GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: האם נציגי מרכז השלטון המקומי נמצאים פה?
יפה שפירא: לא, הם רק שלחו לנו מכתב.
משה גפני: אפשר לשלוח להם מכתב תשובה.
משה גפני: .. מעניין שיש להם מספיק נציגים לשלוח לוועדת החינוך והתרבות לגבי אגרת חוץ.
משה גפני: אנחנו לא נדון בעניין של מרכז השלטון המקומי.
משה גפני: ההתנגדות של מרכז השלטון המקומי יורדת.
משה גפני: האם מרכז שלטון מקומי הוזמן?
יפה שפירא: בוודאי.
משה גפני: אז למה הם לא הגיעו לישיבה?
יפה שפירא: כי הם שלחו מכתב.
משה גפני: תשלחי להם אותו חזרה.
משה גפני: האם הממשלה מתנגדת להצעת-החוק?
מירי פרנקל-שור: כן, הממשלה מתנגדת להצעת-החוק.
נסים זאב: להפקעה כן, אבל לא להסדרי חניה.
משה גפני: למה נציגי מרכז שלטון מקומי לא הגיעו?
משה גפני: תשלחי להם בחזרה את המכתב, ותגידי להם שאני מבקש שגם לנושא של אגרת החוץ ישלחו מכתב.
אלי וולצקי: לדעתנו, החוק הוא חוק מיותר, שפוגע בזכות הקניין מעבר למידתיות הראויה.
אלי וולצקי: אני מבקש להצביע על כמה ליקויים בהצעת-החוק, מעבר להיבט הכללי.
משה גפני: אם אני הבנתי נכון את חבר-הכנסת זאב, הוא לא מדבר על הפקעה, אלא על הסדרי חניה.
אלי וולצקי: אם מדובר על הסדרי חניה, אני חושב שהחוק רק מחטיא את מטרתו, משום שהיום על-פי תקני החניה הקיימים בתקנות, חובה להתקין מקומות חניה על-פי מפתח שכרוך בכיתות לימוד וכו', והוא כולל הרבה יותר מהקצאת מקום חניה אחד למוסד.
נסים זאב: דבר שלא קיים בפועל.
אלי וולצקי: צריך לאכוף את זה, אבל החוק לא יעזור באכיפה.
אלי וולצקי: להפך, החוק מקטין את נטל החניה, שהמוסד החינוכי צריך לעמוד בו.
משה גפני: חבר-הכנסת זאב נתן כדוגמה את רחוב דוד ילין.
נסים זאב: האם בסוכת דוד יש חניה?
משה גפני: אני מכיר את הרחוב הזה.
משה גפני: הוא לא מדבר על מקום שבו משרד החינוך בונה בית-ספר, אלא על מוסד חינוכי, וברחוב הזה יש כמה מוסדות חינוכיים.
משה גפני: אתה יכול לעבור ברחוב ולראות איך מורידים ומעלים תלמידים.
משה גפני: ברחוב הזה תמיד כל החניות תפוסות, ואין שם שום הסדר שהעירייה, או רשות הרישוי המקומית או הארצית, דאגה לקדם.
משה גפני: אומר חבר-הכנסת נסים זאב, שהוא רוצה לחייב את עיריית ירושלים – במקרה הזה זאת עיריית ירושלים, ואותו דבר לגבי כל מקום – ומקומות שבהם אין מצב אופטימלי כפי שאתה אומר, להקצות מקום חניה שאסור לחנות בו, מלבד רכב שמעלה או מוריד תלמידים.
נסים זאב: אולי תראה לי בכל אזור ירושלים רק מקום אחד, שבו כתוב "אין חניה", והוא מיועד אך ורק לחניה של רכב שמסיע תלמידים מאותו מוסד, כפי שנהוג בארצות-הברית ובכל מדינה שמכבדת את עצמה?
אלי וולצקי: הדבר שאדוני מצביע עליו בהחלט נכון וראוי, ובוודאי צריך לפתור אותו, אבל צריך לפתור אותו במסגרת רשות התמרור, ולא כחוק שקובע מנגנון של הפקעה, של הקניית זכות למוסד.
נסים זאב: אמרתי שהרשות תחליט היכן יהיו מקומות החניה.
נסים זאב: את המיקום אני לא קובע.
נסים זאב: כל רשות תקבע לעצמה את המקום שנוח לה להעמיד בו את הרכב – כמובן, לא ברחוב אחר, אלא בסמוך לבית-הספר.
נסים זאב: אנחנו לא מדברים על הפקעה.
אלי וולצקי: ההצעה היתה צריכה להיות הקצאת מקומות חניה בדרכים, שלא ישמשו לכל מטרה אחרת.
נסים זאב: בקריאה הטרומית הבהרתי גם לשר הפנים וגם לשר המשפטים, שזוהי הכוונה, ואמרתי את זה מעל במת הכנסת.
נסים זאב: הם אמרו לי שאם זאת הכוונה, אין התנגדות של ועדת השרים.
משה גפני: נראה האם נאשר את הצעת-החוק היום או בהמשך, אבל ברגע שאנחנו ננסח את החוק בהכנה לקריאה ראשונה, נוציא את כל המילים מהחוק, שנוגעות לנושא של ההפקעה.
משה גפני: זאת גם לא כוונת המציע.
