GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אשר: והדיון המהותי אומר דבר אחד: מי שמנסה לקעקע את המסורת הישנה שלנו, מי שמנסה לקעקע את גודלה של ארץ ישראל ומדינת ישראל, ומי שמנסה לערבב את אוכלוסייתה רוצה בעצם בכך שהמדינה אולי תהיה דמוקרטית, היא לא תהיה יהודית.
יעקב אשר: ופה כולנו צריכים להתעורר.
יעקב אשר: כי לפעמים יש צדדים בבניין הזה שאוהבים כל מיני דברים שעושים נגד הדת או נגד הימין או נגד אחרים.
יעקב אשר: תבינו, יש פה משולש קדוש שעובד ביחד על אותה נקודה, וזו סכנה חמורה מבחינת מדינת ישראל.
<קריאה: איזה משולש?
יעקב אשר: אני אומר עוד פעם: אותו משולש – גם הנושא של ימין, של ארץ ישראל, כן או לא; גם הנושא של מסתננים בתוך הארץ, דמותה וזהותה היהודית של המדינה בתוכו; וגם דמותה וזהותה ההלכתית המסורתית של המדינה הזאת.
יעקב אשר: כל הדברים האלה ביחד זה איש אחד, בראש אחד, ואנחנו נילחם על זה בראש אחד.
מירי רגב: חברים, יש לנו פה, מחכה השר גלעד ארדן.
מירי רגב: אני רוצה רגע לסכם.
מירי רגב: הדיון היום בעצם הוא דיון ראשוני בסוגיה מהותית של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
מירי רגב: ויש לי איזושהי תחושה שיש איזו הירדמות בשמירה, גם של היועץ המשפטי לממשלה וגם של רשם העמותות.
מירי רגב: יש לי איזושהי תחושה שנוח לא לראות את מה שקורה בשטח.
מירי רגב: נוח להגיד: העמותות האלה רשומות כדין, העמותות האלה יש להן מטרות מסוימות.
מירי רגב: אני לא ראיתי איזה דיווח של רשם העמותות: מה העמותות האלה עושות, האם יש פער בין מטרת העמותה לבין מה שהיא עושה בשטח, האם היא דיווחה לאחרונה או לא דיווחה באופן יזום.
יעקב אשר: ובאיזה דברים הם מטפלים, גברתי יושבת הראש - - -
מירי רגב: מצפים ממני, כשאני משרתת בצבא, לדוגמה, שנים, מצפים ממני: תעשי את ביקורת יזומה על הפעילות שלך, לא רק מבחוץ.
מירי רגב: אני לא ראיתי עוד פעילות יזומה שלכם, לראות מה קורה עם העמותות האלה.
יעקב אשר: לבדוק שאותה עמותה מטפלת בארבעה-חמישה דברים כביכול שראש תמנון, יש ראש תמנון למעלה.
מירי רגב: עלו פה מספר שמות של עמותות: "גוש שלום", "הקרן החדשה לישראל", "א.ס.ף".
מירי רגב: אני מבקשת מ"אם תרצו" להעביר לי רשימה מסודרת של כל האמירות של אותם, של הפרסומים של העמותות האלה.
מירי רגב: אני רוצה שתעביר לי בבקשה במה הם השתתפו לאחרונה, כי אין מישהו אחר שיעביר לי את זה הרי.
<עובד חוגי: מר משה איפרגן יעביר לך את זה במייל.
מירי רגב: ואני רוצה שתעביר לי איך הם נרשמו ברשם העמותות.
מירי רגב: את הפערים.
מירי רגב: תעשו לי את עבודת המטה, בבקשה.
יעקב אשר: מה מטרת העמותה - - -
מירי רגב: תעשו לי את עבודת המטה, כי אני לא אקבל את זה כנראה מכל ארגון, משום ארגון ממשלתי באופן זה.
