GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: תקראי את ההסתייגות.
דב חנין: לפחות תבנו דירות.
דב חנין: מה ההסתייגות אומרת?
מירי רגב: הבנתי מה ההסתייגות אומרת.
מירי רגב: אתה מדבר כבר דקה ו-20 ואני נותנת לך להשלים עד שתי דקות.
דב חנין: ההסתייגות בסך הכול אומרת שכאשר כבר אישרנו את התכנית ה-ותמ"לית המשוכללת שלכם, לפחות תוך שנתיים אתם צריכים להתחיל לבנות דירות.
דב חנין: זה המינימום.
דב חנין: אם גם את זה אתם לא רוצים, אני באמת לא מבין מה אתם רוצים.
פנינה תמנו: הם לא רוצים תוך שנתיים.
פנינה תמנו: הם רוצים לבנות תוך חודש.
מירי רגב: מי בעד הסתייגות מספר 48?
<תומר רוזנר: הואיל וכל ההסתייגויות לא התקבלו, למעט ההסתייגות שלך, אני מציע להצביע על כל החוק.
מירי רגב: אני מבקשת להצביע על כל החוק או האם אתם רוצים להצביע סעיף-סעיף?
<קריאה: על כל החוק.
מירי רגב: שאלתי את האופוזיציה.
<קריאה: סעיף-סעיף.
דוד אזולאי: אני מעדיף הצבעה על סעיף-סעיף.
דב חנין: אני רוצה להגיד משהו.
מירי רגב: אתה דיברת מספיק.
מירי רגב: אני שואלת אותך אם אתה מעדיף להצביע סעיף-סעיף או על כל החוק.
דב חנין: אנחנו מאוד היינו רוצים להצביע בחוק הזה על סעיף-סעיף אלא שיש בעיה.
דב חנין: אנחנו נמצאים בעיצומו של צום הרמדאן ויש אתנו חבר כנסת שצם מהבוקר.
אחמד טיבי: אני לא חבר ועדת הפנים.
דב חנין: אבל הוא ממלא מקום.
דב חנין: לכן אנחנו נבקש הצבעה על שני סעיפים משמעותיים במיוחד מבחינתי ועל היתר נצביע ביחד.
מירי רגב: איזה סעיפים?
דב חנין: על הדיור הציבורי ועל תמ"א 35.
מירי רגב: אין דיור ציבורי.
מירי רגב: קיבלנו מיליארד וחצי שקלים לדיור הציבורי.
מירי רגב: מאפס קיבלנו מיליארד וחצי שקלים.
מירי רגב: אתה רוצה להצביע על זה?
מירי רגב: בבקשה אבל זה לא בחוק.
מירי רגב: על מה אתה בכל זאת רוצה להצביע?
דב חנין: אני אגיד לך בדיוק על מה אני רוצה להצביע.
דב חנין: אני רוצה להצביע על סעיף 4(ב)(1).
דב חנין: הסעיף השני הוא סעיף 8.
מירי רגב: אני מצביעה כרגע על שם החוק ועל סעיפים 1 עד 3 כהצעת הוועדה.
מירי רגב: שם החוק וסעיפים 1 עד 3 אושרו
מירי רגב: הסעיפים התקבלו כהצעת הוועדה.
מירי רגב: לסעיף 4.
מירי רגב: אני מבקשת להצביע על סעיף 4 כולל ההסתייגות שלי שהתקבלה.
מירי רגב: סעיף 4 עם ההסתייגות אושר
מירי רגב: הצעת הוועדה, כולל ההסתייגות שלי, התקבלה.
<תומר רוזנר: סעיפים 5 עד 7?
מירי רגב: מי בעד אישור סעיפים 5 עד 7 כנוסח הוועדה?
מירי רגב: סעיפים 5 עד 7 כנוסח הוועדה אושרו
מירי רגב: סעיפים 5 עד 7 התקבלו כנוסח הוועדה.
מירי רגב: מי בעד אישור סעיף 8 כנוסח הוועדה?
מירי רגב: סעיף 8 כנוסח הוועדה אושר
מירי רגב: סעיף 8 התקבל כנוסח הוועדה.
<תומר רוזנר: סעיפים 9 עד 33 כנוסח הוועדה.
מירי רגב: מי בעד אישור סעיפים 9 עד 33 כנוסח הוועדה?
מירי רגב: סעיפים 9 עד 33 כנוסח הוועדה אושרו
מירי רגב: סעיפים 9 עד 33 אושרו כנוסח הוועדה.
מירי רגב: אני עושה רביזיה על כל הסעיפים שהתקבלו.
מירי רגב: רביזיה של יושבת ראש הוועדה.
מירי רגב: נודיע לכם מתי תתקיים ההצבעה על הרביזיה.
מירי רגב: זה לא יהיה היום.
מירי רגב: יום טוב, בשורות טובות ונחזק את ידי צה"ל ומערכות הביטחון.
דוד צור: אני מתנצל על האיחור הקל שנבע מכך שערכנו כאן מספר דיונים.
דוד צור: בפתח הדברים אומר, זה אולי הדיון הראשון היום מתוך כלל הדיונים שהובאו לפתחה של הוועדה שבו אנחנו דנים בנושא שקשור לאירועים שקורים בימים אלה.
דוד צור: ליבנו עם המשפחות.
דוד צור: אירועים קשים מאוד.
דוד צור: מה שנקרא, חורקים שיניים, מזילים דמעה, אבל בנחישות רבה.
