GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמחה בניטה: מי שבא לירושלים, תאמיני לי, בירושלים והסביבה והפריפריה, אם את מסתכלת על פסגת זאב וגבעת זאב, וכל אפרת ויו"ש, וכל היישובים מסביב, יש לך מספיק נכים לסובב אותם בתוך ירושלים.
<שמחה בניטה: בית שמש הם לא רוצים להגיע, זה גם ירושלים והסביבה.
<שמחה בניטה: כל המושבים של בית שמש, הם לא רוצים להגיע למושבים, זה גם ירושלים והסביבה, איך הוא מחבר אותנו עם חיפה?
אורי מקלב: שמחה, עם כל הכבוד, אבל תחשבי הפוך, אחד שכבר שובץ במושבים יברח לירושלים, זה גם את לא רוצה.
<שמחה בניטה: אבל זה ירושלים והסביבה, נכון.
אורי מקלב: לא, אבל אחד שהגיע ושובץ, אם את רוצה לחבר את כל ירושלים והסביבה, זה יעבוד הפוך לא טוב לטובת הנכים.
<שמחה בניטה: אז מה תעשה עם ירושלים והסביבה?
אורי מקלב: מכיוון שמי שהשתבץ במושבים בבית שמש, הוא יברח לירושלים, אז מה ייצא לך מזה?
אורי מקלב: אם תחברי את זה כדבר אחד, לכן זה - - -
<שמחה בניטה: אבל מה אתה רוצה לעשות עם עצמך?
אורי מקלב: גברתי היושבת ראש, אפשר לחשוב אולי להפריד ירושלים וחיפה אפשר שיהיו כאזורים מוגדרים לבד, זה גם אפשר לעשות.
דוד צור: ירושלים רבתי?
מירי רגב: הבנתי, יש צדק במה שאת אומרת.
אורי מקלב: מה שיקרה, אם תחברי את כל האזורים ביחד, אז מי שישובץ בתוך בית שמש, יברח מייד לירושלים.
<שושנה שטראוס: אני רק רציתי להבהיר, שאנחנו מדברים פה על יחסי עבודה.
<שושנה שטראוס: היסוד של יחסי עבודה זה הסכמה בין אנשים, גם השימוש במלה בריחה אינו במקום, זה עובד, עובד לא בורח.
מירי רגב: עובד גם בורח.
אורי מקלב: מילה הכי עדינה - בורח.
<שמחה בניטה: עובד בורח.
<נעמי מורביה: היא צודקת, נטישה, נטישת חסר ישע, זה הביטוי הנכון.
אורי מקלב: מה ההגדרה שלך שהוא עזב את מקום עבודתו?
אורי מקלב: אולי נטש.
<שושנה שטראוס: יש עבירה פלילית לנטישה, שהמשטרה מטפלת בה.
<שושנה שטראוס: אנחנו יודעים שיחסי עבודה בין אנשים ואפילו יחסי קירבה ביניהם - - -
מירי רגב: סליחה, גברתי, אנחנו לא דיברנו על זה, זה ברור לנו.
מירי רגב: דיברנו על האזורים.
<שושנה שטראוס: אני פשוט מעירה שהמלה בריחה זה לא כל כך - - -
מירי רגב: הערתך נרשמה לפרוטוקול.
מירי רגב: אני שואל אותך שאלה לגבי חיפה וירושלים, אם אפשר לעשות הפרדה.
<משה נקש: חשבנו לכמה אזורים לחלק את המדינה, וניסו ליצור איזשהו איזון, בכל זאת לקבוע אזורים גיאוגרפיים, ולהגיד שעובד שמגיע לפריפריה יעבוד בפריפריה ולא יעבור לאזור המרכז.
<משה נקש: מצד שני, לא רצינו לקבוע אזורים קטנים מדי עם מעט בעלי היתרים שלא יהיה לעובד מספיק אפשרות לעבור, וגם לבעל ההיתר לא יהיה מבחר.
<משה נקש: צריך ליצור איזשהו איזון.
<משה נקש: כשחשבנו על האיזון הזה, הגענו למסקנה ששלושה אזורים זה נראה לנו סביר, כך שיש גם מספיק חופש תנועה לעובד, וגם איזושהי הגבלה על אותו עובד כי אנחנו שומעים את התופעה של עובדים שרוצים לעבור - - -
מירי רגב: ירושלים והסביבה, זה סביבה מאוד רחבה, וחיפה אני גם כן לא הייתי מחברת את זה לצפון, כי ברור שכל הצפון היה מגיע לחיפה, זה ברור.
מירי רגב: אני חושבת שעשיתם נכון שלא התייחסתם למחוזות הרגילים שמתייחסים אליהם במשרד הפנים וכדומה, אלא באמת לקחת את הראייה לטובת המעסיק, ומצד שני, גם לאפשר לעובד לא לכבול אותו לבית מסוים או למעסיק מסוים, כדי באמת לתת לו את האפשרות בחירה, את מרחב בחירה, אני מבינה את האיזון הזה שאתם עושים.
מירי רגב: מאידך, אני חושבת שהחיבור לגוש אחד, למרחב אחד, ירושלים רבתי וחיפה, יש בו משהו שאולי אפשר לחשוב על זה אחרת.
<שמחה בניטה: חיפה, עפולה, חדרה, קיסריה - - -
<אמנון בן-עמי: - - -
אורי מקלב: יש יתרון - - -
פניה קירשנבאום: אחרת, אנחנו יכולים לחלק את הארץ לכל הערים.