מירי רגב: רשם העמותות והיועץ המשפטי לממשלה: בדיון הבא, שיהיה בתחילת מארס לפני שנצא לפגרה, אני מבקשת שבדיון הזה יהיה גם משרד החוץ, ומשרד החוץ יגיב כיצד מדינות - - -
<יפה שפירא: הם הוזמנו - - -
מירי רגב: אז אני רוצה הפעם שהם גם יגיבו כיצד הממשלות - - -
<קריאה: הם הגיעו.
מירי רגב: אל תדאג, הוא הגיע אתמול לאשרות של גאורגיה, יהיו עוד כמה אשרות שצריכים לתת למשרד החוץ.
מירי רגב: הם - - - פה אם הם לא יבואו.
מירי רגב: מה זה פה?
מירי רגב: כן, מה זה פה?
מירי רגב: מה, כשנוח להם הם באים וכשלא נוח הם לא באים?
<יואל מאסטר: סליחה, סליחה, אני פה.
<יואל מאסטר: משרד החוץ פה.
מירי רגב: משרד החוץ פה.
מירי רגב: סתם, סתם לכלכתי עליכם.
מירי רגב: משרד החוץ, לדיון הבא יבדוק את המדינות העיקריות שמממנות.
מירי רגב: נניח, גרמניה ל"קרן החדשה לישראל".
מירי רגב: האם גרמניה יודעת מה מעשיה של "הקרן החדשה לישראל" במדינת ישראל?
מירי רגב: והאם גרמניה מאשרת שמדינה אחרת תממן עמותות בתוך גרמניה, שפועלות כפי שהן פועלות פה, במדינת ישראל.
מירי רגב: קרי, כנגד אושיות המדינה הזאת כמדינה יהודית ודמוקרטית.
מירי רגב: לא, לא, לא, אל תגיב עכשיו.
מירי רגב: אתה תגיב בצורה מסודרת בדיון הבא.
מירי רגב: ניתן לכם זמן.
יעקב אשר: - - - כנגד האושיות.
יעקב אשר: מספיק שמנסים לעצב אותנו אחרת, גם זה אין זכות לשום מדינה לעשות.
מירי רגב: אז זה משרד החוץ, יתייחס לזה בדיון הבא.
מירי רגב: היועץ המשפטי לממשלה יתייחס גם הוא – נציגתו, עורכת הדין לימור תוסיה כהן או כל גורם אחר שיבוא.
מירי רגב: תתאמו ביניכם, שלא תדעו את זה יום לפני וכאלה.
מירי רגב: להעביר את זה בפעם הבאה לכל גורמי היועץ המשפטי לממשלה שיידעו על מה הדיונים.
<לימור תוסיה כהן: אפשר - - - כי חלק מהשאלות אנחנו יכולים - - - כבר עכשיו.
מירי רגב: רשם העמותות, גם הוא ייתן תשובות לעניין הזה.
מירי רגב: ודבר אחרון: אני מקווה גם מאוד שמשרד המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה יאשרו את הצעת החוק שלי, שתבוא לוועדת השרים בקרוב, שעמותה שתוכל לפעול במדינת ישראל תפעל רק אם היא מכבדת את עצם קיומה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.
מירי רגב: אני מקווה מאוד שאתם תאשרו את החוק הזה, כי זה חוק כל כך בסיסי וחשוב לטובת המדינה הזאת.
מירי רגב: אנחנו חייבים פשוט לעבור לדיון הבא.
מירי רגב: אני פותחת את ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת בדיון ממוקד בסוגיית לוד.
מירי רגב: שלום לחברי הכנסת היקרים.
מירי רגב: ראש עיריית לוד הנבחר, מר יאיר רביבו, מזל טוב.
מירי רגב: בהצלחה בתפקידך.
מירי רגב: צעיר, רענן, שנולד בעיר, גר בעיר, ובא כדי באמת לטפח את העיר ולהחזיר לעיר את אותו כבוד שהיה לעיר בעבר לאחר הרבה מאוד שנים של ועדה קרואה בעיר לוד.
מירי רגב: ואני שמחה מאוד על כך שאתם פה, ואני שמחה שזה הדיון הראשון בסוגיית דיונים ממוקדים שוועדת הפנים והגנת הסביבה עורכת.