דוד צור: אנחנו מחזקים מאוד את החיילים שפועלים בחזית.
דוד צור: תנחומינו למשפחות הנופלים וכמובן אנחנו גם מאחלים החלמה מהירה לפצועים וחזרה מהירה למשפחותיהם וליחידותיהם.
דוד צור: יחד עם זאת, אנחנו ממשיכים בשגרת החיים פה בכנסת ויש לנו חקיקה רבה לפנינו.
דוד צור: קיבלנו אישור מיוחד מיושב-ראש הכנסת לקיים את הדיון הזה בזמן המליאה, כי המליאה היום מתחילה בשעה 13:00.
<לאה קריכלי: ביקשו לקצר את הדיון.
דוד צור: לכן אני מבקש לקצר את הדיון הזה ככל הניתן כי אחרת "אקבל על הראש" ממנהלת הוועדה, שזה יותר גרוע אפילו מיושב-ראש הכנסת, אז אני מבקש להיות תמציתיים ולקצר בדברים.
דוד צור: חבר הכנסת משולם נהרי הגיש ביחד עם חברי הכנסת טלב אבו עראר ומנחם אליעזר מוזס הצעה לסדר היום בנושא היעדרות מקלטים, ממ"דים ומיגוניות לחלק מהאוכלוסייה.
דוד צור: חבר הכנסת נהרי, בבקשה תפתח, אחרי זה תדבר חברת הכנסת מרב מיכאלי כי היא חייבת לעזוב אותנו וניתן גם לאחרים להתבטא.
דוד צור: בבקשה, חבר הכנסת משולם נהרי.
משולם נהרי: אעשה את זה ממש בקיצור.
משולם נהרי: בפתח דברי גם אני רוצה לשלוח את תנחומי הכנים למשפחות החללים וברכת החלמה מהירה לפצועים.
משולם נהרי: ולאלה שנמצאים בשטח – אנחנו מתפללים שישובו בשלום.
דוד צור: חברת הכנסת תמר זנדברג, נכנסת לפה כאילו לא קורה כלום.
תמר זנדברג: אגיד לך למה נכנסתי כך כרוח סערה.
דוד צור: חברת הכנסת זנדברג, הגשת פה הצעה לסדר בנושא הבדואים.
תמר זנדברג: בדיוק, זה מה שאני רוצה לומר.
תמר זנדברג: אני יזמתי את הדיון הזה, אבל עכשיו מתחיל דיון במליאה בנושא חוק רשות השידור, שעבדנו עליו במשך מושב שלם.
תמר זנדברג: עכשיו הוא מתחיל ואני צריכה לעלות לדבר.
תמר זנדברג: איפה להיות, בדיון שיזמתי או בדיון על רשות השידור?
<לאה קריכלי: למה לא דיברת אתנו קודם?
<לאה קריכלי: זה לא הפתעה שהדיון מתקיים.
דוד צור: הרי המליאה הוקדמה.
דוד צור: ביקשנו רשות לקיים את הדיון הזה למרות הקדמת המליאה.
תמר זנדברג: ממי ביקשתם רשות?
דוד צור: מיושב-ראש הכנסת.
דוד צור: לכן אנחנו מקיימים אותו.
תמר זנדברג: אין בעיה, אבל אני באמת בחוסר אונים.
תמר זנדברג: איפה אני אמורה להיות עכשיו?
תמר זנדברג: לחלק את עצמי לשתיים?
תמר זנדברג: איך אוכל להיות בעת ובעונה אחת בשני דיונים שאני צריכה לקחת חלק בהם?
דוד צור: אז תבקשי ששם זכות הדיבור תינתן לך בהמשך.
תמר זנדברג: אבל זה לא זכות הדיבור, זה דיון סיעתי, כולנו היינו מעורבים בזה.
דוד צור: אז את מציעה לבטל את הדיון עכשיו?
תמר זנדברג: אני לא יודעת מה אני מציעה.
תמר זנדברג: אני שואלת אותך, אדוני היושב-ראש, מה מציעים לי לעשות.
דוד צור: חבר הכנסת משולם נהרי, אני מניח, ייצג את עמדתך בעניין הזה.
תמר זנדברג: אין בעיה, אז בואו נבטל את הדיונים, שבכל דיון מישהו אחר ייצג את עמדתי.
תמר זנדברג: אני יזמתי את הדיון הזה ואני גם עכשיו צריכה לייצג את הסיעה שלי בדיון במליאה.
תמר זנדברג: תגיד לי מה לעשות.
דוד צור: אגיד לך.
דוד צור: חבר הכנסת עיסאווי פרוג' לדעתי מייצג אתכם בדיון במליאה באופן יוצא מן הכלל.
תמר זנדברג: אתה מבין שזה לא העניין.
דוד צור: עיסאווי פריג' היה נוכח בכל הדיונים על רשות השידור.
תמר זנדברג: אולי חברי הכנסת מיותרים כי כל אחד מייצג אותו תמיד מישהו אחר.
תמר זנדברג: יש כאן שתי חובות שמוטל על חבר הכנסת לעשות והן עולות אחת על השנייה.
דוד צור: את מפריעה לקיים את הדיון בשל משהו שאין לנו שליטה עליו.
דוד צור: הדיון במליאה הוקדם משעה 16:00 לשעה 13:00, את יודעת כמוני, בהסכמה עם האופוזיציה.
