GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: אני רק רוצה, כדי שלא תרגישי שהשאלות שלך נשארות ללא מענה, ברור לגמרי שעמדת הוועדה הזו היא שכל קידום, של כל תשתית, גם אם היא חשובה, לא יכול להיעשות ולא ייעשה בכל מחיר.
דב חנין: שיקולים, גם בריאותיים וגם ביטחוניים, צריכים להילקח בחשבון ומבחינה זו אני גם מודה לך שאת מציעה לנו, אני חושב במידה רבה של צדק, לא להסתכל רק על מתחם בז"ן והתעשיות הפטרוכימיות בבידוד, אלא לראות אותו בהקשר רחב וההקשר הרחב הזה נמצא בפני הוועדה.
דב חנין: זו גם השאלה של קרקעות הצפון בהיבט הסביבתי, גם השאלה של הנמל החדש בהיבט הסביבתי.
דב חנין: כל הנושאים האלה נמצאים בתפיסה הרחבה שאנחנו רואים את תפקידנו לעשות.
דב חנין: גב' נווה, אני מבין שדברייך כבר הוצגו.
<אלה נווה: לא.
דב חנין: כי זכית להרבה שבחים וצוטטת בהרחבה.
דב חנין: אם את רוצה להוסיף משהו, אז אנא בקצרה.
<קריאה: שתי הערות - - -
דב חנין: הערות יהיו, אתם תוכלו - - -
<קריאה: בקשר לשקיפות.
דב חנין: אנחנו לא נרצה את זה כהערה מהשולחן למטה, מהרצפה, מה שנקרא, אנחנו נשמע אתכם בצורה מכובדת, מעל הבמה.
דב חנין: אנא תרשמי לך את הדברים וניתן לכם את ההזדמנות להתייחס.
דב חנין: גב' נווה, אנא תמצתי, כי אנחנו בלחץ זמנים מטורף.
<אלה נווה: אני ביקשתי את העשר הדקות שלי, אני מקווה שזה ייקח רק שמונה.
<אלה נווה: לפני שאני מתחילה את המצגת אני רוצה לספר לכם סיפור, כי אתם שמעתם כאן כל מיני נתונים וכל מיני עובדות וטבלאות וגרפים.
<אלה נווה: אני אספר לכם סיפור, שני ילדים שובבים מחזיקים ביד פרפר, הם תפסו פרפר, ועובר מישהו זקן בכפר והם שואלים אותו, 'תגיד, הפרפר הזה חי או מת?' אם הוא יגיד שהוא חי, הם יהרגו אותו, אם הוא יגיד שהוא מת, אז הם ישאירו אותו חי והזקן הזה, ככה יעשו ממנו צחוק.
<אלה נווה: אותו חכם זקן, הוא לא טיפש, לא עשו אותו באצבע ומה הוא אומר להם?
<אלה נווה: הוא אומר להם 'בידכם הדבר, אתם אלה שמחליטים אם הפרפר הזה יחיה או ימות'.
<אלה נווה: ולמה אני מביאה לכם את המשל הזה?
<אלה נווה: מפני שבאולם הזה כאן יושבים אנשים שמקבלים עבורנו החלטות חשובות מאוד והדבר הזה בידיהם.
<אלה נווה: הם אלה שקובעים לנו אם אנחנו נחיה או נמות אם יהיה פה אסון.
<אלה נווה: ולכן אני ממשיכה הלאה לספר לכם.
<אלה נווה: מה שחנה סיפרה, אני אעבור בקצרה.
<אלה נווה: זה כמה תכניות חדשות שמתכננים לנו, שכל אחת מוצגת בנפרד, ואנחנו, הציבור, לא רואה את התמונה הכוללת.
<אלה נווה: אנחנו רואים רק הרחבת בז"ן ורק קרקעות צפון ורק את הצינור ורק את הנמל וכל פעם תכנית אחרת, אבל כשמחברים את כולם ביחד רואים שבאזור הכי מסוכן בארץ, באזור הכי נפיץ, הולכים ומוסיפים עוד תשתיות מסוכנות, מזהמות ונפיצות.
<אלה נווה: אם לדבר על האחסון והדלקים, מה שחנה הזכירה, עבודה שבה בחנתי וגיליתי שמיכלים של אחסון של קונדנסטים פולטים פי 20 יותר מאשר מיכלים של נפט, שזה מה שיש לנו פה, מיכלי נפט ותזקיקים.
<אלה נווה: אז הולכים להוסיף לנו כאן עוד מקורות זיהום.
<אלה נווה: אבל עוד דבר אחד אנחנו שכחנו, שכל התשתיות האלה לא מתווספות אל ריק, הן מתווספות אל אזור שבו כבר יש את מיכל האמוניה, ויש כאן מומחה, פרופ' נוטע, למיכל האמוניה, הן מתווספות לאזור שבו יש חוות גז שהחליטו להטמין אותה, זו באמת החלטה מאוד מאוד יפה, אבל היא לא קרתה, זה עדיין בחוץ.
<אלה נווה: יש צינור של גז טבעי שהוא גם נמצא פה בשטח, יש את הפצחן המימני, שאתם רואים כאן כתבה שדיברה על המסוכנות שלו.
<אלה נווה: יש את הרכבת, אבל לא רק הרכבת הקיימת, יש כאן תכניות לרכבת מתוכננת, והתוואי שלה עובר בדיוק באזור של יגור ולא רחוק מאזור שבו מתכוונים לשים עכשיו חוות מיכלים וגפ"מ.