משה גפני: כשגרתי בתל-אביב, ליד ביתי היו שני בתי-ספר: יוסף הגלילי וטשרניחובסקי.
משה גפני: ברחוב טשרניחובסקי בתל-אביב לא היתה חניה.
משה גפני: אני מדבר על תל-אביב של פעם, אני כבר לא מדבר על תל-אביב של היום.
משה גפני: אם מדובר בהפקעה, אני מתנגד להצעה, אבל חבר-הכנסת זאב לא מתכוון להפקעה.
משה גפני: במקרה הזה, הניסוח איננו תואם את כוונת המציע.
משה גפני: הכוונה היא – והרב זאב יתקן אותי, אם אני טועה - לחייב בחוק את הרשויות המקומיות להציב תמרור בפתח בית-הספר, שיאמר שמקום זה מיועד אך ורק להעלאת והורדת תלמידים.
אלי וולצקי: הייתי מציע במקרה הזה לקבוע, שהתיקון בחוק לא בא לגרוע מחובת המוסד החינוכי להקצות מקומות חניה על-פי כל דין אחר.
רונן ישעיהו: אם אחרי ההבהרות שהבהרתם שלא מדובר בהפקעה, אלא בהסדר חניה ברחוב, הפלטפורמה לכך היא כבר לא חוק התכנון והבנייה, אלא תקנות התעבורה, ששם נקבעים הסדרי תנועה ותמרורים, וזה התחום שבו עוסקים בנושא.
רונן ישעיהו: לכן, ההצעה צריכה עכשיו לקבל מתכונת אחרת – תיקון פקודת התעבורה, ושם תיקבע החובה של הרשות המקומית להקצות מקומות חניה לבתי-ספר.
רונן ישעיהו: אנחנו כרגע עוסקים בתיקון לחוק הלא נכון באופן לא נכון.
משה גפני: גברתי היועצת המשפטית, תרשמי בבקשה את ההערה שלו.
דבי סולו: אנחנו סבורים שאולי ניתן ליישם גם את תקנות התעבורה, אבל יכול להיות שאכסניה אחרת שתוכל להתאים היא תקנות התכנון והבנייה (התקנת מקומות חניה).
קריאה: שם זה כבר נמצא.
דבי סולו: אין שם הסדרה לגבי חניה ציבורית, אלא רק לגבי חניה פרטית.
אלי וולצקי: שאלת הדיסציפלינה באמת חשובה, כי חוק התכנון והבנייה לא נותן את הכוח ליישם את החוק הזה.
אלי וולצקי: מי שנותן ישירות את הכוח היא באמת פקודת התעבורה.
משה גפני: לפי התקנות הקיימות, האם יש חובה על רשות רישוי שאחראית על התמרור ליישם את החוק?
רונן ישעיהו: אתה מדבר על שתי רשויות שונות.
רונן ישעיהו: יש רשות א' שהיא רשות הרישוי על-פי חוק התכנון והבנייה, והיא נותנת היתרי בנייה, גם לבתי-ספר.
רונן ישעיהו: יש רשות ב' שהיא רשות התמרור המקומית, על-פי תקנות התעבורה, והיא קובעת את הסדרי התנועה בחוק.
משה גפני: אני מודה לך על התיקון, דווקא את זה ידעתי.
משה גפני: האם יש חובה היום על רשות תמרור ליישם את החוק?
דבי סולו: לא.
משה גפני: אין חובה, ולכן החוק לא מיותר.
דבי סולו: לפי ההצעה, רשות הרישוי המקומית תצמיד מקום חניה לרכב, המיועד להסעת 30 תלמידים, בסמוך למוסד חינוך.
דבי סולו: אני חושבת שהקצאת מקום חניה לפי מפתח של 30 תלמידים היא לא בהכרח נכונה.
נסים זאב: אפשר להעלות את מספר התלמידים.
דבי סולו: יש מוסדות, שהם מוסדות חינוכיים על אזוריים, שאליהם מגיעים הרבה מאד תלמידים, ולהם מתאים דווקא להצמיד הרבה יותר מקומות חניה.
דבי סולו: לעומת זאת, יש מוסדות חינוך שאליהם בכלל לא מגיעים תלמידים בהסעות, ולכן הבדיקה צריכה להיות פרטנית.
דבי סולו: הנתון הזה של חניה לכל 30 תלמידים הוא לא בהכרח נכון.
משה גפני: אני מציע שנשאיר את המספר 30, כי זה משהו באמצע בין 50 תלמידים, שזה מספר התלמידים שיכול להכיל אוטובוס, לבין מספר התלמידים שיכולים להכיל רכבים פרטיים.
משה גפני: אני מבקש ממך לבדוק את העניין במשרד, ואם לקראת הקריאה השנייה ושלישית תרצי לשנות את המספר, בבקשה.
משה גפני: כרגע אני מציע לא לשנות את המספר, אלא ללכת על הממוצע.
משה גפני: אני מבין שזאת גם הסיבה שקבעת את המספר הזה, חבר-הכנסת זאב.
משה גפני: היא צודקת בדבריה לגבי מועצות אזוריות, או אפילו בתי-ספר עירוניים, שמגיעים אליהם אוטובוסים.
נסים זאב: ל"מסורה", למשל, מגיעים ב"דאבל", ולשם באמת מגיעים למעלה מ-1,000 ילדים כל יום.