מירי רגב: לוד היא אחת הערים העתיקות במדינת ישראל.
מירי רגב: ללוד יש פוטנציאל מאוד גדול של עיר שהופכת בעצם לסמל של דו קיום.
מירי רגב: לממשלת ישראל יש רצון לטפח, לקדם את העיר לוד, ואנחנו צריכים לראות איך מהדיבורים אנחנו מעבירים את הפסים למעשים.
מירי רגב: ולכן בעצם הדיון הזה הוא דיון ראשון בסדרת דיונים על העיר לוד.
מירי רגב: חלק מהדיונים שאנחנו נקיים יהיו דיונים שבהם אנחנו מובילים, אומרים את המסרים העיקריים שלנון והממשלה מתגלגלת כפי שהיא מתגלגלת.
מירי רגב: כאן, בסוגיית העיר לוד, אנחנו נעקוב אחרי הדברים, נוודא שהם קורים, כדי שבסופו של דבר אכן אנחנו נביא לכך שלוד תפרח, שיגיעו לשם סטודנטים, שיגיעו לשם צעירים.
מירי רגב: שהעיר הזאת בעצם תהפוך לעיר שיש בה מקורות תעסוקה.
מירי רגב: שלא יהיו שם רק אוכלוסיות חלשות, אלא שיהיה שם מגוון של אוכלוסיות: דתיות וחילוניות, ערביות ויהודיות, וזה יהפוך להיות לסמל אמיתי של חיים ביחד, של שגשוג, של פריחה, ושל צעירים, ובעצם של עיר משגשגת.
מירי רגב: לשם כך אני ביקשתי מראש העיר שיציג מספר נושאים, שהם בעצם אותם נושאים שאתה רוצה לקדם.
מירי רגב: נבקש כמובן את התייחסות משרדי הממשל, את התייחסות חברי הכנסת, ונראה מפה איך אנחנו ממשיכים הלאה.
מירי רגב: אני רוצה גם לברך את סגן ראש העיר שהגיע לכאן.
מירי רגב: אתה סגן ראש העיר?
מירי רגב: אתה המנכ"ל.
מירי רגב: אתה מנכ"ל העירייה.
<יאיר רביבו: מר אלי סער ומר אביב וסרמן הם סגני ראש העיר.
<יאיר רביבו: מר אלי סער - - - מהליכוד.
מירי רגב: את מר אלי סער ראיתי קודם.
<יאיר רביבו: מר אביב וסרמן.
מירי רגב: אותו אני לא מכירה.
<יאיר רביבו: את מר רפי קטשווילי את מכירה.
מירי רגב: את מר רפי קטשווילי אני גם לא מכירה.
מירי רגב: אני אשמח להכיר.
<יאיר רביבו: - - -
מירי רגב: מר רפי קטשווילי, ברוך הבא.
מירי רגב: את מר אלי סער אני מכירה, כבר אמרתי לו שלום.
מירי רגב: יש עוד מישהו מלוד?
<יאיר רביבו: הגברת אלווירה קוליכמן ומר אריה לוי.
מירי רגב: ברוכים הבאים לכל החברים מלוד.
מירי רגב: חברים שבאמת חשוב להם שהעיר לוד תמשיך ותישאר עיר שבה בעצם הצעירים לא יעזבו אותה, שהצעירים יהיו חלק ממנה, שימשיכו לגור בה.
מירי רגב: שזאת תהיה עיר שבעצם כיף לגור בה.
מירי רגב: ואנחנו נעשה את כל מה שניתן כדי שבאמת הנושא הזה יבוא לידי ביטוי.
מירי רגב: ראש העיר, בבקשה.
מירי רגב: לאחר מכן, חברי הכנסת שרוצים להתבטא יוכלו להתבטא.
<יאיר רביבו: בוקר טוב לכולם.
<יאיר רביבו: גברתי יושבת הראש, חברתי, חברת הכנסת מירי רגב.
