרוש: אני לא יודע על מה זה מתבסס.
שמעון בן הרוש: אנחנו יודעים שיש נשק, אני לא יודע לנקוב אותו במספרים.
שמעון בן הרוש: אני אומר, כל דבר שאנחנו יודעים, אם זה ברמה המודיעינית או החקירתית, זה מתורגם מיד לפעילות מבצעית כדי לנסות ולהגיע לאותו נשק.
שמעון בן הרוש: זה אנחנו יודעים כן לעשות.
שמעון בן הרוש: להגיד לך שאנחנו יודעים על כל הנשק שיש?
שמעון בן הרוש: אנחנו לא יודעים על כל הנשק שיש והלוואי שהיינו יודעים.
שמעון בן הרוש: אני אומר לצערי, עם כל הקריאה של ראשי הציבור לבוא ולהיפטר מהנשק הזה, עד היום, אני מקווה שזה יקרה בעתיד, אף אחד לא בא מיוזמתו ואמר לנו 'הנה, יש פה נשק, תיקחו', או שבא להסגיר נשק.
ענת סבידור: אני יכולה להוסיף פרט, שלא רק זה שאף אחד לא בא, אלא שברגע שתופסים נשק, הרבה פעמים מה שקורה, לוקח על עצמו את הנשק אותו אחד שאין לו עבר פלילי, בכדי שאותו אחד שהוא בעצם המחזיק - - -
מירי רגב: אז תשנו את החקיקה, או שתשנו את ה- - -
ענת סבידור: לא, אין מה לשנות את החקיקה.
ענת סבידור: הוא אומר 'הנשק שלי', אין לו עבר פלילי, אם הוא יקבל מאסר בפועל, בהיותו אדם נורמטיבי, זה יהיה נס.
ענת סבידור: האיש, אותו עבריין, שהנשק בעצם שייך לו, הוא יוצא פטור.
ענת סבידור: אז יש לנו נשק, אבל אין כתב אישום.
עפו אגבאריה: הכוונה לנשק עם רישיון.
ענת סבידור: לא.
מירי רגב: אז איך זה, אם יש לו נשק בלתי חוקי אנחנו מאפשרים לו את זה?
ענת סבידור: כשאתה נכנס לבית, בבית יש - - -
עפו אגבאריה: זה נשק בלתי חוקי, מה זה אם עבר פלילי או לא?
מירי רגב: זה משנה מבחינת הענישה, אם אין לו עבר פלילי.
מירי רגב: זה מה שהיא אומרת.
ענת סבידור: אתה לא יכול להעמיד 10 איש לזה, יש חזקה, נכון, אבל עדיין גרים 10 איש, 9 מהם תמימים, לא ידעו תמימים, לא ידעו בכלל על הנשק.
מירי רגב: בתי המשפט ומערכת המשפט צריכים לתת - - -
ענת סבידור: איך תעמידו אותם לדין?
ענת סבידור: אז מה קורה?
ענת סבידור: תופסים את הנשק אצלי בבית, נאמר, אני אחראית, אז הנשק הוא שלי, אבל לי יש עבר פלילי, אני לא יודעת כלום, אז נותנים הוראה לבן התמים שלו, שאין לו עבר פלילי, שהוא אולי גם קטין לצורך העניין, ואז הוא גם לא יקבל עונש, כי הוא קטין, אז מה אתה עושה?
ענת סבידור: זה מה שקורה.
ענת סבידור: זה מה שקורה בשטח.
ענת סבידור: פה הכול עניין של חינוך.
ענת סבידור: קודם כל - - -
מירי רגב: הכול בסדר, אפשר להעביר את הכול לחינוך, אבל מערכת בתי המשפט צריכה לתת עונשים יותר כבדים בעניין הזה, נקודה.
חנא סוייד: זה לא עניין של חינוך.
חנא סוייד: ברור שמדובר בפושעים כאן.
חנא סוייד: מה, את מלינה על זה?
ענת סבידור: מערכת בתי המשפט נותנת עונשים - - -
מירי רגב: ממש לא נותנת עונשים מספיק כבדים לעניין הזה, וכשיהיה כאן רצח משמעותי, ואני מקווה שלא של שופט, אז יתעוררו.