שי יפתח: יש היום בתקנות התכנון והבנייה (התקנת מקומות חניה), התשמ"ג-1983 התייחסות, בין היתר כמובן, גם למוסדות חינוך ותרבות, בתי-ספר יסודיים, חטיבות ביניים, על-יסודיים, מקצועיים וכיוצא בזה, לרבות התקנת "חנייה לאוטובוסים, בהתאם לצורך".
שי יפתח: יש פתרון לבית-ספר שעדיין לא הוקם, אבל יש תכנית להקימו.
שי יפתח: דרך אגב, חוק התכנון והבנייה לא עוסק במקומות קיימים שניתן לגביהם היתר על-פי חוק, אלא רק במקומות שיוקמו בעתיד.
משה גפני: לכן קיבלת את עמדתו של נציג משרד התחבורה, מר רונן ישעיה.
שי יפתח: אם הבעיה שלנו היא לגבי מקומות קיימים, חוק התכנון והבנייה הוא בהחלט לא אכסניה ראויה, ולא התקנות לפיו.
נסים זאב: הסכמנו על זה.
שי יפתח: נציגת משרד הפנים העירה שלפי דעתה זה כן המקום המתאים.
דבי סולו: לא נכון.
שי יפתח: אנחנו רוצים להבהיר שאנחנו מדברים על מקום להורדת נוסעים והעלאתם, ולא על מקום חניה.
נסים זאב: בחניה הזאת לא ישתמשו במהלך היום.
אודי כתריאל: שמי אודי כתריאל, ואני מנהל אגף בינוי ותקצוב במשרד החינוך.
משה גפני: אתה מוכר לטובה.
אודי כתריאל: תודה.
אודי כתריאל: ראשית, לגבי המספר 30, התקן שלפיו מערכת החינוך מתקצבת כיתות לימוד הוא לפי 40 תלמידים בכיתה.
משה גפני: אבל לא כולם נוסעים בהסעות.
אודי כתריאל: הממוצע הוא 30, אבל התקן הוא 40.
אודי כתריאל: בכל כיתה ב"רנה-קסן", למשל, יש 40 תלמידים, ולכן המפתח צריך להיות 40 תלמידים.
אודי כתריאל: אני גם רוצה להוסיף לדבריו של שי יפתח.
אודי כתריאל: הבעיה היא ההבחנה בין בנייה חדשה לבנייה קיימת.
אודי כתריאל: במקומות שבהם קיימת בנייה חדשה, לא יקבל בית-ספר היתר ואישור שלנו, אם לא יהיו לו מקומות חניה.
אודי כתריאל: הבעיה היא לגבי אותם בתי-ספר מקומיים, שקיימים מזה עשרות שנים, ולא בטוח שתוכל למצוא שם פתרון מעשי בנושא החניה.
אודי כתריאל: צריך לנסח את ההצעה בצורה כזאת, שבין השעות 7:00 עד 9:00 מקום החניה ישמש להורדת תלמידים, ובין השעות 1:00 עד 15:00 להעלאתם, כי בשאר שעות הפעילות במשך היום אפשר להשתמש בחניה.
משה גפני: אני פונה ליועצת המשפטית, ורוצה להגיד מה אני הבנתי עד עכשיו.
משה גפני: תפקידך לתקן אותי אם אני טועה.
משה גפני: קודם כל לגבי שם החוק, שם החוק הוא איננו חוק התכנון והבנייה.
משה גפני: הוא מטעה, מכיוון שלא מדברים על בית-ספר בבנייה.
משה גפני: אנחנו מדברים על חוק שמתקן את פקודת התעבורה, ולא את חוק התכנון והבנייה.
משה גפני: החוק צריך לומר שבימים ובשעות שבית-הספר מסיע תלמידים - יש בתי-ספר שמסיעים תלמידים גם ב-12:00 בצהרים – צריכה להיות חניה פנויה ליד בית-הספר.
משה גפני: חובה על רשות התמרור המקומית להציב שלט, שיאסור חניה בשעות האלה.
רונן ישעיהו: אני מציע לומר תמרור ולא שלט.
משה גפני: חובה יהיה על רשות התמרור להציב תמרור, שיאסור חניה במקום הזה.
רונן ישעיהו: אני מציע לומר שרשות התמרור תציב תמרור, שיקצה חניה בלעדית למטרה הזאת בימים ובשעות שבית-הספר מסיע תלמידים.
מירי פרנקל-שור: למי יש סמכות לקבוע את זה?
רונן ישעיהו: לרשות התמרור המקומית.
משה גפני: את המספר 30 תלמידים אני משאיר.
משה גפני: אני כבר עכשיו מודיע, שלאחר בדיקה, גם במשרד החינוך וגם במשרד הפנים, אם תדרשו לשנות את המספר ולהוריד אותו או להעלותו, נשנה אותו, מכיוון שאתם אנשי המקצוע בעניין.
משה גפני: אני כבר עכשיו מודיע לפרוטוקול, שאני משאיר את המספר 30, ואם לקראת הקריאה השנייה והשלישית תגידו שיש לשנות את המספר, נשנה אותו.
רונן ישעיהו: אתה לא יכול, כי המספר 30 נמצא בחוק התכנון והבנייה, ועכשיו עברת לפקודת התעבורה.
רונן ישעיהו: נטשת את חוק התכנון והבנייה, ולכן אתה לא עוסק בו עכשיו.