<יאיר רביבו: חבר הכנסת, תושב העיר לוד, איציק שמולי.
<יאיר רביבו: חבריי ועמיתיי לעבודה ממשרדי הממשלה.
<יאיר רביבו: אפתח תחילה בשבחה של אכסניה: אני רוצה להודות לך על היוזמה.
<יאיר רביבו: במקרה שלך אפשר להגיד כמעט שיותר משהעגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להניק.
<יאיר רביבו: את מתקשרת, ויוזמת ודוחפת, ואני מרגיש שאני לא בקצב שלך, אבל יישר כוח גדול.
<יאיר רביבו: ואין לי ספק שוועדת הפנים והגנת הסביבה בראשותך היא אחת הוועדות האקטיביות ביותר שהכנסת ידעה, ואני בטוח שזו לא עוד ועדה.
<יאיר רביבו: והפעם ענייני לוד, כמו עניינים אחרים, יקודמו ויעלו על השולחן בצורה רצינית ומעשית.
<יאיר רביבו: לפני כחודשיים נכנסתי לתפקידי.
<יאיר רביבו: זה אחד התפקידים המאתגרים והמורכבים שיש בשלטון הציבורי בכלל, באחת הערים המורכבות, אם לא המורכבת שבערי ישראל.
<יאיר רביבו: העיר לוד עברה טלטלה גדולה מאוד שהחלה לפני כ-15 שנה, ואם רוצים לשים אצבע איפה אנחנו כממשלה – בסוף אנחנו פה כנציגי הממשלה – הממשלה שגתה אז, באמצע שנות התשעים, כשהקימה שני ישובים חזקים ממזרח ללוד: שוהם ומודיעין, שפשוט שאבו את כל האוכלוסייה הטובה של לוד וגם רמלה.
<יאיר רביבו: כלומר, הרבה בדיון הזה אני אזכיר את לוד ורמלה, כי אני חושב שבאמת לא דומות לוד ורמלה ליישובים שנמצאים במרכז הארץ.
<יאיר רביבו: והעיר לוד נכנסה לאיזשהו סחרור של 15 שנה.
<יאיר רביבו: גם משבר מנהיגותי – שבעה ראשי ערים התחלפו בזה אחר זה.
<יאיר רביבו: והשיא כמובן היה, שאין לו אח ורע בעולם המערבי: שלוש ועדות קרואות בתשע מתוך 12 השנים האחרונות.
<יאיר רביבו: אין לזה אח ורע, לדעתי, בעולם המערבי בכלל.
<יאיר רביבו: אבל יחד עם זאת אני מסתכל היום בגאווה ובסיפוק, להגיד שהוועדות הקרואות, שהמדינה, באמצעות הזרוע של משרד הפנים, השיגו את מטרתן.
<יאיר רביבו: העיר הייתה במשבר של 262 מיליון שקל.
<יאיר רביבו: כמעט מאה אחוז מתקציבה היה בגרעון מצטבר.
<יאיר רביבו: זה גרעון שוטף, כל חודש של חמישה מיליון שקל.
<יאיר רביבו: ובתהליך הבראה כואב העיר היום מאוזנת.
<יאיר רביבו: מאוזנת ויכולה לצאת לדרך חדשה.
<יאיר רביבו: האיזון הגיע משלושה מקורות, כמעט באופן שווה: שליש נתנה המדינה באמצעות מענקים, שליש באמצעות הלוואות שהעירייה נטלה, ושליש על ידי התייעלות של העירייה.
<יאיר רביבו: איך העירייה התייעלה?
<יאיר רביבו: היא פיטרה כמעט 50% מכוח האדם שלה.
<יאיר רביבו: נמצאים פה גם נציגי משרד הפנים ויודעים.
<יאיר רביבו: היו פה שלוש תכניות הבראה מאוד קשות.
<יאיר רביבו: אם העירייה מנתה כ-1,200 עובדים, היום העירייה מונה כ-600 עובדים.
<יאיר רביבו: ובעיקר בעיקר מי ששילם את המחיר זה מי שיושב בצד הזה של השולחן – אנחנו, תושבי העיר, שקיבלנו פחות שירותים.