מירי רגב: אני לא רוצה כרגע לדבר, יגיע תורך ואת תוכלי להתייחס.
מירי רגב: אני מבקשת מהמשטרה לסיים את הדיווח שלה.
שמעון בן הרוש: כמה משפטים ואני מסיים.
שמעון בן הרוש: לעניין הרצח, סך הכול יש 15 מקרים בשנתיים האחרונות, 6 מקרים פוענחו.
שמעון בן הרוש: אני מדבר על אזור המשולש.
שמעון בן הרוש: זאת אומרת אחוז הפענוחים של מקרי הרצח במגזר היהודי ובמגזר הערבי הם די זהים.
שמעון בן הרוש: לצערנו הם לא מספיק גבוהים, צריך לעשות יותר, התיקים האלה לא נסגרים, התיקים האלה נמצאים על השולחן, הם נמצאים בימ"ר, מטופלים - - -
דוד צור: מה אחוזי הגילוי ברצח בכלל?
שמעון בן הרוש: כמעט 70%.
דוד צור: אמרת מתוך 15 6, זה 30%.
שמעון בן הרוש: לא, מתוך 15 – 6, זה קרוב ל-40%.
שמעון בן הרוש: ההשקעה שמשטרת ישראל משקיעה בפענוח של מקרי רצח במגזר הערבי היא פי כמה בעשרות מונים יותר מאשר משקיעים במגזר היהודי.
שמעון בן הרוש: בגלל כל מיני נסיבות, שאנחנו לא נפרט פה, אבל ההשקעה שנדרשת מאיתנו לפענוח - - -
מירי רגב: ואז מה הפרקליטות עושה עם זה?
שמעון בן הרוש: בסופו של דבר הפרקליטות, ברגע שמתגבשות ראיות, הם מגישים כתבי אישום.
שמעון בן הרוש: אבל העבודה, עד שבאמת מתגבש אותו תיק ואותן ראיות כדי להעביר אותו לפרקליטות, ההשקעה שנדרשת ממשטרת ישראל על כל תיק כזה היא פי כמה וכמה בעשרות מונים הרבה יותר, גם מבחינת ההשקעה והתשומות שאנחנו משקיעים, גם מבחינת זמן הטיפול, גם כדי להגיע לראיות, גם בגלל חוסר שיתוף פעולה והיעדר שיתוף פעולה.
שמעון בן הרוש: כי כשיש רצח במגזר היהודי, באים, מוסרים עדות, יש עדי ראייה, אוספים ראיות, לא מטשטשים זירה והרבה יותר קל להגיע לפענוח.
שמעון בן הרוש: במגזר הערבי, לצערי אני אומר את זה, הרבה יותר קשה להגיע לממצאים האלה, כי כשאתה מגיע וככל שאתה מגיע מהר יותר אז הזירה מטושטשת והראיות נעלמות ואין שיתוף פעולה ואנשים שעמדו ואנחנו רואים אותם ויודעים שהם היו בזירת הרצח, לא משתפים פעולה במקרה הטוב, או שהם בכלל מעלימים את עצמם משם.
שמעון בן הרוש: כך שנדרשת מאיתנו הרבה יותר השקעה וצריך להבין את זה.
שמעון בן הרוש: זה לא פשוט.
שמעון בן הרוש: הלוואי שזה היה כל כך פשוט לאסוף ראיות במגזר, כמו שאנחנו עושים את זה במקום אחר.
שמעון בן הרוש: ועדיין, התיקים האלה פתוחים ונמצאים על השולחן, היחידות הכי טובות שלנו מטפלות בהם, התיקים האלה לא נסגרים ואנחנו עושים ומפענחים תיקים שהתחלנו לטפל בהם לפני שנתיים.
שמעון בן הרוש: זה לא משהו שנגמר.
שמעון בן הרוש: וזה מה שצריך לראות.
שמעון בן הרוש: יותר מזה אני אגיד לך, כשאנחנו לוקחים את כלל מקרי האלימות בכלל בחברה הערבית, את התשומות שאנחנו משקיעים שם, גם שם אחוז הגילוי שלנו, להגיע לעבריין, כשהקורבן הוא ערבי, הוא יותר גבוה ב-10% מאשר במגזר היהודי.