מירי פרנקל-שור: הרי סעיף (ב) מדבר על כך ש"רשות הרישוי המקומית תצמיד מקום חניה לרכב המיועד".
מירי פרנקל-שור: יש תפנית בהצעת-החוק, אנחנו לא מדברים על הצמדה, אנחנו לא מדברים על הפקעה.
משה גפני: אבל על איזה שטח נציב תמרור?
רונן ישעיהו: במקום חניה.
משה גפני: מקום חניה למה?
משה גפני: יש הבדל בין מקום חניה לרכב פרטי ומקום חניה לאוטובוס.
רונן ישעיהו: אז תגיד את זה.
משה גפני: לזה מתקשר מספר התלמידים.
רונן ישעיהו: המספר 30 שדובר עליו קודם הוא חלק מתקנות התכנון והבנייה, ואותן נטשנו.
משה גפני: איך אני עכשיו קובע את גודל השטח שמיועד לחניה, המתייחסת לפקודת התעבורה או לרשות התמרור?
רונן ישעיהו: בואו נאמין לרשות התמרור המקומית, שהיא תקצה את מספר המקומות הנכון, האפשרי, הזמין והסביר.
רונן ישעיהו: לא בכל מקום זה אפשרי בכלל.
משה גפני: ואז אתה מציע שבכלל ננטוש את המספר הזה.
רונן ישעיהו: נכון, וניתן לרשות התמרור המקומית את הסמכות לעשות את הטוב ביותר שהיא יכולה.
רונן ישעיהו: אני כבר אומר מראש, שיהיו מקומות שבהם לא תהיה אפשרות ליישם את הצעת-החוק.
רונן ישעיהו: יש דבר כזה, ואני אראה לך מקומות כאלה.
רונן ישעיהו: החיים הם מגוונים.
נסים זאב: לא יכול להיות, שבסמוך לבית-הספר, אפילו במרחק של 50 מטר, אין כביש.
משה גפני: אבל אם יהיה כביש ורשות התמרור לא תקיים את החוק, אפשר לפנות לבית-המשפט.
רונן ישעיהו: ויש פה מבחן הסבירות.
משה גפני: האם יושבים ברשות התמרור אנשים "נורמלים"?
רונן ישעיהו: אני נוגע בדבר, ולכן אני לא יכול לענות לך על השאלה.
משה גפני: אז נראה לי שזה בסדר.
משה גפני: אנחנו עוברים לפקודת התעבורה, ומעבירים את הסמכות לרשות התמרור.
מירי פרנקל-שור: אולי רק כדאי להוסיף לדברים שאמר מר רונן, שרשות התמרור המקומית תקבע בנוסף לימים ולשעות גם את השטח.
רונן ישעיהו: אני מציע שהיא תקבע מקום או מקומות חניה, על-פי הנדרש והאפשרי.
נסים זאב: לא, זה משחק מילים.
משה גפני: הסעיף הנוסף שאנחנו מוסיפים הוא שאין בהצעת-החוק הזאת כדי לגרוע מהחובה המוטלת על המשרדים – משרד החינוך, הרשות המקומית – לקבוע את הסדרי החניה, מקומות החניה וההפקעה לצורך החניה.
משה גפני: החוק הזה לא בא לגרוע, מכיוון שאנחנו עכשיו מדברים רק על טלאי שאנחנו מטליאים במצב הקיים.
משה גפני: אנחנו מקווים שמכאן ואילך ייבנו בתי-ספר, שיוקצו להם מקומות חניה, כפי שהחוק מחייב וכפי שמשרד החינוך דורש.
רונן ישעיהו: מאותן סיבות, משיקולים של בטיחות וכו', אנחנו עכשיו מכינים הנחיות מיוחדות לתכנון מפורט של המסופים האלה, שאליהם יגיעו האוטובוסים, ושם יקלטו ויפזרו את התלמידים.
רונן ישעיהו: בהיבט של בתי-הספר החדשים לעתיד לבוא, העניין יהיה מסודר על-פי שיקולים בטיחותיים.
רונן ישעיהו: הבעיה היא לגבי בתי-ספר שנבנו בשנות ה-50 וה-60.
נסים זאב: ואלה רוב בתי-הספר.
משה גפני: לא, אולי בירושלים.
משה גפני: תשאל את אודי כתריאל כמה בתי-ספר נבנו בחמש שנים האחרונות.
אודי כתריאל: מתוך כ-3,700 מוסדות חינוך ומוסדות שיש להם סמל מוסד, בערך כ-1,500 נבנו עד 1972, ומ-1972 ועד עכשיו נבנו 1,500-2,000 מוסדות חינוך, כשרק בשש שנים האחרונות נבנו קרוב ל-700-800 מוסדות חינוך.
אלי וולצקי: כשמדברים על מוסד חינוך ומפנים לחוק חינוך חובה, מדברים על כל מוסד חינוך, כולל מוסדות חאפרים, שאין להם הכרה.
נסים זאב: ברור, כל מוסד חינוכי שמשרד החינוך מכיר בו.
אלי וולצקי: הכוונה צריכה להיות מוסד חינוך רשמי.
נסים זאב: כל מוסד חינוך שמשרד החינוך מכיר בו, גם מוכר שאינו רשמי.
אלי וולצקי: ההגדרה היא מוסד חינוך רשמי, כי מוסד חינוך הוא גם גן ילדים לדעתי.