<יאיר רביבו: קיבלנו פחות בחזות פני העיר, ובכבישים, ובחינוך, ובתרבות ובספורט, ואז יצר פה מעגל קסמים שגם האוכלוסייה החזקה שרצתה להישאר בלוד שוב עזבה כי קיבלה פחות שירותים.
<יאיר רביבו: היום העירייה מאוזנת, ואנחנו נמצאים פה, כאמור, אחרי ועדה קרואה מאוד ארוכה.
<יאיר רביבו: הייתה ועדה אחת של מר אריה ביבי של שנתיים.
<יאיר רביבו: לאחר מכן, ועדה של ארבע שנים של מר אילן הררי.
<יאיר רביבו: והוועדה האחרונה של מר מאיר ניצן, שהייתה טובה יותר, של שלוש שנים.
<יאיר רביבו: הייתה לי גם הזכות, כיהנתי כמנכ"ל העירייה.
<יאיר רביבו: שם גם למעשה היה סוג של ועדה קרואה.
<יאיר רביבו: ואם אתם רוצים ככה כמסר, אם כבר לאשר פה ועדות קרואות נוספות: לוועדה קרואה יש שתי מטרות – מטרה אחת, לסדר את העיר ולייצב אותה.
<יאיר רביבו: מטרה שנייה, לחנוך את הדור הבא.
<יאיר רביבו: וכשהגיע מר מאיר ניצן הוא אמר:
<יאיר רביבו: אני לוקח בחור צעיר מהעיר.
<יאיר רביבו: הוא לא הכיר אותי.
<יאיר רביבו: אמר: אני מרים אותו, אני חונך אותו.
<יאיר רביבו: במשך שלוש שנים ישבתי עם מר מאיר ניצן, הכנו תכניות, למדתי את הנעשה בשלטון המקומי ואת הנעשה בתוך העירייה, והיום אני מרגיש הרבה יותר מוכן ובשל.
<יאיר רביבו: אין ספק שהוועדה הקרואה האחרונה לוותה גם בליווי ממשלתי צמוד.
<יאיר רביבו: פה אני רוצה להעלות על נס את ממשלת ישראל.
<יאיר רביבו: היו שתי החלטות ממשלה ייחודיות בעשור האחרון: ב-2002, של אריק שרון, וב-2010, שהוביל ראש הממשלה נתניהו.
<יאיר רביבו: נמצא פה מר דן להב שמלווה את התכנית באופן אישי.
<יאיר רביבו: ההחלטה השנייה היא החלטה הרבה יותר אופרטיבית.
<יאיר רביבו: חלקים גדולים מההחלטה יושמו הלכה למעשה, וזה מראה באמת שההחלטה עצמה באה מהשטח וראתה מה צריך.
<יאיר רביבו: ובהחלט אני רוצה להודות לשר הפנים דהיום, שהיה שר החינוך, גדעון סער, שלקח את העיר הזאת ואמר: אני מלווה אותה באופן אישי.
<יאיר רביבו: אז טענות למשרדי הממשלה ולשרי הממשלה אין לנו.
<יאיר רביבו: באמת, אין שר שלא נרתם לעיר הזאת.
<יאיר רביבו: ובכל זאת, למה העיר לוד היא עיר שנמצאת תמיד על השולחן?
<יאיר רביבו: למה העיר לוד תמיד, פעם אחר פעם אומרים: זאת עיר בעייתית, זאת עיר קשה?
<יאיר רביבו: וכשאני חשבתי עם מה אני בא לפה היום, חבריי, אמרתי, אני יכול להגיד: תנו לי עוד 20 מיליון שקל לביטחון האישי שחסר בלוד; ובואו נעשה עוד תכנית לחינוך שאנחנו מנסים לקדם; ואולי עוד איזושהי החלטת ממשלה, שנגמר לה, אגב, התוקף בשבוע שעבר.