<אלה נווה: ואני הולכת לספר לכם סיפור.
<אלה נווה: כשהייתי בכנסת סיפרתי שחיפה היא קזינו.
<אלה נווה: זה לא היה סתם בשביל לתפוס כותרות, זה באמת, חיפה היא באמת קזינו.
<אלה נווה: למה חיפה היא קזינו?
<אלה נווה: כי כמו שליאורה אמרה, השאלה היא לא אם יקרה משהו, אלא מתי הוא יקרה, בגלל שיש לנו כאן ריכוז תשתיות בלתי סביר, שכל אחת מהן היא בעצם גפרור ומהצד השני יש לנו את הדלקים ומה יקרה כשהגפרורים יציתו את הדלקים?
<אלה נווה: אני יכולה להגיד לכם שלאף ועדה, לא לוועדה הזאת ולא לוועדה המחוזית פה של הערר, לא הרשו לי להכניס נרות, בלי גפרור.
<אלה נווה: אבל הוועדה הזאת כן אישרה להעביר את קרקעות הצפון מלא, 45 נחלים, ליד אנשים חיים, שגרים שם ונושמים.
<אלה נווה: בסוף הייתה ישיבה והם אישרו להם את הגפרורים ואת המיכלים ביחד.
<אלה נווה: אבל הם לא הרשו לי להכניס אפילו את הנרות, ואת היית כאן, ליאת פלד, שהוצאת ממני את הנרות.
<אלה נווה: זה מאוד מאוד חשוב לי להדגיש, הלחץ של חברי הוועדות האלה הוא אדיר, אבל להחליט שהציבור ייחשף לדברים האלה זה בסדר, החלטות מתקבלות.
<אלה נווה: זה פשוט הזוי, אני אביא לכם תמונות יום אחד.
<אלה נווה: אז ממה בעצם אנחנו כל כך פוחדים?
<אלה נווה: מה כל כך נורא פה?
<אלה נווה: מה עלול לקרות?
<אלה נווה: מה הפחד?
<אלה נווה: מה הלחץ?
<אלה נווה: כל ארגוני הסביבה, אוי אוי אוי, וכשאני רועדת.
<אלה נווה: מה שיכול לקרות זה מה שנקרא אפקט הדומינו.
<אלה נווה: אפקט דומינו זה אומר במילים יותר פשוטות נאחס אחד גדול.
<אלה נווה: נאחס אחד גדול.
<אלה נווה: מה זה אומר?
<אלה נווה: יש לנו כאן באזור גפ"מ, יש לנו כאן מיכלי נפט, יכולה לקרות שריפה.
<אלה נווה: כשיש שריפה יש רמה כזאת של חום, למשל בשריפה של גפ"מ, שאי אפשר לחלץ אנשים.
<אלה נווה: כוחות הכיבוי לא יוכלו להגיע לחלץ אנשים, אם תהיה שריפה כל כך משמעותית של מיכלי גפ"מ, לדוגמה.
<אלה נווה: אז יהיה נזק ואז תהיה ועדת חקירה ואז יחפשו את האשמים, מי האשם בדבר הזה ואיכשהו לפחות מהחלק הזה חיפה כבר מכירה איזה שהוא סיפור דומה, מישהו מוכן להזכיר לי?
<אלה נווה: אסון הכרמל מזכיר למישהו משהו?
<אלה נווה: אז מזל שבאסון הכרמל לא הגענו לצד השני של המפרץ, כי זה היה אסון הכרמל בריבוע או בשילוש.
<אלה נווה: מה שיכול לקרות, הנאחס הזה, זה שריפות, תקלות, פעילות חבלנית, רעידות אדמה.
<אלה נווה: והנה, אנחנו אומרים אוקיי, זה הזוי, זה לא יקרה, לא קורה פה שום דבר מעניין במפרץ.
<אלה נווה: קודם כל ליאורה הזכירה שלושה אירועים ואני מזכירה עוד אירוע שקרה בדיוק לפני חודש וחצי.
<אלה נווה: האירוע הזה היה נשאר במחשכי תת הידיעה של הציבור אלמלא אזרחית טובה נסעה באחד הערבים בחזרה וראתה משהו מוזר קורה, איזה שהיא שריפה גדולה שקורית, היא פונה לפעילים אחרים, שואלת מה הולך כאן, הפעילים האחרים לא יודעים, פונה למשרד להגנת הסביבה, הם אומרים לי 'כל העולם ואחותו כבר שם, כולם מטפלים בזה, אל תדאגי'.
<אלה נווה: מצחיק ככל שיישמע זאת התגובה שקיבלתי.
<אלה נווה: מסתבר שאולי לא כל כך רצוי שהאירוע הזה ייצא, אבל כשהוא יצא, מסתבר שאם הארובה הייתה נופלת היינו יכולים להיות בבעיה גדולה.
<אלה נווה: למה היינו יכולים להיות בבעיה גדולה?
<אלה נווה: אתם סיירתם איתי, בסיור של דב חנין בבז"ן?
<אלה נווה: אמרו לכם שם לא לעשן?
<אלה נווה: בטח לא אמרו לכם 'אל תציתו ארובה גדולה באמצע מתחם בז"ן', ובטח לא סיפרו לכם שהארובה הזאת נמצאת כמה מאות מטרים די קרוב לגפ"מ הזה שדיברתי עליו, שהוא חשוף, הוא לא הוטמן.