אביגדור דנן: אנחנו מדברים על מוסד חינוך כמשמעו בחוק לימוד חובה.
אביגדור דנן: מוסד חינוך בהגדרת החוק הזה הוא מוסד מוכר, שפירושו גם מוסד רשמי וגם מוסד מוכר שאינו רשמי.
נסים זאב: וגם תלמודי תורה, גם מוסדות פטור.
אביגדור דנן: לפי ההגדרה, אני לא בטוח.
משה גפני: חבר-הכנסת נסים זאב - ואני מצטרף אליו - אומר שבמידה מסוימת העניין הזה נושק לבטיחות התלמידים, ואני לא רוצה להרחיב ולספר על האסונות שהתרחשו בתקופות האחרונות, שהיו מעורבים בהן כלי רכב שאינם מורשים.
משה גפני: כוונת המחוקק במקרה הזה היא להכליל את כל מוסדות החינוך, יהודיים וערביים, רשמיים ולא רשמיים ומוסדות פטור.
משה גפני: ההגדרה היא מוסד חינוך מוכר, כמשמעותו בחוק לימוד חובה, התש"ט-1949, שהוא הנוסח המרחיב ביותר.
משה גפני: אם יש ללשכה המשפטית של משרד החינוך נוסח שירחיב עוד יותר את ההגדרה, אני אקבל אותו בשמחה, ומדוע?
משה גפני: לא יכולים להיות חאפרים, או שיש להם רשיון ממשרד החינוך או שאין להם.
משה גפני: אם אין להם רשיון, במה יעזור החוק?
משה גפני: הרי למוסד פטור יש רשיון, והוא הרי מקבל אישור והוא גם מתוקצב על-ידי המשרד, אמנם בתקציבים הרבה יותר נמוכים מאשר מוסדות אחרים, אבל הוא מוכר ומקבל את הרשיון שלו ממשרד החינוך.
משה גפני: המחוקק במקרה הזה רוצה לשמור על בטיחותם של התלמידים.
משה גפני: לפי דעתי, זה הנוסח המרחיב, אלא אם כן יש נוסח יותר מרחיב.
משה גפני: הרי אין פה כוונה לחייב את משרד החינוך לדאוג לבטיחות התלמידים, אלא את המוסד ואת הרשות המקומית.
משה גפני: צריך לדאוג שהחוק יחול על כמה שיותר תלמידים.
אביגדור דנן: אני מבקש להבהיר את הדברים, רק כדי להעמידם על דיוקם.
אביגדור דנן: הבנו שמוסד מוכר הוא מוסד מוכר פלוס מוכר שאינו רשמי.
משה גפני: בוודאי, כולל מוסדות פטור.
אביגדור דנן: לא נכון.
אביגדור דנן: יש עוד חוק שהוא חוק הפיקוח על בתי-הספר, שמכוחו משרד החינוך מפקח על בתי-ספר, ולשם נכנסים מוסדות שהם לא מוסדות מוכרים, והם לא נכללים בהגדרה של חוק לימוד חובה.
אביגדור דנן: אלה מוסדות שמקבלים רשיון, והם מפוקחים על-ידי משרד החינוך.
משה גפני: אתה אומר שהנוסח המרחיב הוא לא זה, אלא הנוסח שאתה אומר.
אביגדור דנן: אני אומר שבנוסף למוכרים, צריך להכליל גם כאלה שמפוקחים.
משה גפני: בסדר, נוסיף גם אותם.
אביגדור דנן: אני רוצה להעיר הערה בקשר למספר 30.
משה גפני: הורדנו את המספר 30.
אביגדור דנן: אני יודע, אבל אני לא חושב שהייתם צריכים לעשות זאת.
אביגדור דנן: יגיד לי מי שהציע את נוסח החוק, האם היתה כוונה לרכב המיועד להסיע 30 תלמידים, כלומר: לגודל החניה שתוקצה?
נסים זאב: כן, מיניבוס.
משה גפני: אנחנו קיבלנו את עמדתו של משרד התחבורה, כפי שהוצגה על-ידי מר רונן ישעיה, להשאיר את הסמכות בידי רשות התמרור המקומית.
משה גפני: הוא התחייב כאן, שברשות תמרור מקומית יושבים אנשים "נורמלים".
משה גפני: מכיוון שאנחנו מעבירים את החוק לפקודת התעבורה, ומעבירים את החובה לרשות תמרור מקומית, כאשר היא תציב את התמרור, היא גם תתחשב במספר התלמידים בבית-הספר, בשעות בהן פעילות ההסעות בבית-הספר ובמצב החניה במקום.
רונן ישעיהו: לא רק זה, אלא גם במה שמקובל באותו בית-ספר ובכלי הרכב שמסיעים את הילדים.
משה גפני: לקחת לי את המילים מהפה.
משה גפני: אם כן, זאת הצעת-החוק.
משה גפני: האם יש התנגדויות למה שאמרנו?
משה גפני: אני מציע לאשר את הצעת-החוק לקריאה ראשונה, לפי הסיכום שהחלטנו עליו.
משה גפני: אני מבין שהסיכום הזה הוא גם על דעת משרדי הממשלה, וההתנגדות של הממשלה להצעת-החוק יורדת.
משה גפני: מי בעד הצעת-החוק?