דוד צור: אז על מה אנחנו מדברים עכשיו?
תמר זנדברג: אני מביעה את חוסר האונים שלי.
תמר זנדברג: אני בטוחה שגם אתם שותפים לחוסר האונים הזה.
דוד צור: אבל אנחנו מנסים להתנהל.
תמר זנדברג: כבר התרגלנו שיש 20 דיונים במקביל, כל רגע שואלים אותנו למה אתם לא שם.
תמר זנדברג: אבל מליאה וועדה – שניהם דיונים שאני יזמתי.
תמר זנדברג: מה אני אמורה לעשות?
תמר זנדברג: באמת, יש גבול.
דוד צור: אני מוכן להקדים את זכות הדיבור שלך כדי שתלכי למליאה.
תמר זנדברג: אני אומרת את זה גם בהקשר של מה שדיברנו כרגע, שעכשיו גם על פקיד היערות אנחנו צריכים בנוסף לקיים עוד דיון.
דוד צור: אני מבקש ממך להפסיק.
דוד צור: אי אפשר עכשיו שתביאי את כל התסכולים שלך לתוך הוועדה פה.
דוד צור: אני מבין אותך אבל אני עדיין אומר שאני חייב לקיים את הדיון כפי שהוא.
דוד צור: ביקשנו מיושב-ראש הכנסת אישור מיוחד כי הנושא חשוב.
דוד צור: את שואלת אותי מה לעשות?
דוד צור: אני לא מנהל הסיעה שלך.
דוד צור: אני מציע לך שתיתני לעיסאווי פריג' לדבר במליאה.
תמר זנדברג: זה לא נגדכם.
תמר זנדברג: זה תסכול כללי פה עכשיו אצל כולם.
דוד צור: אז פרקת אותו ואנחנו רוצים להמשיך.
דוד צור: אין לי מה לומר לך.
<לאה קריכלי: תמר זנדברג, היתה אפשרות לבטל את הדיון.
<לאה קריכלי: זאת האפשרות הלא טובה.
<לאה קריכלי: בגלל שהנושא חשוב הוחלט לקיים את הדיון.
<לאה קריכלי: זה לא היה במטרה לפגוע ביכולת שלך להשתתף.
תמר זנדברג: חלילה לא אמרתי שזה היה במטרה לפגוע, ממש לא.
תמר זנדברג: אני מעריכה את קיום הדיון.
תמר זנדברג: ושוב, אני יזמתי את הדיון והיה חשוב לי שהוא יתקיים.
תמר זנדברג: אני רק רוצה לשאול- - -
<לאה קריכלי: ביקשו גם שנסיים את הדיון כמה שיותר מהר.
דוד צור: חבר הכנסת נהרי, בבקשה.
משולם נהרי: רבותי, מבצע "צוק איתן" חשף אותנו בפני שבר גדול בכל הקשור למיגון העורף.
משולם נהרי: כבר בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה, התריע מבקר המדינה על הכישלון של הטיפול בעורף.
משולם נהרי: כבר אז היינו חשופים לטילים, אמנם לא כמו המצב היום.
משולם נהרי: אבל מאז ועד היום מתברר שלרבע מן האזרחים, לרבע מן האוכלוסייה במדינת ישראל אין מיגון בכלל, בעיקר בערים הוותיקות ובישובים הערביים.
משולם נהרי: ראינו בפזורה הבדואית עד כמה הם חשופים.
משולם נהרי: אין בכלל מיגון, וגם כשיש מיגון בדמות מקלטים ציבוריים מתברר שלא כולם כשירים, או שהם משמשים לדברים אחרים, או שהם סגורים, או שהמקלט בכלל לא שמיש.
משולם נהרי: זאת אומרת, המצב קשה מאוד.
משולם נהרי: היום אנחנו בסכנה בנושא הזה יותר מאשר אי פעם.
משולם נהרי: כל אזרחי ישראל, רוב מדינת ישראל חשופה לטילים.
משולם נהרי: וחמור ביותר זה מוסדות החינוך, כאשר עדיין במדינת ישראל כיום- - -
דוד צור: על אילו טווחים אתה מדבר, של 40 קילומטרים, של 7 קילומטרים?
משולם נהרי: אני מדבר על המקסימום שהם הצליחו להגיע והסכנה שיש גם מהצפון.
משולם נהרי: הרי אף אחד לא מבטיח לנו שמהצפון לא תיפתח הרעה.
משולם נהרי: זאת אומרת, אנחנו היום לא יכולים לקחת סיכון.
משולם נהרי: היום אנחנו חייבים שיהיה מיגון זמין בדמות מקלטים, או אפילו ביוביות, אבל אי אפשר להשאיר אזרחים בלי מיגון.
משולם נהרי: ל-5.7 מיליון אנשים אין ממ"דים.
משולם נהרי: לחלקם יש מקלטים, אבל לרבע מן האוכלוסייה אין בכלל מיגון.
משולם נהרי: איך אפשר להשאיר אותם במצב הזה כאשר מבקר המדינה כבר התריע ב-2006?
משולם נהרי: אני רוצה לשים דגש על מוסדות החינוך.
משולם נהרי: גם אלה שיש להם מרחבים מוגנים עדיין זה לא נותן מענה לכל התלמידים.
משולם נהרי: אבל לא על זה אני מדבר.
משולם נהרי: אני מדבר על כך שיש היום הרבה מוסדות חינוך, בעיקר במגזר החרדי, שנמצאים במבנים יבילים, בקרוונים, כאשר כולנו יודעים מה הסכנה.