פניה קירשנבאום: הרי בפעם הבאה תבוא באר שבע ותגיד, אתם לא יכולים לחבר את באר שבע לפריפריה.
פניה קירשנבאום: מכל הערבה יברחו לבאר שבע, אז תגידו לא, אנחנו לא - - -
<שמחה בניטה: נכון, באר שבע, דימונה, ירוחם, אילת.
<שמחה בניטה: נכון, יש דרום, צפון והשפלה, אין מה לעשות.
<שמחה בניטה: יש לך בחיפה את עפולה וחדרה, קיסריה וטבריה וקריית שמונה שלא רוצים לעבוד, יש לך מספיק מקומות, אני אגיד לך את כל חבל ארץ ישראל?
<שמחה בניטה: למה לערב בינינו?
<שמחה בניטה: אנשים מירושלים יעלו עד הצפון?
פניה קירשנבאום: קודם כל תני לנו לסיים, אל תתפרצי על כל משפט.
<שמחה בניטה: מה לעשות?
פניה קירשנבאום: לא, יש מה לעשות.
פניה קירשנבאום: יש תרבות דיון, בואי ננהל דיון.
פניה קירשנבאום: את נכנסת לכל משפט.
פניה קירשנבאום: עכשיו אני רוצה להגיד.
פניה קירשנבאום: בואי נראה את התקנות האלה בכללותן, ולא בפרטי.
פניה קירשנבאום: אי אפשר באמת ליצור, ולכל עיר להגיד אתה מגיע למושב הדר יוסף ומשהו כזה, ושם רק אתה יכול להיות, כי בדרך שלך זאת תהיה המפה.
פניה קירשנבאום: למה אני אומרת, בואי נסתכל בכלל התמונה.
פניה קירשנבאום: הרי פעם אחת חילקנו את זה לאזורים גיאוגרפיים, ופעם שנייה גם התנינו תנאי מעבר ממעסיק למעסיק.
פניה קירשנבאום: אם אנחנו רואים שבשנתיים העובד הזה עבר יותר משלושה מעסיקים, אז הוא עוזב את הארץ.
פניה קירשנבאום: לכן, בואי נראה את זה בכלל, ניסינו לאגף את זה מכל הכיוונים.
פניה קירשנבאום: פעם אחת אזורים גיאוגרפיים, פעם שנייה, אנחנו רואים אם זה עובד בעייתי שבאמת לא שומר על מקום עבודה, לא יוצר קשר עם המטופל שלו אז הוא עוזב, זה איזשהו תהליך שעד היום לא נעשה.
פניה קירשנבאום: האויב של הטוב הוא הטוב ביותר.
פניה קירשנבאום: בואי נלך לתקנות האלה, בואי נראה איך זה עובד.
פניה קירשנבאום: אנחנו סך הכול גמישים, אני רואה את רשות האוכלוסין, אנחנו מטפלים בעניין הזה ברגישות ובהבנה.
פניה קירשנבאום: אני מציעה לא לעכב את התקנות האלה.
פניה קירשנבאום: אני כן מציעה להכניס אותן כבר עכשיו ולאשר.
פניה קירשנבאום: בואי ניתן להם חצי שנה לעבוד.
פניה קירשנבאום: היום אנחנו מטפלים בנושא של אלה שברחו, ואנחנו מנסים לפנות אותם, מנסים לראות את התמונה הכוללת, תני לנו חצי שנה לעבוד, וניפגש איתך ועם כל הארגונים, ואם אתם תגידו חבר'ה - - -
מירי רגב: חצי שנה זה מעט זמן.
פניה קירשנבאום: שנה.
פניה קירשנבאום: אם תגידו לנו בעוד שנה, חבר'ה, האזורים הגיאוגרפיים שלכם לא נותנים מענה, נלך ונשקול את זה ונבדוק.
פניה קירשנבאום: זה לא חוק, זה תקנות, אפשר לשנות.
מירי רגב: אני אסכם בסיכום לטובת הפרוטוקול.
<אבנר עורקבי: אי אפשר לעשות - - - עם הצפון - - -
אורי מקלב: מה שאמרה סגנית השר, אמרה דברים מאוד נכונים.
אורי מקלב: התשובה האמתית לכל הנושא הזה – זה לא רק שאלה גיאוגרפית, כמו שאמרה סגנית השר, אלא זה גם שאלה של מאפיין של מקום.
אורי מקלב: אם באמת ירושלים וחיפה יש להם אותם מאפיינים ברצון או בלא רצון של עובדים זרים, אז ודאי שכדאי לכולם שזה יהיה אזור אחד, מדוע?
אורי מקלב: כדי לתת מרחב יותר גדול של גמישות.
אורי מקלב: אם אנחנו שומעים עכשיו שזה לא מאפיין אותו דבר, דהיינו, לחיפה יש יתרון, אז יכול להיות שצריך לחשוב להפריד את זה.
אורי מקלב: אבל אם זה באופן כללי אותם מאפיינים, אז זה חשוב כמה שיותר שהמרחב הוא יותר גדול.
מירי רגב: אורי, אני מקבלת את זה, לכן הסיכום שלי יהיה גם לטובת הפרוטוקול.
מירי רגב: אני מקבלת כאן מה שאמרה גם סגנית השר פניה.