<אלה נווה: ומה היה קורה אם זה היה מגיע לגפ"מ?
<אלה נווה: שאלה מאוד מאוד טובה.
<אלה נווה: אז הנה, זה מה שקורה ביפן.
<אלה נווה: רעידת אדמה שקרתה, לא בעוצמה הכי גדולה שאתם תכירו, ורעידת האדמה הזו גרמה כמובן לצנרת לזוז, המיכלים זזו, ומה שקרה שהתחילה שריפה.
<אלה נווה: עכשיו אני רוצה לראות את הכבאי האמיץ שיילך ויכבה את הדבר הזה.
<אלה נווה: רציתי להציג לכם סרטון, אבל אף כבאי אנושי לא יכול להתקרב לכזה דבר, פשוט כי הוא יחטוף כוויה.
<אלה נווה: עוצמות החום והכוויות שזה יכול להשפיע עליהם מגיעות לכמה קילומטרים.
<אלה נווה: יש כאן מומחים באולם שישמחו לספר לכם עוד על זה.
<אלה נווה: עכשיו, האם אנחנו חיים באמת במדינה כל כך בטוחה?
<אלה נווה: אמרו לנו שבדיה והולנד, מדינות יפהפיות.
<אלה נווה: באמת הייתי והן מקסימות, נהדר, נפלא, אבל אני לא ראיתי שמישהו ירה טיל על הולנד ב-50 השנה האחרונות, 40, לפחות 40, אבל בחיפה במלחמת לבנון השנייה כן נפל טיל ואפילו נפל טיל לא רחוק מאיפה שאני גרה, אז איך הם לא ייפלו בפעם למפרץ?
<אלה נווה: כי יש להם טילים מדויקים יותר, חדים יותר?
<אלה נווה: תענו לי אתם, המדינה לא ממש עונה על זה.
<אלה נווה: ב-2004 מספרים לנו, אזור חיפה הוא פצצה מתקתקת.
<אלה נווה: מעבר לכל מה שסיפרתי לכם, על הדברים המדליקים שיש פה.
<אלה נווה: יודעים גם שאנחנו על שבר הכרמל, כמה מפתיע.
<אלה נווה: שבר שיכול לגרום לרעידות אדמה.
<אלה נווה: וזה מאוד מאוד מעניין, כי אתם רואים כאן, כל פס כזה, ממנו יכולה בעצם להתחיל רעידת אדמה ואומרים שמפרץ חיפה והכרמל הוא המסוכן ביותר בארץ והאלמנטים הנמצאים בו עלולים להעצים את הנזקים כתוצאה מרעידת אדמה.
<אלה נווה: אז מה כבר יקרה ברעידת אדמה, אתם שואלים?
<אלה נווה: על זה ענה המומחה אינג' ליאון רייכמן, מומחה לרעידות אדמה, והוא הכין דוח שמסביר מה בדיוק הולך לקרות כאן כשיעבירו לכאן עוד ועוד תשתיות דלק ונפט.
<אלה נווה: והנה ההסבר, כשקורית רעידת אדמה יכולה לקרות התנזלות של הקרקע.
<אלה נווה: מה זה התנזלות קרקע?
<אלה נווה: הקרקע נהיית כמו ספוג רטוב והמיכלים פשוט שוקעים.
<אלה נווה: אז הנה המיכלים שלנו פה בחוות המיכלים ובמפרץ מתחילים לשקוע.
<אלה נווה: הם יכולים להישבר וכל החומרים הנפלאים בהם יישפכו, הם יכולים להתגלש במדרון ופשוט לשקוע באדמה.
<אלה נווה: והנה, מה שקרה בניו זילנד, בקרייסטצ'רץ', כשהייתה שם רעידת אדמה והייתה התנזלות של הקרקע.
<אלה נווה: האם הייתם רוצים שתשתיות הדלק והגפ"מ של ישראל יגיעו למצב הזה, כשאתם גרים לידם?
<אלה נווה: שאלה טובה.
<אלה נווה: ודבר נוסף, המדינה, פשוט יש לה איזה שהוא פיצול אישיות.
<אלה נווה: מצד אחד בתמ"א 37ח' הם פוסלים מיקום של אחת התשתיות שם, בגלל שיש שם פעילות טקטונית.
<אלה נווה: אוי ואבוי, זה באמת יפגע בדגים, אבל בחיפה מה שטוב לתכנית אחת המדינה מתעלמת ממנה בתכנית שלנו בחיפה.
<אלה נווה: לא מתייחסים לנושא של רעידות אדמה ושבר הכרמל.
<אלה נווה: לא רק שבר יגור, שבר הכרמל הוא לכל אורך הכרמל.
<אלה נווה: לכן בעצם אנחנו חוששים גם לגבי תכנית קרקעות הצפון, אבל גם לגבי הרחבת בז"ן, שכל תשתיות הנפט והדלקים האלה יושבות על אזור כל כך רגיש ובמקום לפרק מכאן סיכונים רק מוסיפים עוד, במקום לבזר ולהפריד אותם מוסיפים עוד.
<אלה נווה: ועכשיו אני אגיע קצת לזיהום אוויר, זה קצת יותר מתקרב למומחיות שלי, לא אסונות, יש כאן מומחים לאסונות שישמחו לדבר, לדעתי, ואני מדברת על הפליטה של חומרים מסרטנים.