משולם נהרי: איך אפשר להשאיר אותם במצב הזה?
משולם נהרי: לכן ביקשנו את הדיון הזה, שהוועדה תדון.
משולם נהרי: ביקשנו שזו תהיה ועדת הפנים והגנת הסביבה מפני שזה קשור גם לשלטון המקומי.
משולם נהרי: ביחד עם מערכת החינוך צריך לתת פתרונות ולתחוֹם אותם בלוח זמנים ברור.
משולם נהרי: נכון שהממשלות הקודמות, אני לא רוצה לומר שלא השקיעו, הן השקיעו בנושא הגנת העורף, אבל בכל נושא המיגון אנחנו בסכנה גדולה.
דוד צור: חברת הכנסת זנדברג, כמציעה אתן לך לדבר, ואולי זה יפתור לך חלק מן התסכולים והבעיות.
דוד צור: לא בגלל שאת מדברת אלא כדי שתוכלי להגיע למליאה.
תמר זנדברג: אני רק רוצה לשוב ולומר ששיתפתי אתכם בתסכול שאני בטוחה שאתם שותפים לו ואין בדברי טענה ולו חצי טענה לא ליושב-ראש הוועדה ולא לוועדה, שעושה עבודה נאמנה בלחץ הזמנים שכולנו נמצאים בו.
תמר זנדברג: אני רוצה להתייחס ספציפית.
תמר זנדברג: אתם יודעים, השורה המפורסמת מהשיר אומרת "המוות אינו מחוסר עבודה", אבל לצערי המוות או ההרג או הפגיעה לא עיוורים למאפיינים, לא סוציו-אקונומיים, לא אתניים, לא לאומיים ולא אחרים.
תמר זנדברג: לא בגלל שיש אבחנה, לא בגלל שהכדור או הטיל צבוע בצבע או יש לו כתובת עם צבע, אלא בגלל שאותם הזנחה, אי-השקעה ופערים מתמשכים שאנחנו רואים במשך שנים רבות מאוד באים לידי ביטוי גם כשקורים אסונות.
תמר זנדברג: אולי אין זה מקרה שההרוגים והנפגעים הראשונים מקרב האזרחים מפגיעות טילים היו כולם מאוכלוסיות מוחלשות, בין אם זה עובד זר, מהגר עבודה באחת החממות החקלאיות, בין אם זה האוכלוסייה הבדואית בכפרים הלא מוכרים ובין אם זה שכונות מוחלשות בבאר-שבע, באשדוד ובתל-אביב.
דוד צור: ההרוג הראשון היה מבית אריה.
תמר זנדברג: נכון, אבל אני מדברת על פגיעת הטילים שהופנו לעבר האוכלוסייה האזרחית.
תמר זנדברג: ובין אם היו פגיעות ברכוש, שכאמור היו בשכונות פריפריה, גם גיאוגרפית וגם חברתית, כלכלית וסוציו-אקונומית.
תמר זנדברג: אני רוצה להתמקד ספציפית במקרה של האוכלוסייה בכפרים הלא מוכרים בנגב שסובלת מהזנחה ופגיעה כפולה ומשולשת.
תמר זנדברג: פעם אחת, מכיוון שמדובר בהיעדר מיגון בבנייה, בממ"דים שיש לכולנו, שזה דבר שלא ייחודי לאוכלוסייה הזאת.
<שמחה בניטה: לא לכולנו יש ממ"דים.
תמר זנדברג: אני אומרת שזה דבר שאינו ייחודי לאוכלוסייה הזאת.
תמר זנדברג: יש פערי מיגון, שבטח המשך הדיון יוקדש להם, שמתפרשים על פני כל הארץ.
תמר זנדברג: אבל יש בכל זאת כמה מאפיינים ייחודיים.
תמר זנדברג: מדובר בשטח שלמרבה האירוניה והזוועה מוגדר ככל הנראה על-ידי מערכת "כיפת ברזל" ומפעיליה כשטח פתוח, וכידוע לנו המערכת הזו לא מיירטת נפילות בשטח פתוח.
תמר זנדברג: רק מה לעשות שמה שמוגדר על-ידי גורמים מסוימים כשטח פתוח עבור אנשים אחרים זה הבית שלהם, כאשר בני אדם, ילדים ואוכלוסייה אזרחית חיה שם ונפגעת.
תמר זנדברג: למה זה מוגדר, ככל הנראה, כשטח פתוח?
תמר זנדברג: מכיוון שמדובר בכפרים, ישובים שלא מוכרים מבחינה תכנונית.
תמר זנדברג: הם לא הוסדרו, לא הוכרו, יש על כך מאבק גדול מאוד, שמתנהל בין היתר גם בין כותלי הוועדה הזאת במשך חודשים רבים.
תמר זנדברג: כאן אנחנו רואים בדיוק את הפגיעה המשולשת, כי לא רק שאותם ישובים לא מוכרים ולכן לא נהנים מרבים מיתרונות מערכת התכנון, החינוך, החשמל, הקצאת המשאבים וכולי אלא גם במקרה כזה הם הראשונים להיפגע ולשלם את המחיר, ולצערנו זה פעמים רבות מחיר דמים.