שמעון בן הרוש: כי אנחנו משקיעים שם, כי זה עולה לנו.
שמעון בן הרוש: סכסוך שכנים במגזר הערבי זה שבוע ימים, עשרה שוטרים עומדים בין שני השכנים כדי שלא יתפתח שם אירוע חמור יותר.
שמעון בן הרוש: צריך להבין את הדברים האלה, צריך לראות באיזה סביבה אנחנו פועלים.
שמעון בן הרוש: ועדיין אני אומר, אנחנו לא מרימים ידיים ואנחנו נשקיע ונעשה את כל מה שצריך כדי לצמצם את האלימות בחברה הזאת - - -
מירי רגב: איך אנחנו מתקדמים עם הפענוח של מנהל בית הספר?
שמעון בן הרוש: אני לא אכנס ל - - -
מירי רגב: אל תיכנס לזה, רק שאלתי איך אתם מתקדמים עם זה.
שמעון בן הרוש: אני לא אכנס לפירוט החקירה.
שמעון בן הרוש: יש לנו שלושה תיקים שמטופלים, רצח מנהל בית הספר ועוד שני מקרים אחרונים שהיו פה.
שמעון בן הרוש: התיקים האלה מטופלים, אתמול היה סטטוס אצל המפכ"ל, הוצגו לו כיווני החקירה, יש עוד פעולות לבצע, אנחנו מבצעים את התיקים האלה.
שמעון בן הרוש: אנחנו לא נחסוך בשום דבר כדי להגיע לתיק הזה.
שמעון בן הרוש: התיק הזה הוגדר במחוז - - -
מירי רגב: גם אנחנו נהיה במעקב אחרי התיק הזה.
שמעון בן הרוש: התיק הזה הוגדר במחוז כתיק בסדר עדיפות עליון.
שמעון בן הרוש: עזבנו דברים אחרים, שמנו בצד - - -
מירי רגב: מה עם אבטחה בבית הספר?
שמעון בן הרוש: שמנו בצד דברים אחרים ואנחנו מטפלים רק בעניין הזה.
שמעון בן הרוש: עכשיו, תראו, אני אומר את זה רק ממה שידוע לנו, באזור המשולש היום יש למעלה מ-100 סכסוכים פתוחים בכל מיני רמות נפיצות כאלה ואחרות.
שמעון בן הרוש: אנחנו מגיעים לסכסוכים האלה, או לחלקם לפחות, רק בתוצאה שלהם.
שמעון בן הרוש: זה לא דבר שאתה יכול לשלוט בו, כשיש סכסוך בתוך החמולות ובתוך המשפחה כאלה ואחרים.
שמעון בן הרוש: אנחנו מכירים, ואני בטוח שיש יותר, מה שאנחנו מכירים זה למעלה מ-100 סכסוכים פתוחים כאלה.
שמעון בן הרוש: כל סכסוך כזה הוא פוטנציאל רצח.
שמעון בן הרוש: צריך לראות באיזה סביבה אנחנו עובדים.
שמעון בן הרוש: לגבי אבטחה בבית הספר בתקופה הקרובה, אנחנו נתנו הנחיה לתחנה, התחנה תתגבר שם את הפעילות.
שמעון בן הרוש: מעבר לזה, אנחנו אמרנו את זה גם לשר וגם מפקד התחנה יודע, בית הספר הזה יילקח על ידינו כפרויקט חינוכי חברתי שהמשטרה תוביל שמה, כולל אבטחה וכולל הדרכות ופעילות חינוכית וכל מה שצריך.
מירי רגב: מתי זה יתחיל?
שמעון בן הרוש: אחרי החגים.
שמעון בן הרוש: יכינו תכנית, מפקד התחנה יכין תכנית - - -
מירי רגב: עזוב תכנית, מתי תהיה אבטחה שם?
שמעון בן הרוש: אבטחה מהיום.
מירי רגב: שמירה, שני מאבטחים ש - - -
שמעון בן הרוש: לא שמירה, לא.