<יאיר רביבו: אותה החלטה מ-2010, פג תוקפה, ונשמע את מר דן להב, אם אפשר, איך אנחנו בחלק מהסעיפים ממשיכים.
<יאיר רביבו: אבל היא נגמרה - - -
מירי רגב: מתי החלטת הממשלה פגה?
<יאיר רביבו: היא נגמרה ב-31 בדצמבר 2013, לפני שבוע.
<יאיר רביבו: וחלק מהסעיפים אנחנו - - -, בטח מר דן להב יתייחס.
<יאיר רביבו: אבל באופן כללי זו הייתה החלטה ספציפית על העיר לוד.
<יאיר רביבו: ובאתי לכאן היום לומר לכם שאני רוצה שנחשוב רגע מחוץ לקופסה.
<יאיר רביבו: והואיל ואני יודע, גברתי, שאת היית בכנסת הקודמת יושבת ראש ועדת המשנה לפריפריה, באתי להציע פה מושג שכבר מדברים עליו באוניברסיטאות אבל הוא עוד לא קיבל ביטוי תחיקתי, ולא בא הלכה למעשה.
<יאיר רביבו: הביטוי שאני רוצה להציע הוא: פריפריה חברתית.
<יאיר רביבו: הביטוי שמקבלים היום היישובים הם רק על ידי פריפריה גאוגרפית.
<יאיר רביבו: לוקחים את הקו – בא מישהו, ישב במשרד האוצר ובמשרדים הרלוונטיים, ומגישים לממשלה אחת לשנה את מפת העדיפות הלאומית.
<יאיר רביבו: מפת העדיפות הלאומית קובעת מרחק קו צפונה, קו דרומה – מי שנכנס נכנס.
<יאיר רביבו: ויש עיוותים בשני הצדדים.
<יאיר רביבו: לדעתי, ואני אתייחס: לא ייתכן שיישובים חזקים כמו עומר ולהבים בדרום או כפר ורדים בצפון או המועצה האזורית תמר, שהם בתוך הקו גאוגרפית, ייהנו ממפת העדיפות הלאומית, כאשר ישובים כמו לוד ורמלה הם מאוד-מאוד חלשים.
<יאיר רביבו: עכשיו, אני רוצה להגיד רגע על לוד: לוד היא עיר שמונה 75,000 תושבים.
<יאיר רביבו: יש בה שליש אוכלוסייה לא יהודית; שליש אוכלוסיית עולים, בעיקר מהעלייה הגדולה שהייתה בשנות השמונים מאתיופיה ומהעלייה הגדולה מחבר העמים בשנות התשעים; ושליש זה אותו עמך ישראל שעלה בכל העליות הגדולות.
<יאיר רביבו: בלוד יש קהילות מכל העליות של שנות החמישים והשישים והשבעים, והעיר לוד היא עיר שקלטה עלייה.
<יאיר רביבו: אחת מכל ארבע משפחות היא משפחת רווחה, והעיר נשאה בעול בגאווה.
<יאיר רביבו: אבל הייתה תחושה שתמיד כשרצו לפתור איזושהי בעיה, שמו בלוד.
<יאיר רביבו: באינתיפאדה הראשונה, בסוף שנות השמונים, כשלראשונה נזקקה המדינה לסייענים מהשטחים, אז הביאו ללוד עשרות אלפי משתפי פעולה והטמיעו אותם בחברה.
<יאיר רביבו: וכשהיה צריך לקלוט את העלייה החלשה של הפלשמורה, עשינו את זה בגאווה.
<יאיר רביבו: עכשיו, אתמול עברתי מנקודה לנקודה שם, אי אפשר לא לשמוע אותך בטלוויזיה בכל ההתלהבות שלך כשאמרת: בזמן שישנו.
<יאיר רביבו: אז בזמן שישנו, ודיברת על הנושא של האריתראים ושל הפליטים, אז גם בלוד.
<יאיר רביבו: לוד קלטה, בעל כורחה, אלפי פליטים.
<יאיר רביבו: עכשיו, אלפי הפליטים האלה, יש תופעות שעוד לא דיברו עליהן.