תמר זנדברג: אני רוצה לציין עתירה לבית-המשפט שהגישה האגודה לזכויות האזרח בשבוע הראשון ללחימה, עתירה שנדחתה על-ידי בית-המשפט בטענה שעל הבדואים למגן את עצמם, או שבעצם האחריות חלה עליהם.
דוד צור: על הישובים הבלתי מוכרים.
דוד צור: ברהט, לדוגמה, זה שונה?
דוד צור: ברהט גם אין מיגון?
תמר זנדברג: תיכף בטח נשמע על כל פערי המיגון שקיימים, אבל שוב, היה לי חשוב לציין כמה מאפיינים ספציפיים כאן.
תמר זנדברג: דבר נוסף שאני רוצה לציין, מעבר לסוגיית ההכרה, ההסדרה, הפערים החברתיים וכולי, אני רוצה לציין את הפתרון המאוד-מאוד פשוט בדמות הצבת מיגוניות שהוצבו באוכלוסיות אחרות, כולל באוכלוסייה החקלאית, שם בעקבות דרישה שעלתה מהבית הזה הוצבו אותן מיגוניות, למרות שזה שטח פתוח.
דוד צור: אבל להציב מיגונית בכל מאהל?
תמר זנדברג: אתה יודע, האמירה הזאת "בכל מאהל" – צריך להכיר את הישובים הבדואים ולדעת שמדובר בישובים לכל דבר.
דוד צור: תני לי קרדיט שאני מכיר איזה ישוב אחד או שניים מתפקידיי הקודמים.
תמר זנדברג: מצוין, אז אתה בטח יודע שזה לא אוהל זרוק פה ושם אלא יש היגיון תכנוני.
תמר זנדברג: אני מציעה שנשמע, אולי מפיקוד העורף או אינני יודעת ממי, האם נעשה מיפוי של הישובים לראות איפה אפשר, מה ההיגיון בזה.
תמר זנדברג: במקום להגיד: לא, זה אוהל, אנחנו לא נציב וזהו.
תמר זנדברג: האם נעשתה עבודה כזאת?
תמר זנדברג: האם נבחנו חלק מן המקומות שבהם כן אפשר להציב מיגוניות?
תמר זנדברג: האם התשובה בבג"ץ כפי שדווחה בתקשורת – ושוב סליחה אם אני לא מדייקת – היתה: אי אפשר, השמיכה קצרה, אי אפשר לכסות הכול ולכן התיעדוף במקום אחר?
תמר זנדברג: לאור זה שלמשל על השדות החקלאיים כן הוצבו מיגוניות, וגם שם מדובר בשטח פתוח, ולאור זה שכן יש ישובים שבהם הוצבו מיגוניות על-פי איזה היגיון מסוים וכן אפשר לעשות את זה אז אולי יוצג בפנינו האם נבחנו פתרונות ומה הם, ומה בכל זאת אפשר לעשות.
<שמחה בניטה: אבל יש גם ישובים יהודיים שאין בהם מיגוניות, למשל בבאר-שבע.
דוד צור: רגע, אנחנו נקיים דיון.
דוד צור: מכיוון שיש פה לחץ גדול של חברי הכנסת אז חבר הכנסת מוזס, אתה אחד המציעים, אבל אתן קודם את רשות הדיבור לחברת הכנסת מיכאלי, ברשותך, כי היא צריכה ללכת לדיון בוועדת החוץ והביטחון.
מנחם אליעזר מוזס: ועדת החוץ והביטחון היא עכשיו לפני הכול, כפי שאני מבין.
מרב מיכאלי: תודה רבה לחבר הכנסת מוזס ותודה רבה אדוני היושב-ראש.
מרב מיכאלי: אני רוצה קודם כול להצטרף לדבריה של חברת הכנסת זנדברג.
מרב מיכאלי: אני בטוחה שיתקיים פה עכשיו דיון פרודוקטיבי, ובאמת אני אומרת את זה, חלילה שלא איחשד בסרקזם, לגבי פערי המיגון במקומות שנחשבים שבהם אפשר לטפל.
מרב מיכאלי: אני רוצה להתמקד לרגע בסיפור הפזורה הבדואית.
מרב מיכאלי: אני פניתי למשרד הביטחון, גם לראש המטה לביטחון לאומי, ממש בימים הראשונים, כשעוד לא היה מבצע קרקעי ולא כלום, בגלל שקיבלתי פניות מחברי וחברותי בפזורה הבדואית.
מרב מיכאלי: אחרי שיחות אחדות קיבלתי תשובה, שקיבלתי אותה גם בכתב, שבה פורט מה עשה פיקוד העורף – אגב, אני יכולה להעביר את זה גם לוועדה אם תרצו – הם בוודאי יפרטו את זה גם כאן, ברמת הדרכה של האוכלוסייה, ברמת המיגוניות הקיימות, מה אפשר היה לתת וכולי.
מרב מיכאלי: אבל הדבר המרכזי הוא שהתשובה של הממשלה, ולא משנה עם מי דיברתי, אם זה משרד הביטחון, אם זה המטה לביטחון לאומי, אם זה השר שמיר, שגם אתו דיברתי, היא אחת: הישובים הלא חוקיים הם מחוץ לדיון.
מרב מיכאלי: אם רוצים לדבר על מיגון – שייכנסו לישובים החוקיים.
מרב מיכאלי: זאת בעיני תשובה לא לגיטימית, שממשיכה את היחס הלא לגיטימי של ממשלות ישראל לאוכלוסייה הבדואית.