שמעון בן הרוש: שמירה בבית הספר אנחנו לא שומרים.
מירי רגב: על זה שאלתי.
שמעון בן הרוש: לא, שמירה זה לא שלנו.
שמעון בן הרוש: שמירה סטטית זה משרד החינוך.
מירי רגב: באותו זמן היה חופש גדול אז לא היה שומר.
שמעון בן הרוש: שמירה סטטית זה משרד החינוך, זה לא שלנו.
דוד אזולאי: אבל המשטרה נותנת את סל האבטחה ל - - -
מירי רגב: רגע, שנייה, למה נעשה את העבודה למשרד החינוך מול המשטרה?
מירי רגב: משרד החינוך, מה קורה עם אבטחה בבית הספר?
איתן רגב: הקצאה לתקנים לשומרים לבתי הספר בכל הארץ היא הקצאה של חטיבת האבטחה של המטה הארצי - - -
מירי רגב: יפה, עד כאן.
איתן רגב: סליחה, לבוא להגיד כאן שזו אחריות משרד החינוך, לא.
איתן רגב: אין לנו תקציבים, אנחנו לא קובעים את התקנים.
איתן רגב: להיפך, וכאן אני רוצה להגיד דווקא על שיתוף הפעולה, גברתי יושבת הראש, עם מחוז מרכז.
איתן רגב: כשאנחנו רוצים להגיע למצב כשאנחנו רואים בית ספר כזה או אחר, או גן ילדים, שהוא סמוך תפר, אנחנו באים שלובי זרועות עם המחוז המשטרתי לחטיבת האבטחה.
איתן רגב: פונקציית התקנון, גברתי היושבת ראש - - -
מירי רגב: הבנתי, רגב.
מירי רגב: שמעון, אבטחה בבית הספר, תיתנו לזה שני תקנים?
מירי רגב: שתהיה שם אבטחה עכשיו, מיידית בבית הספר, עד אחרי החגים.
מירי רגב: אחר כך נראה, תפענחו את הרצח, נראה מה קורה.
מירי רגב: בינתיים שימו שם שני אנשים, שגם המורים, גם - - - מה שקרה שם זו טראומה מאוד גדולה, שירגישו יותר תחושת ביטחון בבית הספר.
חנא סוייד: גם פסיכולוגים.
מירי רגב: תיכף נדבר על פסיכולוגים, זה כבר לא שלו.
מירי רגב: אבל אבטחה, אני רוצה שיהיה.
מירי רגב: פרקליטות, שני דברים אני מבקשת לדעת.
מירי רגב: אל"ף, מה חומרת הענישה שאתם מענישים בעניין רצח במגזר הערבי?
מירי רגב: האם את יכולה להגיד לי פחות או יותר ממה שהשופטים קיבלו החלטות.
מירי רגב: והדבר השני, האם את חושבת שהכנסת יכולה להתערב בהחלטת בית המשפט בעניין שלושת הבתים, שכבר נערך על זה דיון בוועדת הפנים, הבתים שהם בקלנסואה, אבל הם בשטח השיפוט של טייבה.
ענת סבידור: את הנושא האחרון אני לא מכירה.
מירי רגב: לא, אבל עקרונית, האם את חושבת שלכנסת יש יכולת לבוא ולהאיר את עיני פרקליטות או היועץ המשפטי לממשלה - - -
ענת סבידור: אני לא מכירה את המקרה, אבל לדעתי אם מיצו את כל ההליכים ואת הליך הערעור, אז אני לא רואה שיש דרך להפוך החלטה.
ענת סבידור: שוב, אני לא מכירה את המקרה הזה, אני צריכה לבדוק אותו, אבל באופן עקרוני אני מניחה שאם המדינה חשבה על מהלך מסוים אז היא מיצתה את כל ההליכים, כולל הליכי הערעור.
ענת סבידור: לגבי עניין רצח, רצח הוא רצח, הוא מאסר עולם, אלא אם כן מדובר בקטין.
ענת סבידור: אבל מה שקורה שבדרך כלל התיקים הם מאוד מאוד קשים והרבה פעמים הם מסתיימים בהריגה.