מירי רגב: אנחנו נבדוק את זה, ואנחנו תוך שנה יהיה כאן דיון שבו כל הגורמים יהיו, יתנו לנו סקירה איפה יש בעיות, איפה יש נטישה של סיעודיים, של עובדים, לאן הם נוטשים.
מירי רגב: האם באמת יש נטישה מירושלים לחיפה, ואז ירושלים והסביבה נשארת חסרה, נבדוק את כל הנתונים האלה, ואז נוכל לשנות את זה בתקנות.
מירי רגב: זה לא בעיה, בסך הכול כולנו באים לטובת העובד והמעסיק, ואנחנו רוצים לראות איך אנחנו עושים את האיזונים הנכונים.
מירי רגב: אני מבקשת ממך כרגע רק לתת את הנתונים.
מירי רגב: אין עכשיו דיונים ואין עכשיו התייחסויות ואין עכשיו שאלות.
מירי רגב: נתונים לטובת הפרוטוקול, הקראת התקנות, ומרגע זה, אנחנו עוברים להתייחסויות, כי אני מתכוונת להצביע על התקנות היום.
<משה נקש: כמו שאמרתי, הנתון הראשון של סך הכול היתרים אז באזור תל אביב זה 19 אלף 75 היתרים, אזור מרכז 28 אלף 730 בעלי היתרים, ופריפריה 9,070 בעלי היתרים.
<משה נקש: האחוז שבאמת עדכנו את היועצים המשפטיים של הוועדה, בדקנו זה קצת מורכב, אני אנסה כמה שיותר לפשט את זה.
<משה נקש: בדקנו כמה עזיבות ביחס לכלל העזיבות בארץ בשנת 2013, היו בכל עיר ששייכת לכל אזור שקבענו ביחס לכמות ההיתרים באותה עיר.
<משה נקש: הגענו למספר שבאזור תל אביב זה 84%, שוב, זה לא מספר מוחלט.
<משה נקש: אבל המדרגה היא 84%, איזשהו מדד לכמות העזיבות באזור הזה.
<משה נקש: באזור מרכז הגענו ל-110%, ובאזור פריפריה ל-142%.
<משה נקש: זה לא אחוז מוחלט, זה לא אומר שיש 100 בעלי היתרים, ו-142 עזבו.
<משה נקש: בשכלול של כל בעלי ההיתרים בכל אזור ביחס לכל בעלי ההיתרים בארץ, וכל העזיבות בכל אזור, ביחס לכלל העזיבות בארץ, זה המספר שיצא לנו, שהוא מראה באופן ברור, שיותר עוזבים מטופלים בפריפריה, לעומת ירושלים וחיפה, ובטח שלעומת תל אביב.
מירי רגב: זה נטישה, תראה, אם מטפלים עכשיו באמא שלי בקריית שמונה, ועוברים לחדרה, אז ברור.
פניה קירשנבאום: - - - למטפלות ומנקות ממה שלמטפלים סיעודיים.
<משה נקש: מה שספרנו זה נטישת עובד, התפטרות של עובד ועזיבה של עובד.
מירי רגב: סליחה, אני מבקשת שלדיון בעוד שנה, אמנון, מבחינת הנתונים תביאו גם כמה אותו עובד עבר ממעסיק למעסיק ולאן.
<משה נקש: אגיד את הנתון ששאלת עליו.
<משה נקש: אנחנו ראינו שעובדים בשנים 2012, 2013, בתקנות אנחנו מדברים על כמות מעברים במשך שנתיים.
<משה נקש: אז לקחנו את השנתיים האחרונות, מעבר אחד היה ל-7,632 עובדים, שני מעברים, 1,480 עובדים, ושלושה מעברים, 364 עובדים.
<משה נקש: מעבר לזה ארבעה מעברים, 98 עובדים, ניתן לראות באמת שכמות מעברים במשך שנתיים היא לא חריגה, והיא לא מאוד משמעותית, ואנחנו לא צופים שיהיו לנו פה גירושים המוניים של עובדים זרים בעקבות מספר המעברים.
<משה נקש: מספר המעברים בסך הכול לפי התקנות הוא נראה סביב בהחלט מבחינת שני הצדדים.
<גלעד קרן: אני אקריא מהנוסח המוצע שהוא נוסח שמוסכם על ידי הממשלה.
מירי רגב: ועל הוועדה.
מירי רגב: זה נוסח שכבר עברנו עליה והיא מוסכמת על כולם.
<גלעד קרן: תקנות הכניסה לישראל (קביעת אזורים גיאוגרפיים להעסקת עובדים זרים בענף הסיעוד), התשע"ד-2014
מירי רגב: ממשלה, יש לכם הערות על הנוסח לפני שאנחנו עוברים להתייחסויות?
מירי רגב: זה הנוסח שמקובל עליכם להצבעה.
מירי רגב: ראשון הדוברים חבר הכנסת מקלב.
מירי רגב: זה נושא שהיה בבג"צ, אני רוצה שכל הארגונים יוכלו לדבר.
מירי רגב: היום זה יוצבע.
אורי מקלב: אין לי התנגדות, אנחנו שמחים ובאים להודות על התקנות האלה, דברים מאוד חשובים.
אורי מקלב: אין ספק שאנחנו יודעים כמה זמן יכול לקחת תקנות עד שהם באים לכנסת, הדברים האלה נעשו בצורה זריזה, מהירה, ויעילה ואכפתית, ואנחנו רואים שחשבו פה בצורה מאוד מקצועית.