<אלה נווה: אם ב-2012, אמרת, שלומי, שיש גז ב-2012, אז נכון, הייתה אספקה לא כל כך סדירה, אבל יש גז טבעי בשנה הזאת ועדיין בחיפה הפליטות של המסרטנים לקילומטר מרובע הן הכי הכי גדולות.
<אלה נווה: ונניח שתרד הרמה, תרד קצת, ברבע, בשליש, באמת, יהיו עוד ועוד שיפורים, עדיין זה מה שאנחנו נושמים, זה מה שנשמנו כל השנים.
<אלה נווה: אנחנו כאן בחדר הזה, בכל מקום בחיפה, נושמים את הדבר הזה.
<אלה נווה: והשאלה על מה זה משפיע.
<אלה נווה: כמובן כולכם יודעים, אם אני אחזור רגע לשקף הקודם, הרי דיברנו על אשקלון כעיר מזוהמת והגדירו את אשקלון כעיר המזוהמת ביותר, אבל לא משנה המדד של החלקיקים, משנה איזה חומרים אנחנו נושמים, ואם אלה חומרים מסרטנים אז זה יותר קריטי מאשר סתם אבק, כמו שנאמר.
<אלה נווה: אוקיי, עכשיו סרטן.
<אלה נווה: אלה הנתונים האחרונים ביותר של משרד הבריאות, הנפות חיפה ו - - - במקום השני והשלישי, באר שבע במקום הראשון.
<אלה נווה: נשאלת השאלה המעניינת מאוד למה, האם יש קשר?
<קריאה: אבל זה מ-40 פלוס, לא?
<אלה נווה: 45 פלוס.
<אלה נווה: כתוב.
<קריאה: זה לא אוכלוסייה הצעירה, כי המחקרים מראים שהאוכלוסייה הצעירה זה בדיוק הפוך.
<אלה נווה: זה מאוד מעניין, כי אני נכללת באוכלוסייה הצעירה - - -
<קריאה: אל תגיד לא נכון.
<קריאה: אתמול הועברו נתונים אחרים לגמרי, תבדוק אותם.
<אלה נווה: אני נכללת באוכלוסייה הצעירה?
<אלה נווה: בגיל 25 חליתי בסרטן, אני נשמתי מתכות בקרית אתא.
<אלה נווה: אני גרתי בקרית אתא, ליד המפעלים, קילומטר מהם, אני לא ידעתי מה אני נושמת.
<אלה נווה: כשהתחלתי לעסוק בזיהום אוויר וגיליתי מה אני נושמת התחלחלתי.
<אלה נווה: כשגיליתי איזה חומרים היו במפרץ כשהייתה מלחמת לבנון השנייה ולא פינו אותנו התחלחלתי, אבל אני לא בוכה על העבר, אלא מקווה לעתיד טוב יותר, בגלל זה אני כאן, לגמרי בהתנדבות.
<קריאה: זה גם אני וגם - - - שלי, אחות של חברה הכי טובה שלי מהכיתה שלי וגם אמא שלי וגם לשכן שלי.
<אלה נווה: מאיפה את?
<קריאה: מקרית אתא.
<אלה נווה: כל הכבוד.
<אלה נווה: את הנתון הזה שאמרתי עכשיו ניסיתי תמיד להצניע, אבל בכל זאת יש גבול, כל הזמן מספרים על איך המצב נפלא יותר.
<אלה נווה: נזקי בריאות, תמותה ממחלות לב.
<אלה נווה: אני רוצה עוד קצת להדגיש כאן, אם לרגע תתעלמו ממה שכתוב למטה, תתעלמו מהערים, אל תסתכלו, יש כמה ערים כאן שבולטות, אנחנו מדברים על תמותה ממחלות לב, בסדר?
<אלה נווה: ויש כמה ערים שהן נמוכות יותר.
<אלה נווה: גם בערים האלה יש תחבורה ויש כלי רכב והנה, בקרית אתא, תראו את קרית אתא, כמה גבוהה התמותה ממחלות לב שם, בקרית ביאליק, בשפרעם.
<אלה נווה: חאמד עמר הוא משפרעם, יש אנשים שבאים משם, אלה הנתונים של משרד הבריאות, האחרונים ביותר.
<אלה נווה: הם תמיד בדיליי.
<אלה נווה: זה 2005 עד 2009, מעל גיל 45.
<אלה נווה: למה אנחנו צריכים למות יותר?
<אלה נווה: למה אנחנו צריכים לחלות יותר?
<אלה נווה: מי מינה את הרשויות והממשלה להחליט בשבילנו אם אנחנו נמות או נחלה יותר?
<אלה נווה: ועכשיו אני מגיעה אל אחד הבונבונים המעניינים ביותר.
<אלה נווה: קרקעות הצפון.
<אלה נווה: הייתי לגמרי לבד, כמו שחנה אמרה, כשניסיתי לארגן איזה שהוא לובי, 'בואו תשמעו מה קורה בקרקעות הצפון, תקשיבו ובואו נצא נגד זה', אבל הייתה פוליטיקה מאוד חזקה של כן, יפנו את חברות המיכלים בקרית חיים ובטבעון והאוויר יהיה נקי כבעבר וצח, אבל מה מסתבר?
<אלה נווה: המדינה הסתירה מאיתנו תסקיר של זיהום אוויר שמספר על מה הקרקעות במיקום החדש יפלטו.
<אלה נווה: מסתבר שאין כל כך הרבה הבדל בין מה שהם פולטים עכשיו בקרית חיים לבין מה שהם יפלטו כשהם יעברו והנה המפות שניסו להסתיר מאיתנו.