ענת סבידור: ואז כשהם מסתיימים בהריגה, אז על פי הראיות ועל פי הלחצים של בית המשפט התיקים יכולים להסתיים ב-15 שנות מאסר, ב-18 שנות מאסר, ב-20 שנות מאסר.
ענת סבידור: תלוי, כל מקרה על פי נסיבותיו.
ענת סבידור: כאשר מדובר בקטינים אז אין מאסר עולם חובה ואז הם מקבלים כמובן עונשים יותר נמוכים.
ענת סבידור: אני רוצה להגיד שאני ממש מתקוממת על העניין הזה שיש הבחנה בין המגזר היהודי למגזר הערבי.
ענת סבידור: אני יושבת, אני לא רוצה להזכיר כי אני אסגיר את גילי, אבל אני כבר 30 שנה בפרקליטות מחוז מרכז, אנחנו אחראים על כל המגזר של טירה, טייבה, קלנסואה, לוד, ואנחנו נותנים לזה את כל תשומת הלב, רק צריך להביא לנו תיק עם ראיות, וגם כשמביאים לנו תיק שאנחנו חושבים שאפשר להשלים חקירה, אנחנו עושים כל שלאל ידינו בשביל להשלים חקירה.
ענת סבידור: אבל אתם צריכים להבין שבמגזר, כמו שאמר הממ"ז, במיוחד, הנושא של ראיות הוא הרבה יותר מסובך.
ענת סבידור: אני יכולה לספר לכם על מקרה נוראי, למשל, שאני מטפלת בו באופן אישי, על בחור בשם מוחמד מסארווה שהפך למשותק על כיסא גלגלים, הוא פשוט צמח, בניסיון רצח שהיה ניסיון רצח של אחר, על ידי אחד בשם טאמר חיג'א, הוא הנאשם, ואדון מוחמד מסארווה, שהוא היום על כיסא גלגלים היה פשוט עובר אורח אקראי, לא שייך לסכסוך.
ענת סבידור: היו שם הרבה מאוד אנשים, הם כולם ראו את האירוע, הנאשם, אדון טאמר חיג'א, היה גלוי פנים, לא כמו במקרה שהיה לנו עכשיו בבית הספר, ואיש לא ראה את זה.
ענת סבידור: איש לא משתף פעולה עם המשטרה.
ענת סבידור: צריך להבין, אם אין אנשים שמשתפים פעולה יש הרבה פעמים מידעים, פלוני אמר לאלמוני שהוא היה עד לרצח מסוים, אבל אם הוא מוסר את זה כמידע בלבד והוא לא בא ומוסר את זה כעדות, ראיה גלויה, שאפשר לבוא איתה לבית משפט, לא יעזור בית דין, אין מה לעשות.
ענת סבידור: יש כל כך הרבה מקרי רצח במדינת ישראל, רק תחשבו על הבר נוער, מה לא עושה משטרת ישראל, פענחנו את הבר נוער?
ענת סבידור: פענחנו את רחל הלר, אם ברנס יצא זכאי?
ענת סבידור: פענחנו את גיא חבר שנעלם ואני רואה את הפרטים שלו בדרך לכאן?
ענת סבידור: אז להגיד שאנחנו מפלים בין המגזר הערבי - - - בשום פנים ואופן.
מירי רגב: ברור לי שלא.
ענת סבידור: להיפך, יש לנו תשומת לב מיוחד לדבר הזה, פרקליטת המחוז ופרקליט המדינה, בפירוש אנחנו רואים בזה שליחות, אנחנו רואים בזה העתיד של מדינת ישראל, לפוגג, להתגבר על האלימות בחברה הערבית.
ענת סבידור: בפירוש, זה עניין של שליחות.
ענת סבידור: לכן אני אומרת, זה עניין של חינוך.
ענת סבידור: קודם כל אל תשכחו גם שבחברה הערבית יש את הנושא הזה של נקמת דם ורצח בתוך המשפחה שמוסיף מספרים אדירים ואין ראיות.
ענת סבידור: הנשים נעלמות, אנשים נעלמים ואין ראיות והמשטרה משקיעה בזה לפעמים מאמצים אדירים.