אורי מקלב: אין ספק, מגיע הרבה מחמאות.
מירי רגב: הלוואי והייתם כך גם בבנייה, אמנון.
<אמנון בן-עמי: מי שרוצה להחזיר דמי תיווך לבנייה שיחליט אחרת.
<אמנון בן-עמי: אנחנו רק מבצעים החלטות ממשלה וכנסת, לא שום דבר אחר.
אורי מקלב: השר הזה ודאי הביא את זה, ואין ספק שהועלו כאן הרבה בעיות, אבל בסופו של דבר אנחנו מגיעים לתקנות שהן מאוזנות, ודאי לפי המצב שקיים היום שאנחנו יודעים שזה נהפך למכת מדינה של נטישה.
אורי מקלב: בשביל זה קבענו את המטבע הזה של נטישה, לא בריחה, ולא אולי התפטרות, אבל נטישה זה דבר נכון.
אורי מקלב: אני רק מעיב על הדברים של משרד הפנים בעניין הזה שזה בעקבות בג"צ.
אורי מקלב: אני חושב שאנחנו כחברי כנסת המראות והסיפורים והעובדות שהיו פה בוועדות רבות בכנסת שהביעו את האכזריות או את הקשיים שחווים משפחות הנכים, או המשפחות של הסיעודיים היו מראות מאוד קשות שזה לבד היה צריך להביא את זה, בלי שהם היו צריכים לבוא לבג"צ, ורק בדרך הבג"צ יביאו את זה.
אורי מקלב: אני חושב שהדברים דיברו בפני עצמם, העובדות הן נכונות, ולא היה צריך בג"צ להביא את המהירות ואת הזריזות.
אורי מקלב: כהערה יכול להיות אולי זה ההתבטאות של בג"צ, אולי היועצים המשפטיים מדברים בבג"צ, אבל לפי דעתי השר וסגנית השר הביעו דעת קהל, והסיפורים בפני עצמם, אלה הנכים שבאו לכאן או שפנו וביקשו.
אורי מקלב: דבר שני, אנחנו צריכים גם לדעת שיש כאן עוד דבר אחד שצריך אולי לחשוב עליו.
אורי מקלב: הזמן שלוקח בין העובד שעזב או שנטש את משמרתו עד שאותה משפחה, אותו נכה מקבל את העובד הזר השני, זה תקופה ארוכה מאוד.
אורי מקלב: ניקח אדם סיעודי, מה קורה?
אורי מקלב: הוא נטש בין ברשות בין שלא ברשות, בין אותו אזור בין לאותו אזור, נעזוב את זה, אבל מה קורה עד אז?
אורי מקלב: עד שמבררים את זה, התהליך הזה הוא תהליך שלוקח הרבה זמן.
אורי מקלב: מה קורה, בני משפחה עוזבים את העבודה וחייבים להיות, הרי אי אפשר להשאיר אותם אפילו דקה אחת לבד.
מירי רגב: מה עם המאגר שלכם באמת?
מירי רגב: איך פותרים את זה?
מירי רגב: אמר כאן חבר הכנסת מקלב סוגיה מאוד נכונה.
מירי רגב: יש לכם הרי מאגר.
<שושנה שטראוס: אני יכולה להתייחס, יש כ-130 לשכות פרטיות, שהן לא רק היום מביאות עובדים מחוץ לארץ, אלא יש להם אחריות לספק עובדים חילופיים, לסייע למטופלים ולעובדים במהלך העסקה.
<שושנה שטראוס: לכן אם עובד זר עוזב, אז הלשכה הפרטית יש לה מלאי אצלה של עובדים זרים.
<שמחה בניטה: בפועל זה קורה.
אורי מקלב: זה נכון אולי בתוך תל אביב, הנטישה בתוך תל אביב.
אורי מקלב: מה שקורה, באזורי הפריפריה שמשם נוטשים, משם אין - - -
מירי רגב: בקיצור אין מאגר.
<שושנה שטראוס: יש שני מאגרים בעצם.
<שושנה שטראוס: יש מאגר, כל לשכה פרטית יש לה את העובדים שלה שהיא מביאה.
מירי רגב: מה זה לשכה פרטית?
מירי רגב: כל לשכה פרטית, חברה פרטית היא מביאה לה את העובדים מחו"ל?
<שושנה שטראוס: היא גם מביאה את העובדים מחו"ל, והיא גם אחראית לספק שירותים לעובד ולמטופל אחרי שהעובד נמצא פה.
<שושנה שטראוס: היא מלווה את העסקה אחרי, ולכן בכל מקרה - - -
<נעמי מורביה: מי מפקח על - - -
מירי רגב: המדינה.
מירי רגב: אני מציעה להפוך את הנושא הזה, את המאגר כדי שיהיה יעיל, כמו שהמדינה עושה בבנייה, אולי אתם תעשו את זה, אז ככה יהיו גם עובדים זרים, כמו שיש עובדים זרים בבנייה, יהיה גם עובדים זרים בסיעוד.
מירי רגב: במקום שחברות פרטיות יביאו, המדינה תהפוך להיות רגולטור.
פניה קירשנבאום: את שאלת קודם מה קורה עם העובדים בבנייה.