<יאיר רביבו: בעיקר עכשיו דנים בנושא הפשיעה בדרום תל-אביב, אבל יש הרבה נישואי תערובת, ספק נישואי תערובת, עם בני העדה האתיופית, עם אוכלוסייה ערבית.
<יאיר רביבו: פשוט, אני הולך לסיורים ואני רואה מישהי עם מישהו.
<יאיר רביבו: אני אומר: רגע, מה אתה פה?
<יאיר רביבו: הוא אומר: אני הכרתי ונשארתי פה כבר, באוכלוסייה הערבית.
<יאיר רביבו: אז התופעות הן קשות.
<יאיר רביבו: ואני יודע שנמצאים פה.
<יאיר רביבו: אני רואה פה גם הצטרפו, ובטח יגיעו גם חבריי מהציבור הערבי.
<יאיר רביבו: עכשיו עולה על השולחן לקלוט בלוד קריה חרדית גדולה, שבסוף תהווה כשליש מאוכלוסיית העיר – 3,500 משפחות.
<יאיר רביבו: שבסוף, עם גמר האכלוס, יהוו כ-25,000 עד 30,000 תושבים, מתוך עיר של 100,000 תושבים, ואני אומר: אין לי בעיה עם כל אוכלוסייה שרוצה לבוא ללוד.
<יאיר רביבו: אני ציוני גאה, וכשהממשלה אומרת לי: זה חשוב עכשיו, עכשיו על הפרק לעזור לאוכלוסייה חרדית כי יש לנו מצוקה, אז אני אומר כן, אבל צריכים לתת את הכלים.
<יאיר רביבו: ואם אתם שואלים אותי אם היום לוד יכולה לקלוט קריה חרדית כזאת גדולה – לא.
<יאיר רביבו: לא יכולה לקלוט.
דוד אזולאי: אתה מדבר על אחיסמך?
<יאיר רביבו: אני מדבר על אחיסמך הגדולה, שעכשיו אין יום שלא פונים אליי מכל הכיוונים ואומרים: האם יאיר רביבו שונא חרדים?
<יאיר רביבו: בוודאי ובוודאי שלא.
<יאיר רביבו: ואם אני כראש העיר רוצה את האוכלוסייה החרדית?
<יאיר רביבו: בוודאי שאני רוצה.
<יאיר רביבו: אבל אם אני יכול היום להכיל אותם?
<יאיר רביבו: ואם אנחנו, איך שאמרה יושבת הראש, חברת הכנסת מירי רגב, שאנחנו ישנו?
<יאיר רביבו: כן.
<יאיר רביבו: אני לא רוצה שנתעורר בעוד כמה שנים ונגיד: זה דומה לבית שמש.
<יאיר רביבו: כי זה בדיוק דומה לבית שמש.
<יאיר רביבו: לא ראיתי בשום משרד ממשלתי שבא מישהו ואמר: ישבנו, עשינו דיון, ואלה הצרכים, וזה הפתרון.
<יאיר רביבו: שום דיון.
<יאיר רביבו: היה חבר כנסת שהוא היום חבר כנסת, שהוא היה שר הבינוי והשיכון, חבר הכנסת אריאל אטיאס, אמר: אני רוצה לקדם את זה.
<יאיר רביבו: מבקר המדינה גם התייחס לזה.
<יאיר רביבו: לא נעשה שום דיון מעמיק האם היום צריכים להביא אוכלוסייה חרדית גדולה לעיר חלשה כמו לוד, שבעיר לוד ממילא שליש מהאוכלוסייה היא אוכלוסייה ערבית, שבדיוק הם בעלי מאפיינים סוציו-אקונומיים של 2-1 כמו העיר לוד.
<יאיר רביבו: העיר לוד היום במאפיינים סוציו-אקונומיים 4.
<יאיר רביבו: היעד שלי כראש עיר – אומרים לי: למה אתה רוצה להגיע?
<יאיר רביבו: מה תחשב הצלחה?