ענת סבידור: יש לנו למשל תיק עכשיו בטירה, איימן עבדל חי, הנאשם, בחור צעיר, ממשפחה נורמטיבית, כואב הלב, ממש, משפחה עם שלושה ילדים, נדמה לי שהאבא מורה, אנשים מקסימים, הבן השתגע ועל איזה משהו שלא מצא חן בעיניו בהתנהגות של אחותו הוא הלך ורצח אותה.
ענת סבידור: עכשיו ההורים, גם הלכה להם הבת וגם הם צריכים להכניס את הבן שלהם למאסר עולם.
חנא סוייד: אני חייב להזהיר אותך, שלא תגלשי למצב של האשמת הקורבן.
חנא סוייד: פחות או יותר את מתקרבת לשם.
ענת סבידור: אני לא מאשימה את הקורבן, אני אומרת - - -
חנא סוייד: פחות או יותר היא מתקרבת לשם.
חנא סוייד: צריך להיזהר מהדבר הזה.
ענת סבידור: אני לא מאשימה את הקורבן, להיפך - - -
חנא סוייד: אנחנו ראינו את המורה בבית הספר שדיברה כרגע, היא מפוחדת.
חנא סוייד: מה, היא תלך תתאבד?
חנא סוייד: את יכולה ללכת בטענות נגדה?
מירי רגב: היא לא אמרה את זה, היא רק אומרת שיש כאן קושי.
ענת סבידור: להיפך, לא האשמתי את הקורבן.
ענת סבידור: לכן אני אומרת שזה עניין של חינוך, והחינוך צריך להיות ככה, לא לאלימות.
ענת סבידור: זה צריך לבוא מלמעלה, על כל דבר קטן שולפים נשק, העניין של האגו, אני שולף נשק.
ענת סבידור: ברגע שאני שולף נשק אני לא יודע מה תהיה התוצאה.
ענת סבידור: אני יכול להתכוון לדקירה קטנה והיא תסתיים ברצח.
מירי רגב: טוב, בגלגול הבא נצליח לעשות הרבה שינויים, אבל עכשיו אנחנו צריכים כמה דברים - - -
ענת סבידור: רק שלושה דברים.
ענת סבידור: חינוך לא לאלימות, חינוך שלהחזיק נשק זה לא כבוד.
ענת סבידור: זה צריך לבוא מלמעלה.
ענת סבידור: חבר'ה, לא צריך להחזיק נשק.
ענת סבידור: ודבר שלישי, לשתף פעולה עם משטרה.
ענת סבידור: אי אפשר להתגבר על האלימות ועל מקרי הרצח במגזר אם אתם יושבים בזירה ואתם רואים מה קורה.
ענת סבידור: זה חינוך מלמעלה, שצריך לשתף פעולה על מנת לתקן את החברה.
מירי רגב: מנהל בית הספר, ממש דקה, כי אנחנו חייבים לסכם את הדיון.
עדנאן עאזם: כמה משפטים.
עדנאן עאזם: רק אני מאוד מודה לאריק על מה שהוא עשה, בהרבה דברים.
עדנאן עאזם: בהתחלה אני ראיתי שהעולם שלי חרב, איך להוביל את בית הספר, היד הראשונה שהושטה לי היא על ידי אריק.
עדנאן עאזם: אחר כך ראיתי מה נעשה עם התלמידים בצעדה שאנחנו עשינו ממרכז העיר לביתו של הנרצח, זה פוגג חלק גדול מהכעס והפחד שהיה להם.
עדנאן עאזם: ועדת החינוך של המגזר הערבי איכשהו גיבשו את כל העמדות ביחד והעבירו לשר לביטחון פנים, בביקורים שלו.
עדנאן עאזם: הוא ביקר ביום הראשון בבית הספר, התלמידים ראו אותו במסדר הבוקר על הבמה, שמשם אנחנו מעבירים דברים לתלמידים, הם ראו אותו בא ומדבר ומתעניין, ראיתי שהוא מאוד מעוניין שאנחנו נצליח ונרומם את בית הספר בכיוון מעלה.