משה גפני: הצבעה בעד – 2 נגד – אין נמנעי ם- אין ההצעה לשנות את הצעת-חוק התכנון והבנייה (תיקון – הקצאת מקומות חניה בבתי-ספר לרכב להסעת תלמידים), התשס"ב-2001, לתיקון פקודת התעבורה התקבלה ואושרה לקריאה ראשונה.
משה גפני: תודה רבה, החוק אושר לקריאה ראשונה.
אמנון רובינשטיין: חבר-הכנסת גפני, תרשה לי, בעניין הרוויזיה, לתת הצהרה.
אמנון רובינשטיין: נודע לי מהשר שרנסקי שמסרו לוועדת שרים לענייני חקיקה שחזרתי בי מהסכמה לפשרה אתו בעניין חוק האזרחות.
אמנון רובינשטיין: אני מודיע שלא חזרתי בי מהסכמתי לפשרה.
אמנון רובינשטיין: דהיינו, כשאזרחות נשללת על סמך הטעיה ורמייה, שתהיה סמכות השר, לאחר התייעצות בוועדה ציבורית, כמו שהמצב היום.
אמנון רובינשטיין: לגבי סעיף א', כשמדובר על הפרת אמונים או חוסר נאמנות, שם אני רוצה העברה לבית המשפט.
על סדר-היום: אני רוצה להעיר הערה לגבי סדר עבודת הוועדה.
על סדר-היום: שתי הצעות החוק של חבר-הכנסת רובינשטיין מונחות כאן זמן רב.
על סדר-היום: יש חוקים שמונחים גם כאן וגם בוועדות אחרות זמן רב יותר.
על סדר-היום: יש למשל הצעת חוק שלי בנושא המיסיון שמונחת בוועדת החוקה יותר זמן מזה אפילו.
על סדר-היום: חבר-הכנסת רובינשטיין, בצדק, מבחינתו ביקש לסיים את הדיון בעניין הזה.
על סדר-היום: אם נבחן את זה לגבי סדרי העבודה והחוקים שנדונים כאן בוועדה, זה לא היה חריג הרבה מעבר לעניין.
על סדר-היום: אני מביע את עמדתי האישית.
על סדר-היום: אני מתנגד לשני החוקים האלה כחבר הוועדה.
על סדר-היום: אין לזה ולא כלום עם עבודתי ועם סדרי הפעילות שלי כיושב-ראש הוועדה.
על סדר-היום: הבאתי את שני הנושאים לדיון לפני כמה שבועות, הצבענו על החוק הראשון, לא הספקנו לדון על החוק השני.
על סדר-היום: חבר-הכנסת אמנון רובינשטיין הגיש רוויזיה לגבי ההחלטה שהתקבלה בחוק הראשון.
על סדר-היום: אני חושב שיש קשר בין שני החוקים ששניהם של חבר-הכנסת רובינשטיין.
על סדר-היום: אני סברתי שצריך לקיים הצבעות על שתי הצעות החוק באותו מועד.
על סדר-היום: קבעתי את המועד לישיבה שמתקיימת היום אלא שמנכ"ל משרד הפנים פנה אלי ואמר שהאנשים העוסקים בעניין הזה במישרין היו בבית המשפט באותו יום, ולכן נאלצתי לדחות את הישיבה.
על סדר-היום: בכל אופן, דחיתי דברים אחרים והבאתי את זה היום.
על סדר-היום: אני חוזר ואומר, אני מתנגד לשני החוקים האלה.
על סדר-היום: אין לזה ולא כלום עם עבודתי כיושב-ראש הוועדה כדי להביא את הצעות החוק היום.
על סדר-היום: לגבי נושא הרוויזיה, לא יתקיים דיון מכיוון שהיה דיון בהצעת החוק.
על סדר-היום: כל אחד הביע את עמדתו, היתה הצבעה והוועדה החליטה לא לקבל את העמדה של המציע ולדחות את הצעת החוק.
על סדר-היום: אנחנו נקיים הצבעה על הרוויזיה בשעה רבע לאחת-עשרה.
על סדר-היום: אם תתקבל הרוויזיה, לא נקיים היום דיון על הצעת החוק אלא נקבע מועד אחר לדיון מחדש בחוק ואז משרד המשפטים יוכל לבחון את כל הדברים מחדש.
אמנון רובינשטיין: למה צריך להיות דיון אחרי רוויזיה?
אמנון רובינשטיין: אני חושב שזה לא מקובל.
משה גפני: למה לא? רוויזיה, המשמעות של העניין בחינה מחדש של החוק.
אמנון רובינשטיין: הצבעה מחודשת.
משה גפני: אביטל שטרנברג מבקשת להביא את עמדת משרד המשפטים.
אמנון רובינשטיין: עמדת משרד המשפטים הובאה כאן.
אמנון רובינשטיין: מני מזוז היה כאן.
אמנון רובינשטיין: אני מבקש ללכת לפי הנוהג בכנסת.
משה גפני: אביטל, את מבקשת שמני מזוז יבוא אם מתקבלת הרוויזיה?
אביטל שטרנברג: אני הבנתי שאחרי רוויזיה יתקיים דיון חוזר.
אמנון רובינשטיין: מה פתאום?
אמנון רובינשטיין: אף פעם אין דבר כזה.
אמנון רובינשטיין: אני לא זוכר שום מקרה אחד כזה.
אמנון רובינשטיין: נשאל את מירי אם היה דבר כזה.