<אלה נווה: הנה, כאן זה קרקעות הצפון, זאת פה קרית אתא, זה פה קרית ביאליק וקרית חיים, הנה, אפילו גם קרית חיים תושפע בסופו של דבר מאותם ה - - -
<קריאה: מאיפה זה לקוח?
<אלה נווה: זה לקוח מההשלמות לתסקיר של קרקעות הצפון.
<אלה נווה: הם לא פורסמו באינטרנט למרות שאני פניתי כמה וכמה פעמים.
<אלה נווה: אני נחשפתי לזה יום לפני הדיון, ביקשתי עוד דיון ולא נתנו לי.
<אלה נווה: לא משנה, לא נאריך כרגע בזה.
<אלה נווה: אתם רואים קרית אתא, שכונות שלמות ינשמו כאן VOC.
<אלה נווה: קרית ביאליק ינשמו גם, וגם נשר.
<אלה נווה: קונדנסטים, מה שאמרתי, עשיתי עבודה למטה מאבק רמות מנשה.
<אלה נווה: גיליתי צד אחד של התמונה, הצד של מה יש שם, הצד הזה גם יגיע אלינו, הדלקים האלה מגיעים לזיקוק.
<אלה נווה: בצד שלהם גיליתי שהולכים להיפלט בין 13,600 טון ל-40,000 טון של תרכובות אורגניות נדיפות בגלל אחסון הקונדנסטים.
<אלה נווה: הקונדנסטים הם דלקים נדיפים.
<אלה נווה: בדיוק זה הרעיון, הם נדיפים, הם נודפים יותר.
<אלה נווה: גם כשמאחסנים אותם הם נודפים יותר מדלק, נפט או סולר.
<אלה נווה: כשהם יגיעו לזיקוק במפרץ חיפה, על כל הבנזן הזה שתיארתי לכם, הולך להצטרף עוד בנזן.
<אלה נווה: אני לא אפרט מספרים כרגע, כי אני לא יודעת כמה בסוף יאוחסן כאן.
<אלה נווה: כמעט לסיכום, כמעט בסוף דבריי.
<אלה נווה: הנה אנחנו האנשים כאן.
<אלה נווה: אלה אנחנו האנשים שגרים כאן, אנחנו מאות אלפים של אנשים שחשופים.
<אלה נווה: אנחנו חשופים או לזיהום אוויר, או ליכולת שיקרה לנו איזה שהוא אסון בכל יום.
<אלה נווה: יש כאן יישובים אדירים עם עשרות אלפי ומאות אלפי אנשים, ויותר גרוע מזה, הרבה מאוד מהתכניות הן מיושנות והן בכלל לא לקחו בחשבון רצפטורים ציבוריים.
<אלה נווה: מה זה רצפטורים?
<אלה נווה: מקומות שבתת אחת יש בהם הרבה אנשים.
<אלה נווה: כשקמה למשל התכנית של קרקעות הצפון, התסקיר, בכלל לא ידעו שהולך להיות למשל בית ספר חדש פה ביגור, או הסינמון פתאום יהיה הצלחה גדולה והטכניון.
<אלה נווה: כל אלה הם בטווח של השפעה.
<אלה נווה: אם קורה עכשיו אירוע בקרקעות הצפון או אירוע בבתי הזיקוק המתרחבים זה יכול להשפיע על כל האזור הזה.
<אלה נווה: אנשים יכולים לקבל כוויות 2 קילומטרים מהאזור הזה.
<אלה נווה: הייתם רוצים לשבת פה בטכניון, ללכת ופתאום לחטוף איזה - - -?
<אלה נווה: לא נראה לי.
<אלה נווה: מי לוקח על עצמו את הסיכונים האלה?
<אלה נווה: לסיכום, האזור הזה הוא מסוכן ללא עוררין, המדינה עצמה אומרת את זה, היא רק לא לוקחת את זה בחשבון.
<אלה נווה: הוא רגיש לרעידות אדמה ולפעילות חבלנית.
<אלה נווה: בעיות הזיהום האוויר או הבטיחות לא ייפתרו, כמו שמובטח לנו, הן רק יגדלו.
<אלה נווה: ההסתכלות היום לא רואה את המצב השלם, המצב הזה הוא מסוכן לתושבי האזור.
<אלה נווה: תמוה איך מוסיפים לנו עוד תכניות, במקום לפתור את הסיכונים הקיימים.
<אלה נווה: בזמן הזה שהמשרד להגנת הסביבה קורא תסקיר חדש, בואו תחשבו איך להוציא את הסיכונים הקיימים, לא תתחילו ללמד פה דברים חדשים.
<אלה נווה: כצעד ראשון והכרחי בכיוון של פתרון אנחנו חייבים לסלק את הגפרורים מהאזור.
<אלה נווה: יש לנו כאן נרות ויש לנו כאן גפרורים, זה מסוכן ששניהם ביחד, מסוכן מאוד, וצריך להתחיל לפרק אותם החוצה.
דב חנין: אני מבין שמחיאות הכפיים הם לחלק של הפרפורמנס גם.
דב חנין: תודה, אלה, אבל אני אומר גם מעבר לפרפורמנס תודה על הנתונים ועל העבודה שאת מציגה בפנינו.
דב חנין: אני רק מבקש ממך, את המצגת ואת החומרים גם להעביר לוועדה בצורה כתובה.