עדנאן עאזם: בעניין האבטחה, אני כל הזמן דרשתי שני מאבטחים עם נשק, כי יש לנו שתי כניסות לבית הספר, כניסה אחת היא בלי שער עכשיו ובלי שומר, אבל אני שמעתי כל מיני דברים ואנשים אמרו ששומר עם נשק יכול להביא לשם אפילו עבריינים, כדי לקחת את הנשק.
עדנאן עאזם: לא יודע, אני מהסס עכשיו ואני נותן את האחריות - - -
מירי רגב: בוא ניתן למשטרה לפתור את הסוגיה הזאת.
מירי רגב: אני גם לא בטוחה שבבית ספר עם ילדים נכון להיות עם נשק.
מירי רגב: אני סומכת על המשטרה שתיתן פתרון, אבל כרגע היא צריכה לעשות איזה שהוא מהלך של אבטחה כמה שיותר מהר בבית הספר, תיכף נראה מי האנשים שצריכים להיות שם.
עדנאן עאזם: בעניין השער הפתוח, הבינוי שם אילץ אותנו לסגור את אחד השערים ופתחו גדר בלי שער.
עדנאן עאזם: מוכרחים להתקין שם שער, זה מאוד חשוב, כי כל אדם יכול להיכנס משם ואין השגחה ואי אפשר לראות.
עדנאן עאזם: מיקום ומצוקה של חדרים.
עדנאן עאזם: דיברו על זה.
עדנאן עאזם: יש לנו כיתות של 42-43, כיתה אחת של 46 תלמידים.
מירי רגב: אני לא מתעסקת עם זה.
מירי רגב: אני לא ועדת החינוך.
עדנאן עאזם: אני ביקשתי מכמה גורמים לפתור לנו את הבעיה בעזרת קרוונים, בעזרת חדרים, ועדיין הבעיה לא נפתרה.
עדנאן עאזם: הדבר האחרון שאני רוצה, לגבי המשטרה, הרי אנחנו בשיעור האחרון, כאשר התלמידים הולכים הביתה אנחנו רואים שיש תנועה של טרקטורונים וחרקות של מכוניות.
עדנאן עאזם: אם המשטרה תעשה כמה פטרולים שם, בדיוק כשהתלמידים מסיימים, זה יכול להוריד בהרבה את רמת האלימות, כי זה חלק מהאלימות.
עדנאן עאזם: לגבי אלימות בעיר בכלל.
עדנאן עאזם: אני חושב שחלק גדול מוטל על בתי הספר, על מערכת החינוך, ואני חושב שהם צריכים לקחת חלק בעניין.
עדנאן עאזם: אני חושב שצריך גם שעת מחנך וגם שעה מיוחדת לטפל בבעיות האלימות.
דני שחר: גברתי היושבת ראש, באמת שני משפטים רק לשאלתך.
דני שחר: הנושא של המגזר הערבי נמצא אצל השר לביטחון פנים, הוא לגמרי על סדר היום, לראיה בתוך 'עיר ללא אלימות', שיש היום 143 רשויות, 40% זה במגזר הערבי, ובכלל כל המאמץ האזרחי הוא מתוקצב בלי פרופורציה למגזר היהודי.
דני שחר: לעניין המצלמות, כל התהליך, בכלל במשולש היה מאוד קשה.
דני שחר: יושב כאן פילו, שהוא ככה שותק, אבל הוא ריכז לבקשתנו הרבה מאוד מפגשים עם ראשי הרשויות כדי להסכים להכניס מצלמות.
דני שחר: אגב, רק פה בטייבה לפני שבועיים עם נשק ירו והרסו את אחד האתרים.
דני שחר: באוקטובר נחבר את טייבה וטירה.
דני שחר: אנחנו בונים מוקדים אזוריים - - -
כמאל ריאן: ראשי רשויות מתנגדים לזה?
דני שחר: כן, הייתה התנגדות גדולה של ראשי - - - לא התנגדות אישית, אבל - - - הוצאנו את המוקדים מתוך היישובים.
דני שחר: אגב, בכל הארץ, לא רק פה.
דני שחר: פה אנחנו הקמנו מוקד בכפר יונה, הוא ישרת את כל שבעת היישובים של המשולש.
דני שחר: לעניין התקציב, מה שעשינו במסגרת התקציב הקיים.