מירי רגב: להיפך, אני עקצתי אתכם, בגלל זה אין עובדים זרים בבנייה.
מירי רגב: בגלל זה אין עובדים, בגלל שאתם עוסקים בזה.
מירי רגב: אילו חברות פרטיות היו עוסקות בזה, אז היו עובדים זרים בבנייה.
מירי רגב: אז קודם כל אני רואה שחברות פרטיות כן יכולות להביא עובדים זרים מחו"ל, אנחנו נעשה בזה סדר.
מירי רגב: אני לא אדבר עכשיו על הבניה, על זה יש לנו דיון נפרד.
מירי רגב: אני רוצה להבין את המאגרים, נא ענו לי על המאגרים.
מירי רגב: מי מביא מאגרים של כוח אדם, שברגע שעובד נוטש, נותן בעצם גב לתקנות הנפלאות שהבאתם לפה היום.
<שושנה שטראוס: יש בארץ בכל רגע נתון עשרות אלפי עובדים זרים.
מירי רגב: עשרות אלפי עובדים זרים.
<שושנה שטראוס: עובד זר רשאי להישאר פה ולעבוד עד 51 חודש, ואפילו יותר מזה אם הוא ממשיך עם אותו מטופל.
<שושנה שטראוס: מאחר שעובדים הזרים בסיעוד מגיעים לאנשים קשישים מאוד, יש לצערנו פטירות של קשישים או לפעמים הקשישים עוברים לבתי אבות, המצב שלהם מגיע למצב קשה, שאפילו עובד זר בבית לא יכול לטפל בו, ולכן העובדים האלו מתפנים.
<שושנה שטראוס: העברית - הם יודעים עברית קצת.
<דפנה אזרזר: תראי לי עובד זר שעבד אצל קשיש וירצה לעבוד לילד נכה?
<דפנה אזרזר: אין דבר כזה.
<שושנה שטראוס: לכן הלשכה שמלווה את העסקה, ברגע שמתפנה מקום היא יכולה להביא עובד מהעובדים הרשומים אצלה.
<שושנה שטראוס: וחוץ מזה, היא רשאית גם אם היא רואה שיש צורך להזמין מחוץ לארץ עובד.
<דפנה אזרזר: אין מאגר בפועל.
פניה קירשנבאום: זה לא כך.
פניה קירשנבאום: יש מאגר, אבל צריך להבין, אנחנו מדברים על מאגר של עובדים זמניים עד הגעה של העובד קבוע.
פניה קירשנבאום: מהתגובות את מבינה, שגם אנשים כשמגיע עובד זמני, אף אחד לא רוצה עובד זמני, כולם רוצים מייד לקבל.
פניה קירשנבאום: וכשמגיע עובד זמני אז לא רוצים אותו.
אורי מקלב: האישור להביא עובד חדש גם לוקח זמן.
<שמחה בניטה: זה ממש לא נכון.
אורי מקלב: להביא את צודקת, אי אפשר לעשות רכבת אווירית, גברתי סגנית השר.
אורי מקלב: האישור להביא עוד עובד לוקח הרבה זמן.
אורי מקלב: נניח שהעובד נטש אותו, עכשיו עד שמקבלים את האישור להביא את העובד הזר בגלל הנטישה לוקח הרבה זמן.
מיכל רוזין: יש עובדים שיושבים ומחכים - - -
אורי מקלב: אבל לפריפריה הם לא רוצים לבוא.
<דפנה אזרזר: אבל הם לא רוצים לעבוד קשה.
מירי רגב: פניה, אני יודעת עד כמה אתם עושים פה בעניין, וזה לא לחינם מה שאמר חבר הכנסת מקלב.
מירי רגב: התקנות האלה הגיעו מהר, ובשכל, כדי באמת לעשות איזונים נכונים לכולם.
מירי רגב: אני מעלה פה איזשהו רעיון, ותראי אם אתם יכולים לגלגל אותו, אמנון.
מירי רגב: אני חושבת שזה בעיקר אצלכם במשרד, כי זה לא קשור לעובדים זרים.
מירי רגב: אני חושבת ככה, אולי את המאגר הזמני נכשיר ישראליים, נכשיר קבוצה של ישראליים לטובת עובדים - - - אני חושבת ככה, אולי את המאגר הזמני נכשיר קבוצה של ישראליים לטובת עובדים - - -
פניה קירשנבאום: ישראלים לא יכולים לעבוד 24 שעות.
מירי רגב: משלמים להם עובדים זמניים.
מירי רגב: אני רואה היום כוח עזר.
מירי רגב: יש כוח עזר בבתי חולים, נכון שושנה?
<שושנה שטראוס: נכון.
<שושנה שטראוס: חשוב מאוד גם בפריפריה יש הרבה אבטלה.
מירי רגב: יש כוח עזר היום בבתי חולים ובבתי אבות.
מירי רגב: יש לנו כמה חברים שיש להם הורים בבתי אבות, כשהילד לא יכול להגיע, הוא מתקשר לחברה של כוח עזר, של כוח סיעודי בשעות, ואז הכוח הסיעודי הזה מגיע לחמש, שש שעות, עד שהמשפחה מגיעה, יש אפשרות כזאת.
אורי מקלב: כמו המטב"ים בביטוח לאומי.
פניה קירשנבאום: הם לא עובדים 24 שעות.
מירי רגב: אפשר לעשות נוהל כזה, מטב"י כזה, שמשרד הפנים יוכל לסגור את זה עם חברה מסוימת, ואז אתם יודעים.