מרב מיכאלי: מה שקרה במלחמה הזאת, באופן שבו האוכלוסייה הבדואית בישובים הלא מוכרים ובפזורה חשופה לסכנה באמת מאוד מוחשית, שכבר הוכיחה את עצמה לצערי, מדגים בדיוק את האופן המפלה בין חיים לחיים, בין דם לדם, שבו מדינת ישראל מתייחסת לאוכלוסייה הזאת תמיד.
מרב מיכאלי: כי להמשיך להגיד בהקשר הזה – אמר לי אחד מחברי הכנסת: מה, כל מי שילך עכשיו ויקים צריף על החוף אני צריך לשים על-ידו מיגונית?
מרב מיכאלי: לא, זה לא המקרה.
מרב מיכאלי: הסיפור של האוכלוסייה הבדואית הוא סיפור מורכב וארוך שנים, יש לו היסטוריה מורכבת עם מדינת ישראל.
מרב מיכאלי: לבוא בימים אלה ולהגיד: סליחה, בלא חוקיים אנחנו לא מטפלים – בעיניי זה- - -
דוד צור: זה תשובה רשמית שקיבלת ממשרד הביטחון?
מרב מיכאלי: אני יכולה להעביר לכם את האי-מייל, זה גם כתוב: "לגבי הפזורה והישובים הלא מוכרים – ראי גישתה של מדינת ישראל בכלל".
משולם נהרי: למה בונים להם בתי-ספר?
מרב מיכאלי: אני חושבת שכאן מדינת ישראל כושלת כשל חמור מאוד.
מרב מיכאלי: כמו דברים רבים אחרים, צריך להשתמש ברגע הזה, שהוא משבר גדול מאוד, בשביל להתאפס על עצמנו לגבי היחס של מדינת ישראל לאוכלוסייה הבדואית, גם בכפרים הלא מוכרים וגם בפזורה, ולהתחיל להבין שאי אפשר לדבר במונחים האלה.
מרב מיכאלי: צריך לא להתנצח עם האוכלוסייה אלא להתחיל לפתור את הבעיה, לעשות את מה שצריך כדי לפתור את הבעיה.
מרב מיכאלי: מדינת ישראל צריכה להבין שגם האנשים האלה הם אזרחיות ואזרחים שלה, כמו כל אחת ואחד מאתנו, עם כל מה שהביא אותנו לעובדה שהם גרים בישובים כביכול לא חוקיים, ולקחת אחריות על החיים שלהם.
מרב מיכאלי: אני שוב מתנצלת על כך שאני צריכה לעזוב.
מנחם אליעזר מוזס: אלה זמנים לא רגילים עכשיו כמובן.
מנחם אליעזר מוזס: העליתי במליאה את הנושא הזה.
מנחם אליעזר מוזס: מכיוון שהייתי עוד סגן שר החינוך בקדנציה הקודמת התוודעתי לדוח מבקר המדינה, אדוני היושב-ראש, על 650 כיתות רק בירושלים רבתי שהן לא תקניות.
מנחם אליעזר מוזס: אם חלילה ייפול עליהן אפילו רסיס של טיל אז – השם ישמור.
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להתמקד בפזורה החרדית באשדוד.
מנחם אליעזר מוזס: מדוע פזורה?
מנחם אליעזר מוזס: כי אלפי תלמידים פזורים בקרוונים.
מנחם אליעזר מוזס: אשדוד היא עיר של קרוונים מבחינת בתי-הספר.
מנחם אליעזר מוזס: במלחמה הקודמת, ב"עמוד ענן" טיל אחד נפל בעומק של 7 מטרים בין קרוונים ולא התפוצץ, טיל שני נפל על גג של קרוון והרס אותו, אבל זה היה בשבת.
מנחם אליעזר מוזס: אבל כבר אמרו חכמינו: "אין סומכים על הנס".
מנחם אליעזר מוזס: אנחנו צריכים להיות מוכנים.
מנחם אליעזר מוזס: באותה תקופה הייתי גם חבר בוועדת שרים להיערכות לרעידות אדמה, ואז אמרו: אנחנו יוצאים להיערכות הגדולה לרעידות אדמה, זה כבר יכסה גם את נושא הטילים.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, התחילו בתקציב מכובד למדי אבל צריך לעשות סקר וועדת היגוי.
מנחם אליעזר מוזס: בינתיים לא התקדמו הרבה ונפלה עלינו כבר המלחמה הזאת, כאשר אנחנו רואים מה קורה.
מנחם אליעזר מוזס: מה שהכי עצוב, אם אתה רוצה היום להקים ממ"ד, ואתה יודע שיש היום כבר ממ"דים מוכנים לרכישה, אתה יודע כמה זמן לוקח לקבל רישיון לממ"ד?
מנחם אליעזר מוזס: בתל-אביב 3 שנים ובירושלים למעלה משנה.
מנחם אליעזר מוזס: אני מספר לך.
מנחם אליעזר מוזס: התעניינתי היום.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, היום ביררתי.
מנחם אליעזר מוזס: בתל-אביב זה לוקח לפחות 3 שנים, בירושלים שנה.
מנחם אליעזר מוזס: זאת אומרת, מציעים לנו להביא את המטרייה לאחר הגשם, כאשר אנחנו יודעים שאוכלוסייה כל-כך גדולה חשופה.
דוד צור: בואו נשמע קצת גם את האנשים.
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה להציג רק עוד נקודה אחת.