דב חנין: קיבלנו כבר?
<אלה נווה: כן, ואני אשלח לכם - - -
דב חנין: מאה אחוז, כי אנחנו נרצה גם שחברי הוועדה האחרים שלא נמצאים פה יוכלו לעבור על הדברים.
<אברהם שגב: אני מבקש.
<אברהם שגב: אני קצין חבלה במילואים ואני יכול לומר לך, הדבר הראשון שלומדים בחבלה זה שאסור לשים חומרי נפץ עם נפצים.
<אברהם שגב: זה הדבר הראשון.
<אברהם שגב: בקרקעות הצפון עושים בדיוק, בדיוק זה מה שיהיה, גם גז, גם חומר - - - גם נפט, הכול ב - - -
דב חנין: אדוני, תודה קודם כל על ההערה שלך.
דב חנין: תודה לך על הדברים שאמרת, הם בהחלט נרשמים בפרוטוקול של הוועדה, ואני מזמין אותך להעביר התייחסות שלך דווקא מתוך הידע שיש לך בצורה כתובה ומסודרת לוועדה, גם לטובת החברים שלא נמצאים פה איתנו היום, כדי שאנחנו ניקח את זה בחשבון.
דב חנין: אני רוצה להזמין את ד"ר ורנסקי.
<אריאלה ורנסקי: אני רוצה להתייחס לנושא התכנוני וקודמיי עשו את רוב המלאכה.
<אריאלה ורנסקי: בעצם השאלה הייתה, כשמדברים על - - -
דב חנין: שמך אריאלה ורנסקי, אני אומר למען הפרוטוקול, דוקטור, יושבת ראש העמותה למען תכנון ופיתוח איכותי בחיפה.
<אריאלה ורנסקי: נכון, אנחנו בעד פיתוח, השאלה היא כיצד.
<אריאלה ורנסקי: אנשי בז"ן מכירים אותי ועוד כמה אנשים פה.
<אריאלה ורנסקי: ניסינו לעשות תהליכים של גישור וליידע ולקשר וליצור יותר אמון בין הקהילות לבין הרשויות וכיוצא בזה ואנחנו מדברים פה וחוזרים על מה יהיה ואני שמעתי עכשיו שמדובר רק בהסדרה.
<אריאלה ורנסקי: בהתנגדות שלנו לתכנית אמרנו, בסדר, הסדרה זה מצוין, אבל מדוע לכרוך את זה ביחד עם הרחבה.
<אריאלה ורנסקי: איך אומרים?
<אריאלה ורנסקי: פתרון קצר מועד, כדי לא להשאיר את הקרקעות האלה לא מוסדרות, ואכן אין תכניות לאזור הזה, הוא מופיע בתכניות כלבן מסיבות היסטוריות, לא תעשייה ולא שום דבר אחר.
<אריאלה ורנסקי: אולי הסדרה בלבד ושאר התכניות יידחו, ואני רואה פה את עמיתי פרופ' גרוט, אני מניחה שהוא מציע איים בים, כדי לקבל את התעשיות, אנחנו נשמע את הרצאתו עוד מעט, אז אולי בטווח הרחוק, עם כל הכסף וכל הגפ"מ שמגיע, אולי כדאי לחשוב על פתרונות יצירתיים לטווח רחוק ולא על תכניות שאושרו במקרה הטוב בשנת 38'.
<אריאלה ורנסקי: עד פה.
<אריאלה ורנסקי: אני מדברת על תכנון.
<אריאלה ורנסקי: איכות הסביבה, יש חכמים וטובים ומשכילים מאוד בתחומים האלה, שמדברים, ובעד פיתוח.
<אריאלה ורנסקי: אנחנו בכל זאת הולכים קדימה ואי אפשר לעצור כל מה שנושם.
<אריאלה ורנסקי: אוקיי, נקווה שננשום פה גם.
דב חנין: תודה לך, גברתי.
דב חנין: אנחנו באמת ניתן לעוד כמה אנשים להאיר את עינינו בענייני קרקעות הצפון.
דב חנין: מר בועז גל, נמצא?
<בועז גל: אני תושב קרית טבעון מיום היוולדי, ב-1954, אני פעיל בנושא סביבה, הופעתי בפני ועדת משנה של הכנסת לאיכות הסביבה, בראשות חברת הכנסת לאה נס.
<בועז גל: לפני שנים רבות הצטרפתי לסיור של ועדת המשנה לבטיחות בראשות חבר הכנסת שאול עמור ז"ל ובמשך שנים רבות אני מלמד את הנושא, בין היתר הופעתי בסרטו של מיקי רוזנטל 'שיטת השקשוקה'.
<בועז גל: מה שאני רוצה לומר מתחבר לדברים של קצין החבלה.
<בועז גל: אני בעל הכשרה בנושא בטיחות בתעשייה, מאחת החברות האמריקאיות הגדולות בתחום.
<בועז גל: לא יעלה על הדעת מה שהולכים לעשות בקרקעות הצפון.
<בועז גל: אני כתושב טבעון בעל אינטרס שיפנו את החווה ממתחם אלרואי, אבל ללכת ולרכז במקום שבו הסיכונים הקיימים כבר על מדדי הסף, עם חריגות שגורמות נזקים, וקודם אלה ציינה את המקרה הפרטי שלה, אני מבקש להעלות בפני הוועדה לא רק את המספרים המבהילים האלה אלא גם את התוצאות שלהם.