מירי רגב: יודע אמנון, אתם יודעים שיש לכם חברת כוח אדם סיעודי זמני, עובדים ישראליים, שהם יודעים שזה זמניים כי הם לא רוצים נניח לעסוק בזה בטווח ארוך, ואז בתקופה הזאת שאותו אדם הוא לא אשם שהוא סיעודי, הוא צריך למצוא לו פתרון, ואת רוצה למצוא לו פתרון.
פניה קירשנבאום: לא צריך לפתוח חברות, יש היום חברות שעוסקות.
פניה קירשנבאום: כמה ישראליים יסכימו לעבוד 24?
אורי מקלב: מי עובד 24 שעות?
מיכל רוזין: פניה, לא צריך 24 שעות, זה החלטה של המדינה שעובד - - -
אורי מקלב: נגמר הסיפור שעובדים זרים יעבדו 24 שעות, הם עובדים שמונה שעות ועוזבים את הבית, נגמר הדברים האלה, זה היה פעם.
מירי רגב: סליחה, לא נפתח את זה יותר, זאת תהיה ההחלטה שלי, ואנחנו נסכם אותה, ומשרד הפנים כמו שיודע להוביל מהלכים, גם יבוא עם עבודת מטה מסודרת בעניין הזה.
אורי מקלב: אני חושב שאפשר לשכלל את ההיתר הזה.
אורי מקלב: נכון שלא צריך להקים חברות, אבל לתת את ההיתר בזמן הזה דרך חברות שהן באמת יהיו מוכנות.
אורי מקלב: אלה שמספקות את המטב"ים הישראליים, גם את העובדים הזרים שנמצאים בסטנד-ביי, שמחכים בגלל פטירה של אותו מטופל, אותו זמן עד שמשבצים אותם הם יוכלו לעבוד גם במקומות אחרים באופן זמני.
<תומר רוזנר: עובדים ישראלים הוא יכול להשיג את מי שהוא רוצה.
אורי מקלב: מי ישלם את זה?
אורי מקלב: לא מכירים בזה.
אורי מקלב: אבל להכיר את זה שזה חלק מאותה עיסקה הזמנית - - -
<תומר רוזנר: גם ככה הוא משלם.
מירי רגב: מה שהוא אומר שאתם צריכים לרכז לכאורה, זאת אומרת, לסגור את ההסכם הזה בין המדינה לאותם מטב"ים, אז אתם יודעים גם לפנות אליהם, וגם הם יודעים לפנות אליהם לפי האזורים הגיאוגרפיים בפיקוח שלכם.
מירי רגב: אפשר לשכלל את זה בהיבט של היועץ המשפטי וההחלטה של מדיניות של מקבלי החלטות שר וסגנית, לדעתי אפשר לעשות את זה.
מירי רגב: נפתח את זה, תבואו על זה במושב הבא אחרי עבודת מטה שתעשו יחד עם הביטוח - - -
אורי מקלב: לא קשור לאותם דברים, לזרז את מתן האישור לאותה משפחה, לאותו חולה שמישהו נתן אותו, לזרז את האישור להביא אחר, גם אם זה לוקח זמן.
אורי מקלב: אנחנו לא יכולים להתעלם מאותן חברות שאנחנו קוראים לזה היום לשכה פרטית שהם שותפים סמויים ולא סמויים בכל תהליך העזיבה, שכל אחד שעוזב מישהו, בסופו של דבר צריך להביא עוד מישהו חדש, ומישהו חדש זה עוד הכנסה גדולה, כך שבחלק הזה, ברגולציה לעניין הזה בפיקוח, אם אנחנו רוצים שהעקרונות האלה יצליחו, צריך גם להגביר את האכיפה.
אורי מקלב: אם אנחנו נגביר את האכיפה אז מי שנטש את אזור הפריפריה ונמצא באזור המרכז, או נמצא באזור תל אביב, אז שני הדברים ביחד, רק תקנות בלי לשלם את הנושא של האכיפה - - - אני רוצה להגיד דבר אחד.
אורי מקלב: אני יודע שאנחנו מסתכלים על זה שאנחנו צריכים גם להגן על העובדים, אותם עובדים זרים.
אורי מקלב: אני חושב שעושים את זה, ואני יוצא מתוך הנחה שזה מה שצריך לעשות.
אורי מקלב: אבל אי אפשר להתעלם שהם חלק גדול מהמשפחות שמחזיקות עובדים זרים, צריכים גם להתקין מצלמות נסתרות בעקבות דברים כאלה.
אורי מקלב: בעיקרון אצלי, בהשקפת עולם שלי, עובד זר שהגיע לחולה מסוים, גם אם הוא גר בפריפריה, ועזב לתל אביב, הוא מסתנן אולי מסתנן מתוחכם.
אורי מקלב: אין פה פחות הקלות למסתנן, במיוחד שאנחנו יודעים שיש כאלה שמראש ידעו את זה ועושים את זה, לא כאלה בגלל קשיים.
מירי רגב: אם הוא לא חוזר צריך לעזוב את הארץ.
אורי מקלב: הם באו להיות חודשיים, ואחרי זה הוא כבר מראש שמע מהחברים שהוא עוזב למקום אחר, זה נקרא מסתנן, למה הוא לא נקרא מסתנן?