מנחם אליעזר מוזס: מישהו אמר: מגיע עכשיו חוק הוותמ"ל.
מנחם אליעזר מוזס: יש לי חדשות בשבילכם: חוק הוותמ"ל מתייחס רק לבנייה חדשה.
מנחם אליעזר מוזס: אין לזה קשר למי שרוצה להוסיף לו ממ"ד, למי שרוצה לרכוש ממ"ד מוכן של 12 מטרים ולהניח אותו צמוד לבית כדי שיוכל להציל את עצמו.
דוד צור: בואו נשמע בבקשה את משרד הביטחון.
<שמחה בניטה: למה לא תשמעו קודם את האזרחים?
<שמחה בניטה: הם יוכלו לענות תשובות גם לנו.
דוד צור: גברתי, את רוצה גם לנהל לי את הדיון?
דוד צור: אנחנו רוצים להתקדם.
דוד צור: ניתן גם לכם לדבר.
<שמחה בניטה: אבל כך הם יוכלו לענות גם לנו.
דוד צור: אז הם יענו לכם, אם צריך, גם אחרי זה.
דוד צור: שמענו פה גם לגבי הפזורה, גם לגבי המצוקה של האחרים.
דוד צור: בכלל תגידו מה המדיניות ואיך אתם מתכוונים להתמודד.
<בני שיק: אני רמ"ח מיגון ואשתדל לענות על הכול, אבל ברשותכם, הייתי גם הנציג בבג"ץ, כאשר ניתנה תשובה בעניין הפזורה הבדואית, ביחד עם היועצים המשפטיים, וגם לזה אשמח להתייחס.
<בני שיק: באופן עקרוני, צריך להגיד באופן כללי, לגבי האמירות של חבר הכנסת נהרי, ל-27% מן האנשים במדינת ישראל אין מיגון, מה שאנו מגדירים כמיגון תקני.
<בני שיק: ה-27% הללו מתמגנים פחות או יותר באמירה של "הכי מוגן שיש", בין אם זה נמצא בחדר מדרגות או בחדר פנימי ועד כדי כאלה שגרים בבנייה קלה או חסרי בנייה בכלל, מפוני גוש קטיף, העלייה מחבר העמים בשנות התשעים שהמדינה בנתה להם, מבנים באיו"ש ובעוד חלק לא מבוטל מן המקומות במדינת ישראל, שגרים בקרוונים או במבנים קלים ללא יכולת מיגון, כולל במקרה של הפזורה.
<בני שיק: כאשר אני מדבר על 27%, גם אי אפשר להגיד שהמיגון שיש ל-73% האחרים כשיר לחלוטין, והעלו פה את נושא המקלטים הציבוריים.
<בני שיק: צריך להגיד אמירה אחת.
<בני שיק: בשנת 1992 מדינת ישראל הפריטה את המיגון לאזרחים.
<בני שיק: עד שנת 1992 פחות או יותר המדינה היתה אחראית למיגון.
<בני שיק: מ-1992 כל אזרח משלם מכיסו על מיגון כשהוא קונה את הבית שלו.
<בני שיק: לכן מי שצריך לדאוג למיגון שלו באופן עקרוני, מ-1992 ועד היום, זה האזרחים עצמם.
<בני שיק: אז קודם כול צריך לשאול איך זה קרה לנו שמ-1992 יש לנו הרבה מאוד ישובים- - -
דוד צור: רמת האיומים מ-1992 קצת השתנתה.
<בני שיק: התקנים לא השתנו.
דוד צור: הערכת המצב של משרד הביטחון היא שרמת האיום שהיתה קיימת ב-1992 תואמת לרמת האיום של 2006, 2008, 2012 ו-2014, בנקודות הציון שאנחנו מכירים?
<בני שיק: המענה המיגוני שניתן מ-1992 ועד היום לא שונה באופן משמעותי ממה שהגדרנו ב-1992, ואנחנו נמצאים ב-2014, ואני יכול להגיד לך שגם ב-2018 וב-2023 לא נשנה את המענה המיגוני.
דוד צור: לא זאת היתה השאלה.
דוד צור: שאלתי אם רמת האיום השתנתה מ-1992 ועד 2014.
<בני שיק: מכיוון שהמדינה, מכיוון שמשרד הביטחון מתכנן את התהליכים כפי שהוא רואה אותם קדימה, לפני עשרים שנים הוא הגדיר מה רמת המיגון שהוא רואה לשנים קדימה.
<בני שיק: לא הגיוני לבנות ב-1992 מענה ל-1994.
<בני שיק: ב-1992 בנו מענים לשנים 2000 ו-2010, לא ל-1992.
<בני שיק: ואותו דבר היום, הרמה המיגונית התעדכנה מול הצרכים – מי שמכיר, מערכות אוורור וסינון, הגדלה של- - -
משולם נהרי: זה היה אז, אבל איום הטילים החל רק ב-2006.
תמר זנדברג: גם במקרה של הבדואים וגם במקרים שתוארו כאן מדובר בבנייה שהיא טרום 1992.
<בני שיק: רק רגע, אתייחס לכול, לאט-לאט.
תמר זנדברג: זה שמ-1992 חובה לבנות ממ"דים, את זה אנחנו יודעים.
מנחם אליעזר מוזס: מדובר בכלל לא בבנייה אלא בקרוונים.
דוד צור: תנו לו להשיב.
דוד צור: אנחנו שואלים אותך מידי פעם שאלות.