מרים פרנקל-שור: אין כללים מה קורה ברוויזיה.
אמנון רובינשטיין: יש נוהג.
אמנון רובינשטיין: אני לא זוכר מקרה של דיון מחודש אחרי רוויזיה.
משה גפני: חבר-הכנסת רובינשטיין, אנחנו ננהג על פי הנוהל הקיים.
מרים פרנקל-שור: אם לא מתקבלת הרוויזיה, הצעת החוק במקורה עולה למליאה ועליה מצביעים, לא על הצעת הפשרה של משרד המשפטים.
משה גפני: בכל מקרה, על פי התקנון, בין אם הוועדה מאשרת ובין אם הוועדה דוחה, החוק עולה למליאה.
אמנון רובינשטיין: אני מבקש שזה יעלה במהירות.
משה גפני: אם לא היית מבקש רוויזיה, זה כבר היה עולה.
אמנון רובינשטיין: נכון, אתה צודק.
משה גפני: אתה יכול לבטל עכשיו את הרוויזיה.
אמנון רובינשטיין: רוויזיה, בדרך כלל, עד עכשיו בכנסת היתה מקסימום 48 שעות.
אמנון רובינשטיין: זה מקרה ראשון שזה לא כך.
משה גפני: אין נוהל למועד הרוויזיה.
נסים זאב: היושב-ראש קובע.
נסים זאב: עובדה, אתמול חבר-הכנסת פינס החליט למשוך הצעת חוק חצי שנה.
אמנון רובינשטיין: זה לא רוויזיה, זה דבר אחר.
משה גפני: עורכת-דין מלכה סאן, העיר פה חבר-הכנסת אמנון רובינשטיין בעניין עמדת ועדת השרים לגבי החוק שנדון כבר.
משה גפני: האם נכון העניין הזה?
מלכה קוגן-סאן: היתה שאלה לגבי הסכמה.
מלכה קוגן-סאן: זה דובר לגבי החוק שעכשיו אנחנו עומדים לדון בו, אזרחות לקרובי חייל.
מלכה קוגן-סאן: שם חבר-הכנסת רובינשטיין אמר שהוא הגיע להסכמה שתינתן ישיבת קבע ואז הוא מוכן לשנות את החוק.
מלכה קוגן-סאן: כשזה עלה בוועדת השרים, אמר השר שרנסקי שהוא לא הסכים לישיבת קבע.
מלכה קוגן-סאן: הוא דיבר עם חבר-הכנסת רובינשטיין לגבי ישיבת ארעי ולא קבע.
מלכה קוגן-סאן: על זה דובר, לא על החוק הקודם.
משה גפני: יש משהו שאני צריך לדעת?
משה גפני: מה עמדת הממשלה לגבי שני החוקים?
מלכה קוגן-סאן: הממשלה מתנגדת לשני החוקים.
משה גפני: אנחנו מתחילים לדון בהצעת החוק.
משה גפני: חבר-הכנסת רובינשטיין, בבקשה תסביר את הצעת החוק.
אמנון רובינשטיין: הצעת החוק מדברת בעד עצמה.
אמנון רובינשטיין: המדינה רשאית לא לגייס עולה חדש, אבל אם היא מגייסת עולה חדש, היא חייבת לאפשר להוריו להיות אזרחים ישראלים.
יגאל ביבי: גם אם שכרנו מישהו מארצות-הברית שהוא בא ומייעץ לנו ומתגייס שנה לצה"ל?
אמנון רובינשטיין: אל תגייס אותו.
אמנון רובינשטיין: מדובר פה על שירות סדיר מלא.
אביטל שטרנברג: ההצעה היא על 18 חודשים, לא על 36 חודשים.
אמנון רובינשטיין: זה לא אדם שבא ומתגייס לצה"ל, זה המדינה מגייסת לשירות סדיר.
אמנון רובינשטיין: זה לא מתנדב לצבא קבע, זה לא יועץ למערכת הביטחון.
יגאל ביבי: חבר-הכנסת אמנון רובינשטיין אומר להביא את כל החמולה, הורים ועוד עשרה ילדים, ואם הילדים שלהם נשואים, להביא גם את הנכדים.
יגאל ביבי: זה להביא אלף איש בגלל שהוא שירת כמה חודשים בצבא.
יגאל ביבי: אם ההורים באים אתה יכול להגיד להם שהילדים שלהם לא יהיו אזרחים?
אמנון רובינשטיין: אז אל תגייס אותו.
יגאל ביבי: אני רוצה לשאול שאלה.
יגאל ביבי: בחור צעיר בחוץ לארץ, באה לא הארה והוא התגייר ועלה לארץ, אבל ההורים הביולוגיים שלו בחוץ לארץ.
יגאל ביבי: הוא יהודי והם לא יהודים.
יגאל ביבי: אתה אומר, בגלל שהוא התגייר וחזר בתשובה, בזכותו כל החמולה תעלה.
אמנון רובינשטיין: אני רוצה לתקן דבר אחד.
אמנון רובינשטיין: זה רק הורים ובני זוג.
אביטל שטרנברג: ונשאיר את הילדים הקטנים שם?
נסים זאב: אם ההורים רוצים להישאר גויים, לא רוצים להכיר ביהדות ולא מכירים גם במדינת ישראל, אני כופה אותו עד שאומר: רוצה אני?
נסים זאב: אני צריך לכפות עליו להיות אזרח ישראלי?