מירי רגב: זה התקנות האלה, זה בדיוק הפתרון שהביאו משרד הפנים וזה מצויין.
מירי רגב: תודה רבה לך חבר הכנסת מקלב, רשמתי כמה דברים, אסכם אותם, תרמת לי מאוד בעניין הזה.
אורי מקלב: המחמאות שלך מאוד מעודדות אותי ומחזקות אותי, ואני מודה לך על כך.
דוד צור: בבקשה, שמחה בניטה.
<שמחה בניטה: צר לי שבשיח שמתנהל פה יש כאן כל כך הרבה חוסר דיוקים או ידע, פשוט חסר פה את הידע.
<שמחה בניטה: אז קודם כל כשעובד מגיע לארץ, הוא מגיע דרך תאגיד, והחולה משלם 2,000 שקל לתאגיד.
<שמחה בניטה: אם העובד נוטש והולך למקום אחר, אז התאגיד יכול במשך שנה למצוא לו עובד, אין זמן, זה לא מוגבל, אבל לפחות שנה למצוא לו עבודה, למצוא לו מטפל אחר.
<שמחה בניטה: בתקופה הזאת הנכה, הקשיש, נמצא בלי מטפל.
<שמחה בניטה: כשפונים למשרד הפנים, ומבקשים כי העובד נטש, העובד לא הסתדר, בוויזה, בניירות של אותו חולה מופיע שהעובד שנטש לא סידר לעצמו ב1, צריך לחכות שנה והחולה הזה נשאר בבית ללא מטפל וקשיש גם.
<שמחה בניטה: אני חושבת שבקטע הזה של ההמתנה הזאת וחוסר יכולת של אותו חולה להזמין עובד או לקבל, כי החברות אין להן שום אינטרס להביא מישהו מהמאגר, זו הבעיה.
<שמחה בניטה: הייתה פעם תקופה שביקשתי ממשרד הפנים, תנו לי את הרשימה של המאגר ואני אתקשר לאנשים.
<שמחה בניטה: ואני אומרת לך, כל אלה שקיבלתי מהמאגר כולם לא רצו, לא חיפשו עבודה.
<שמחה בניטה: כולם כבר אמרו לי שהם מועסקים, לא היה אחד לרפואה שיכולתי לקחת מהמאגר ולשים לאיזה לחולת סרטן שרציתי בדחיפות מישהי.
<שמחה בניטה: בהתייפייפות הזאת להעביר מאזור ירושלים לחיפה, או מהפריפריה, זה רק אקמול למחלה רצינית.
<שמחה בניטה: אם את מוכנה להיכנס לעובי הקורה, צריך פה לעשות סדר, שקודם כל עובד נוטש היא תחויב החברה שקיבלה 2,000 שקל להכניס עובד מחליף מייד, לא חודש, לא חודשיים, לא שנה.
<שמחה בניטה: היא הביאה עובד, היא קיבלה 2,000 שקל, לא יכולים לתת לה זמן בלתי מוגבל לספק עובד מחליף במקום, ועוד 70 שקל, ואת כל זה לוקחים מראש.
<שמחה בניטה: לוקחים 840 שקל מראש, ואת ה-2,000 שקל מראש, ותשובות ומענה אין.
<שמחה בניטה: צריך להילחם כדי לקבל את הכסף חזרה אם את לוקחת ממקום אחר.
מירי רגב: הם יעשו חשיבה על המאגר, אני סומכת על פניה.
מירי רגב: שמחה, תודה רבה.
<דפנה אזרזר: אם אין לעובד מחליף שתחזיר את ה-2,000 שקל.
מירי רגב: הבנתי, תאמיני לי קלטתי את מה שהיא אמרה.
מירי רגב: אני מבינה כאשר מסבירים לי לאט.
<דפנה אזרזר: לא, זה לא מה שהיא אמרה.
מירי רגב: היא אמרה, את ה-2,000 שקלים ששילמו, אותה חברה וזה נכון, אנחנו נעשה סדר בכל הנושא של העסקות האלה.
<שמחה בניטה: אין כאן שליטה, הם אומרים העובדת ברחה גם לנו.
<שמחה בניטה: החברות גם אומרות, אנחנו אין לנו מידע איפה העובד.
<שמחה בניטה: אני חושבת מירי, היושבת ראש, צריך להסדיר את זה, שאם עובד הגיע דרך חברה, הוא רוצה להחליף מעסיק, הוא צריך לפנות לאותה חברה, צריכה להיות איזה מחוייבות למקום אחד, לא אצלי, אבל ימצאו לו מקום אחר שיהיה מוסדר.
<שמחה בניטה: החברה תוכל לשחרר את הרשיון.
פניה קירשנבאום: מנסים לבנות מנגנונים כאלה שנוכל לעקוב אחריהם.
<נירית סעדון: לפני הכול, אני רוצה להגיד, כל התקנון הזה הכול טוב ויפה, אבל אין פה שום מקום שהתייחסו פה לילדים.
<נירית סעדון: אני ממקרה שלי קיבלתי מישהו מחו"ל, חיכיתי לו ארבעה חודשים, הוא הגיע.
<נירית סעדון: עבד אצלי חודשיים, ראה שכנראה העבודה קשה, באמת, נתנו לו מעל ומעבר.