דוד צור: אתה לא חייב להיצמד לזה אבל תענה גם לחברי הכנסת.
<בני שיק: אני מתחייב לענות על הכול.
<בני שיק: באופן עקרוני גם מוסדות חינוך וגם מוסדות בריאות וגם מבנים ציבוריים וגם מבנים לאזרחים פרטיים משנת 1992 היו צריכים להיות מוגנים, אולם חלק גדול מן המבנים לא נבנו בסגנון הזה.
<בני שיק: האמירה החשובה היא, פערי המיגון שאנחנו מנסים לפתור בשבועיים של "צוק איתן" הם לא תפקידו של פיקוד העורף.
<בני שיק: פיקוד העורף היום עוסק בשיפור רמת המיגון הקיימת, בין אם בפזורה ובין אם במקומות אחרים, מתוך לא רעיון מיגוני אלא מתוך רעיון של חוסן לאוכלוסייה ויכולת להתמודד עם המצבים הקיימים הנוכחיים.
<בני שיק: את מרבית הפעילות שלנו אנחנו עושים בשגרה.
<בני שיק: השגרה זה הכנת האוכלוסייה, זה בניית המיגון, זה טיפול בהתרעה, זה שיח עם התושבים, זה כל מה שאנחנו מכירים, שחברת הכנסת מרב מיכאלי הציגה.
<בני שיק: את זה אנחנו עושים בשגרה בכדי שבמצב חירום לא ב-20 ימים נפתור בעיות שלא הצלחנו לפתור במשך 20 שנים.
<בני שיק: לכן המענה שאנחנו נותנים לעניין הזה הוא מענה לחוזק האוכלוסייה להתמודד עם המצב הקיים, לא בפתרון מיגוני.
<בני שיק: מי שחושב שפיקוד העורף מחזיק באיזה מחסן תת-קרקעי שלו פתרון לפער במיגון ל-2.2 מיליון אנשים במדינת ישראל, טועה.
<בני שיק: אין יכולת כזאת.
<אבנר עורקבי: זה 27%?
<בני שיק: כן.
<שמחה בניטה: זה נשמע לך הגיוני?
<שמחה בניטה: 2.5 מיליון לא מוגנים.
דוד צור: רבותי, במדינה שנמצאת תחת איומים – בואו נכניס את הדברים לתוך קונטקסט.
דוד צור: אני קודם כול רוצה לתת לו להשמיע את הדברים.
<אבנר עורקבי: מתוך 7 מיליון?
משולם נהרי: מתוך 8 מיליון.
דוד צור: רבותי, בואו לא ניכנס פה לאיזה טירוף מערכות.
דוד צור: מדינה לא יכולה למגן את עצמה כך שכל אחד ינוע עם "כיפת ברזל" אישית ופרטית.
דוד צור: מדינה צריכה לספק ביטחון לתושביה ברמה ההתקפית וברמה ההגנתית.
דוד צור: אנחנו המדינה הכי מוגנת בעולם.
דוד צור: נכון, לא באופן מלא.
תמר זנדברג: אבל ההגנה היא דיפרנציאלית.
דוד צור: אני שומע אתכם בקשב רב.
דוד צור: 30% מהתושבים לא ממוגנים.
<שמחה בניטה: מי לא מוגן?
<שמחה בניטה: הכי חלשים בחברה.
דוד צור: גם כשנעים ממקום למקום ברכב אנשים לא ממוגנים.
דוד צור: אי אפשר למגן כל מטר רבוע.
דוד צור: אחרי שאמרתי את זה, אני אומר שוב- - -
<שמחה בניטה: אבל הגישה הזאת לא נכונה.
דוד צור: אני שמח מאוד שאת מעירה לי מתוך ההבנה שלך.
דוד צור: אני בטוח שהמדינה היתה שמחה מאוד- - -
<שמחה בניטה: המדינה היא זאת שצריכה למגן.
דוד צור: גברתי, אני בטוח שהמדינה היתה שמחה מאוד להגן על כל פרט ופרט.
דוד צור: מדינה חפצת חיים לא יכולה להקדיש את כל מרצה ותקציבה רק להגנה על אנשיה.
דוד צור: היא צריכה לספק ביטחון.
דוד צור: במסגרת חבילת הביטחון שהיא מספקת היא אומרת: יש ביטחון צמוד, שזה ממ"דים, יש ביטחון סביבתי ויש הנחיות כלליות.
דוד צור: אחרי שאמרתי את כל מה שאמרתי בתפיסת עולם, שדי צמודה למה שאתם אומרים, אני עדיין שואל אותך לגבי אוכלוסיות ספציפיות.
דוד צור: דובר כאן על האוכלוסייה של הפזורה הבדואית ותיכף נתייחס גם לאוכלוסיית האנשים עם המוגבלויות.
משולם נהרי: אבל הוא אמר לך יותר מזה.
משולם נהרי: הוא אמר לך שלרבע מן האוכלוסייה אין כלל מיגון.
דוד צור: אני גם מקבל את זה, אדוני.
תמר זנדברג: השאלה היא מי הרבע הזה.
דוד צור: חבר הכנסת נהרי, היית בממשלה.
משולם נהרי: אגיד לך איפה, גם בישובים הוותיקים וגם בישובים הערבים.
תמר זנדברג: חבר הכנסת צור, אנחנו מקבלים את הדברים שלך, זה ברור, וכפי שנאמר אי אפשר לכסות מאה אחוז.