אמנון רובינשטיין: חוק השבות מתיר גם לזכאים שהם לא יהודים לפי ההלכה.
נסים זאב: יש הבדל.
נסים זאב: הם לפחות מציגים את עצמם כיהודים.
יגאל ביבי: אדם לא היה בצבא.
יגאל ביבי: אדם התגייר, נהיה יהודי ובא וקיבל את הזכות.
יגאל ביבי: הוא אזרח ישראלי לכל דבר.
יגאל ביבי: ההורים שלו יכולים לבוא?
אמנון רובינשטיין: זה לא שייך לחוק הזה.
משה גפני: אני רוצה שהדיון יהיה מקצועי, לפחות שנמצה באופן רציני את העניין.
משה גפני: יש חילוקי דעות אידיאולוגיים, אבל שנדע כוועדה את המשמעויות של הצעת החוק.
משה גפני: יש חוק השבות.
משה גפני: חוק השבות הוא חוק מרחיב מאוד, הוא חוק שכולנו חפצים בו, אבל הוא חוק מרחיב מאוד.
משה גפני: מאז שמדינת ישראל הפכה להיות מדינה אטרקטיבית, בניגוד לראשית שנות המדינה, היא מאפשרת עלייה לאנשים נוספים, מלבד אלה שיש להם זכות ישירה על פי מגילת העצמאות וכדומה, קרובים שזה גם נכד וכו'.
משה גפני: אני מבין שעל פי הצעת החוק שלך, חבר-הכנסת רובינשטיין, שאתה מבקש להעביר, יהיה קריטריון נוסף שהוא ירחיב באופן נוסף את חוק השבות.
משה גפני: כמובן שזה מדבר רק על אזרחות אבל האזרחות מובילה לדברים נוספים.
משה גפני: זאת אומרת, יש קריטריון חדש שהוא השירות בצבא.
משה גפני: זאת אומרת, אם מגיע אדם לארץ שהוא גוי, הוא איננו יהודי, אבל הוא משרת בצה"ל, זה קריטריון חדש.
בתיה כרמון: הוא יכול גם להיות יהודי.
בתיה כרמון: החייל יכול להיות יהודי מבלי שהוא התגייר.
בתיה כרמון: כלומר, הוא יהודי מצד האמא, ההורים גרושים ומדובר על האבא.
משה גפני: אני מדבר על הצורה המרחיבה.
משה גפני: ואז המשמעות של העניין היא שאנחנו נותנים הרחבה על כל מה שמסביב לחייל.
משה גפני: אתה מתכוון לזה ואתה חושב שזה בסדר?
אמנון רובינשטיין: בכנסת הקודמת ועדת הפנים קיבלה את העמדה הזאת.
משה גפני: היו כמה שינויים בוועדת הפנים מאז.
יחזקאל לביא: חבר-הכנסת יוסי שריד גם הגיע אתנו לסיכום בנושא הזה.
יחזקאל לביא: הגענו לכך שההצעה לא תמשיך להיות נדונה ואנחנו נאפשר לבני משפחה להיות כאן לא כאזרחים, וזה מה שאנחנו עושים עוד לפני הצעת החוק.
משה גפני: עורכת-דין מלכה סאן, אני מבקש את עמדתך.
מלכה קוגן-סאן: אני מביעה את עמדת המדינה.
מלכה קוגן-סאן: בעצם יש החלטה בוועדת השרים שהתנגדה לחוק הזה.
מלכה קוגן-סאן: כפי שהיושב-ראש אמר, חוק השבות במקורו לא היה כפי שהוא היום.
מלכה קוגן-סאן: ההרחבה של חוק השבות היא מ-1970 כתוצאה מעיסקה קואליציונית, שתמורת ההגדרה של יהודי שלא נסגרה עד הסוף, הכניסו את בני המשפחה.
מלכה קוגן-סאן: הסעיף שהוכנס ב-1970 מביא את בן-הזוג של היהודי, את בנו של היהודי ואת בן-זוגו, את נכדו של היהודי ואת בן-זוגו.
מלכה קוגן-סאן: זה חוק השבות עצמו.
מלכה קוגן-סאן: מסביב לחוק השבות יש כבר היום מעטפת מאוד גדולה של חוק הכניסה לישראל.
מלכה קוגן-סאן: דהיינו, אם מישהו לא יהודי, מתחתן עם בן של יהודי או עם נכד של יהודי, בן הזוג הזה שמתחתן הוא גרוש, יש לו ילדים מנישואים קודמים, שנמצאים בהחזקתו, הילדים האלה מתלווים אל בן-הזוג הזה על פי חוק הכניסה לישראל.
מלכה קוגן-סאן: הם מגיעים לארץ ומקבלים תושבות קבע, הם משרתים בצה"ל, יש להם הורה נוסף בחו"ל, שאין לו שום קשר לחוק השבות.
מלכה קוגן-סאן: הילד הזה עצמו לא הגיע לפי חוק השבות.
מלכה קוגן-סאן: הוא התלווה לאמו או לאביו שהגיעו לפי חוק השבות.
יגאל ביבי: זה שאנחנו מדינה מטורפת אני יודע מזמן.
משה גפני: מה זה מדינה מטורפת?
משה גפני: אתה חבר-הכנסת, אני חבר-כנסת, הרב זאב חבר-כנסת ומוסי רז חבר-כנסת.