<נירית סעדון: הוא ראה שהעבודה מאוד קשה, עם ילד זה לא קל, ילד זה לא זקן, זה לא נכה מבוגר, זה ילד, צריך לצנתר אותו, לעשות לו אמבטיה וגם לשמוע את התלונות שלו, עבודה הרבה יותר קשה, ושיש פה עוד ילדים בבית, ויש בלאגן, וזה לא השקט שיש אצל קשיש.
<נירית סעדון: במקרה שלי הוא פשוט רשם לי מכתב ונעלם.
<נירית סעדון: עד היום אני לא יודעת איפה הוא.
<נירית סעדון: לקח הרבה זמן עד שמצאתי מישהו, אבל לא בגלל שהתפנקנו או לא בגלל שהמשרד לא היה בסדר.
<נירית סעדון: פשוט בגלל שאיך שהם שמעו שזה עניין של ילד נכה, הם לא רוצים, הם בורחים.
<נירית סעדון: הילד שלך הוא סוג ב', את מרגישה שאת צריכה לראיין אותו - - -
מירי רגב: אז תמצאי אותם - - - עם הרבה מאוד אנשים, עם הרבה מאוד מנגנונים שיודעת את העבודה שלה, שתמצא אותה ותחזיר אותם - - -
<נירית סעדון: זה מגיע למצב שהם באים לראיין אותך.
<נירית סעדון: אני הרגשתי בארבעה החודשים האלה שחיפשתי ובאמת המשרד היה לו מאגר גדול שלח לנו המון, כל יום שלושה באו וראיינו אותי, לא אני ראיינתי אותם.
מירי רגב: נירית, רשמתי לגבי הילדים, אני אסכם גם את זה.
<נירית סעדון: עוד דבר שמאוד חשוב לי להגיד, שיש פה מבחינת רשות האוכלוסין וההגירה מישהו שעושה פה עבודת קודש וזה משה נקש, שהוא זמין לנו, כל הבעיות של הילדים אנחנו פונים.
<נירית סעדון: מבחינת הילדים היחיד שבאמת שומע ואמפתי לעניין של הילדים, ויודע את כל הסיפורים שלנו ואת כל הבכי שלנו, זה רשות האוכלוסין וההגירה, וזה חשוב לציין, יש עם מי לדבר פה.
מירי רגב: קודם כל אני שמחה לשמוע.
מירי רגב: אני מאוד שמחה לשמוע.
מירי רגב: יישר כוח גם למשה וגם לאמנון שמנהל את כל העסק הזה, אני שמחה לשמוע כי זה חשוב לי לשמוע את הדברים האלה.
מירי רגב: יש מקומות אחרים ששם הדברים נעשים אחרת, אז חשוב לדעת שיש איזונים וזה טוב.
<נירית סעדון: אני רוצה להוסיף בנושא שהיא דיבר על נטישה.
<נירית סעדון: המון פעמים קורה, אנחנו מקבלים המון פניות של ילדים נכים שהעובד נטש את המשפחה.
<נירית סעדון: המשפחה הולכת ומגישה תלונה, עם צילום של עובד שגנב גם, מירי, תקשיבי טוב.
<נירית סעדון: עובד זר שגונב כסף מהמשפחה, וצולם במצלמות נסתרות ולא עושים עם זה כלום.
<נירית סעדון: היא באה לרשות ההגירה ואומרת להם תקשיבו – הלכה למשטרה, אין מה לעשות.
מירי רגב: תעבירי לי את הפנייה.
<נירית סעדון: אבל היא אומרת שהוא עובד כאן, תלכו תתפסו אותו, זה לא מעניין אותם.
<נירית סעדון: מה עושים עם העובדים הזרים שנגמר להם הויזה והם עדיין נשארים פה ואנחנו יכולים לספור אותם ולהראות בדיוק איפה הם נמצאים והם עדיין בארץ.
<נירית סעדון: המשטרה לא עושה כלום.
<נירית סעדון: זה נושא מאוד חשוב.
דוד צור: גנב זה משהו אחר.
מירי רגב: שגנב, לא שעזב.
מירי רגב: שעזב זה תפקיד של האכיפה.
מירי רגב: חני בן ישראל, קו לעובד, בבקשה, שלוש דקות.
מירי רגב: דוד, אתה רוצה לדבר?
דוד צור: אני חושב שהחוק הוא מצוין, התקנות טובות מאוד.
<חני בן ישראל: אנחנו מצרים לראות את התקנות האלה.
<חני בן ישראל: אנחנו מצטערים לראות שזה מה שהכנסת בוחרת לקדם.
<חני בן ישראל: לטעמנו לא מדובר בפתרון לא למטופלים הסיעודיים שהמצוקה שלהם מצוקת אמת, ואף אחד לא מתכחש אליה, היא בוודאי לא פתרון לעובדות שתנאי העסקה שלהן ומצבן באופן כללי הולך להיות חמור מאוד תחת התקנות האלה.
<חני בן ישראל: אני רוצה להזכיר לכבודך, וליושבים מסביב לשולחן, שאגב, לא כולל עובדת אחת, למרות שמדובר על מי שההסדר הזה צפוי להשפיע עליהם בצורה הכי דרמטית.
<חני בן ישראל: מדובר בנשים שמגיעות לפה, אחרי שהן משלמות אלפי דולרים כדמי תיווך.
<חני בן ישראל: כלומר, מלכתחילה מדובר פה במי שיש להם אך ורק תמריץ לדבוק בעבודה, ולדבוק במעשים.