<בועז גל: אני איבדתי לסרטן - - - כל המשפחה שלי התגוררו בכתובות שונות ברחוב אמנון ותמר, שזה אחד הרחובות שמקבל את כל האוויר ממפרץ חיפה.
<בועז גל: איבדתי דוד, שהיה מנהל סניף אגד בטבעון לסרטן, איבדתי אמא בגיל 62 לסרטן, איבדתי סבא בגיל צעיר יחסית לסרטן, איבדתי דודה לסרטן.
<בועז גל: התגוררתי ברחוב שכל בית בו, חבר הכנסת חנין, כל בית ברחוב אמנון ותמר, כל בית, בלי יוצא מן הכלל, נפטר בו מישהו מסרטן.
<בועז גל: כל בית.
<בועז גל: אלה דברים שלא עומדים בשום יחס לאיזה שהם מדדים בריאותיים רגילים.
<בועז גל: ואני מקשיב לאנשים, הייתי גם בוועדת התכנון, והדברים האלה נשמעים ונראים בדיוק כמו אותן ועדות מומחים בסנאט האמריקאי, כשישבו 50 דוקטורים ופרופסורים, לפני 30 ו-40 שנה וסיפרו לנו שאין שום חשש ואין שום בעיה בעישון ושסיגריות בטוחות לחלוטין.
<בועז גל: ואנחנו יודעים היום באופן מוחלט שהאנשים האלה שיקרו בצורה ברורה ובמצח נחושה.
<בועז גל: ואני מקשיב לאנשים האלה, בוועדה לא היה נציג של כיבוי אש, הוא נמצא פה, שיסביר בבקשה, האיש המכובד הזה, כיצד בשם אלוהים ניתן לשלב בתכנית קרקעות הצפון הקמת בית ספר לכיבוי, שמטבעו מדליק מספר פעמים בשבוע דליקות באזור שמלא בחומרים נדיפים ונפיצים.
<בועז גל: איך בן אדם סביר, עם מעט ידע בתחום, לא צריך להיות קצין חבלה או מומחה בטיחות הולך ועושה דבר כזה?
<בועז גל: הרי לא יעלה על הדעת.
<בועז גל: ופה אני מפנה קריאה אליך כאיש ציבור למנוע את הדבר הזה, לא יעלה על הדעת לקחת לתוך מקום כל כך מסוכן, להוסיף לו סיכונים באופן מובהק יעברו את כל רמות הסף שקבועות היום.
<בועז גל: אני יודע מה הם יעשו, הפקידים יעלו את הרמות כדי שיכילו את הסיכונים החדשים, אבל לא ניתן להעלות על הדעת שיעשו שם מספר דברים מערבים בין חומרים ששיטות הכיבוי שלהם שונות בתכלית, לחומר אחד משתמשים בחומר אחד ולחומר שני בחומר אחר.
<בועז גל: החומרים האלה התערבבו שם במקום, יש שם גז, יש שם דברים נוספים, לא בדקו, לאור השינוי במשק האנרגיה במדינת ישראל בכלל את הנחיצות בכמויות האדירות של האחסון שהולכים לייצר שם.
<בועז גל: מי קבע בכלל שצריכים את הכמויות האלה של מזות ושל סולר, שהשימוש בהם יורד ופוחת במהירות אדירה.
<בועז גל: מי קבע שצריך את הכמויות האלה?
<בועז גל: לכן הדברים האלה הם לא בחזקת סטטיסטיקות בלבד, אלה דברים שבסופו של דבר מייצרים תוצאות.
<בועז גל: הדברים האלה הרגו בבני משפחתי.
<בועז גל: זה נכון, אני מודה בפני האיש של בז"ן שאכן חל שיפור, אכן חל שיפור.
<בועז גל: החברים שלי בארגונים הירוקים לא אוהבים כשאני אומר את זה.
<בועז גל: חל שיפור.
<בועז גל: אבל עדיין אנחנו במקום רע מאוד ותכנית קרקעות הצפון והתכניות האחרות, להוסיף גורמי סיכון, הן בלתי סבירות בעליל.
<בועז גל: לא יעלה על הדעת לבצע את הדברים האלה.
<בועז גל: יש במדינת ישראל יכולות טכנולוגיות, לא רק בנושא איים מלאכותיים, שזה נושא חדש שעוד לא נוסה במדינת ישראל, יש פתרונות נוספים שאני מכיר משירותי בצבא.
<בועז גל: מטבע הדברים לא ניתן להרחיב על זה את הדיבור, מדינת ישראל יודעת לאחסן בצורה בטוחה במעמקי האדמה ולייצר פתרונות אחרים.
<בועז גל: יושבים פקידים ללא ייעוץ מקצועי בתחומים שהם קריטיים, לא רק לבריאותנו, לחיינו, מודאגים מאוד מזה שאלה נווה מביאה מגש עם 50 נרות ומכניסה את זה לחדר ועדה מוגן עם מערכות כיבוי אש מהמתקדמות שקיימות, אבל הם לא מודאגים בכלל מהסיכונים המפלצתיים שהם מאשרים לכנוס ביחד לשטח קרקעות הצפון.
<בועז גל: אני מבקש שכאיש ציבור אתה תמנע את הסיכון הזה.
דב חנין: אני לא הבנתי את ההערה שלך על הנרות.
דב חנין: אנחנו לא מודאגים מה - - -
<בועז גל: היא באה לוועדה - - -
דב חנין: לא, פשוט ועדה של הכנסת היא לא מקום למיצג, זה לא שאנחנו מודאגים.
<בועז גל: לא, זה בסדר.
<בועז גל: אני רק מספר, אני מביא בפני הוועדה את העובדה שהגברת שיושבת פה בשורה השלישית הייתה מודאגת עד עמקי נשמתה, זה בא לידי ביטוי בשפת הגוף שלה.
<בועז גל: היא החרימה את המיצג התמים הזה, שהיה מגש נירוסטה, עם עשרות נרות.
<בועז גל: זה מאוד הדאיג אותה ברמה האישית, זה בא לידי ביטוי בפיזיולוגיה של הגוף שלה.
<בועז גל: זה לא מדאיג אותה בכלל, הסיכון המפלצתי שהיא עומדת לאשר לנו מתחת לחלון הבית שלנו.
<בועז גל: תודה רבה.
דב חנין: אדוני, רק שאלה כדי שאנחנו נחדד את הסוגיה הזו, לפני שאני אתן לעוד מישהו להתייחס לסוגיה הזו, איפה זה עומד ברמה התכנונית כרגע?
<ליאת פלד: אני ליאת פלד, מתכננת המחוז.
<ליאת פלד: אכן לא הסכמתי למצגת הזאת עם הנרות והגפרורים והחומר - - -
דב חנין: המצגת לא מטרידה.
<ליאת פלד: אני חייבת להבהיר את זה, משום שכמובן מערכת כיבוי קיימת במשרדי ממשלה, במשרדים חדשים יחסית ועל אחריותי לדאוג ששום דבר לא יקרה במסגרת החדר הזה.
<ליאת פלד: עם כל הכבוד - - -
דב חנין: הבנו, עכשיו איפה עומדת ההחלטה התכנונית?
<בועז גל: יש לי שאלה.
<ליאת פלד: עם כל הכבוד.
<ליאת פלד: אדוני, אני לא אענה לך.
דב חנין: אדוני, סליחה.
<ליאת פלד: התכנית של קרקעות הצפון, כפי שכתבתי וגם הצגתי בפעם הקודמת, נשמעו התנגדויות לה, החלטת הוועדה טרם הופצה, ההחלטה הייתה לאשר את התכנית בתנאים.
<ליאת פלד: אני מבקשת לחזור להיסטוריה של 15 השנים האחרונות בהן נקבעו כל המפעלים הפטרוכימיים וריכוז החומרים המסוכנים במפרץ.
<ליאת פלד: זו החלטה של המדינה בתמ"א והחלטה של המדינה בתמ"מ וההחלטה הזאת מיושמת בתכניות מפורטות שנלווים להם תסקירי השפעה על הסביבה וכל חומר אחר וגם אישורים מפיקוד העורף והתייחסויות של פיקוד העורף לכל תכנית בנפרד.
<ליאת פלד: אני רוצה לומר שאם מדינת ישראל מחליטה לעשות שינוי באסטרטגיה שלה ובתפיסה שלה ובמיקום שבו היא מתכוונת לאחסן את החומרים זו החלטה בפני עצמה.
<ליאת פלד: אנחנו, מוסדות התכנון, מיישמים את החלטות המדינה תחת בדיקות שנדרשות על פי הגורמים המוסמכים שדורשים אותם.
דב חנין: אני מתרגם, ברשותך, את תשובתך לשפה שתהיה מובנת לי.
דב חנין: את אומרת שבעצם כמוסד תכנוני, את כמתכננת המחוז ואתם כמתוכננים שפועלים בוועדה המחוזית לצורך העניין, אתם יוצאים מתוך הנחה שההחלטה היא להקים את המתחם הזה בקרקעות הצפון ואתם רואים את התפקיד שלכם כניסיון לבצע את ההחלטה הזו באופן שיהיה בטוח ככל האפשר, סביבתי ככל האפשר ולא פוגע בבריאות ככל האפשר.
דב חנין: לכן את בעצם במובן מסוים מחזירה את הכדור אלינו.
דב חנין: אלינו, במובן של הכנסת והממשלה ואת אומרת, 'זה המתחם שניתן לנו, זה המתחם שבתוכו אנחנו פועלים.
דב חנין: אם צריכה להתקבל החלטה אחרת, היא צריכה להתקבל בדרג שבעצם קובע לנו את המסגרת ולא בתוך המסגרת שאנחנו מנהלים'.
דב חנין: הבנתי אותך נכון?
<ליאת פלד: אתה הבנת אותי לחלוטין.
<ליאת פלד: גם כתושבת הקריות אני חייבת להגיד שגם אני הייתי רוצה לגור באזור מגורים נקי וללא הפרעות וכמובן לא ליד מפעלים פטרוכימיים או מתקנים כאלה ואחרים שמהווים סיכון.
<ליאת פלד: כל אדם היה רוצה את איכות החיים ליד ביתו.
<ליאת פלד: המדינה החליטה שזה - - -
דב חנין: כשאת אומרת 'המדינה', מי זו המדינה?
דב חנין: הממשלה.
<ליאת פלד: תכניות מתאר ארציות שמאושרות, החלטות ממשלה, החלטות ממשלה שמפעל בז"ן - - -
דב חנין: הממשלה החליטה.
<ליאת פלד: הממשלה החליטה.
<ליאת פלד: והממשלה החליטה את זה לא היום - - -
דב חנין: הממשלה היא לא המדינה, היא רק הרשות המבצעת של המדינה.