<יאיר רביבו: אני רוצה להגיע ל-6.
<יאיר רביבו: אני חושב שאם בסוף הקדנציה אני אגיע ל-6, אני יודע שהצלחתי.
<יאיר רביבו: עכשיו, מה אומרים המספרים האלה?
<יאיר רביבו: המספרים האלה, גברתי, מבטאים מדדים שאומרים שאם אתה 4 זה אומר ששיעור האקדמאים שלך הוא כזה, וממוצע ההכנסה שלך הוא כזה, ושיעור מחזיקי הרכבים הוא כזה וכולי וכולי.
<יאיר רביבו: העיר לוד היא 4, יחסית ממוצע.
<יאיר רביבו: כלומר, ישובים חרדים זה 2-1.
<יאיר רביבו: ישובים ערבים זה 2-1.
<יאיר רביבו: יישובי פריפריה בדרום כמו שדרות ונתיבות זה 3.
<יאיר רביבו: העיר לוד היא 4.
<יאיר רביבו: אני רוצה להגיע ל-5 ול-6, ואת זה נוכל לעשות רק על ידי אוכלוסייה חזקה.
<יאיר רביבו: בדיוק ביישוב שבו את גרה, ראש העין, אני זוכר את זה כנער: ראש העין בשנות השמונים והתשעים, מי היה מגיע לראש העין?
<יאיר רביבו: וכשהביאו את השכונה הצבאית לראש העין, כמו שהביאו אותה ליבנה לפני זה, וכמו שהביאו אותה לגדרה; אז בלוד רצו להביא שכונה צבאית, אבל לא נתנו את התמריצים הנכונים לבוא ולחזק את העיר.
<יאיר רביבו: עכשיו, בצד החיובי, לצד ההגירה השלילית המטורפת שהייתה בעיר, הגיעו גם אוכלוסיות חזקות שבאו וחיזקו.
<יאיר רביבו: באמת, נמצאים פה משני צידי השולחן: היום הוא מנכ"ל העירייה.
<יאיר רביבו: הוא זה שהקים את הגרעין התורני לפני עשר שנים, והקים שכונה חזקה מאוד של ציבור דתי לאומי אקדמאי עם 500 משפחות חזקות.
<יאיר רביבו: 500 אקדמאים, גברתי, זה שופטים, רופאים, עורכי דין, עובדים סוציאליים, שעוברים, - - - ועוברים בקהילה.
<יאיר רביבו: משפרים את החינוך, מסייעים בחסד ובקהילה.
<יאיר רביבו: ונמצא פה - - - שלום, חבר הכנסת משה גפני.
מירי רגב: פספסת את מה שהוא אמר על השכונה החרדית.
מירי רגב: הגענו לסיכום: עד שלא מחזקים את לוד, אין שכונה חרדית בלוד.
<יאיר רביבו: תיכף אני אתייחס, אבל אל תיבהל.
<יאיר רביבו: כי אתה איש כספים, ואתה מבין מה שאני אומר.
משה גפני: זו פעם ראשונה במדינת ישראל שמאות משפחות שהשקיעו מכספם בקרקע פרטית, ראש העיר לא נותן להם זה.
משה גפני: יישארו בפשיטת רגל.
משה גפני: כמו - - -
<אלי סער: תיכנס, קודם כל, לתוך התמונה - - -
<יאיר רביבו: אני מסיים את דבריי - - -
מירי רגב: אני ביקשתי שתסדר לי פגישה איתך.
מירי רגב: אני לא - - -
מירי רגב: רגע, רגע, רגע, שלום לחבר הכנסת משה גפני.
מירי רגב: חבר הכנסת משה גפני, עשית כניסה.
מירי רגב: בוקר טוב גם לך.
משה גפני: בוקר טוב, שכחתי.
מירי רגב: אתה רשום כבר לזכות דיבור.
<יאיר רביבו: אני אסיים.
<יאיר רביבו: האוכלוסייה החזקה השנייה שנכנסה ללוד - - -
משה גפני: קודם כל, אני מאחל לך בהצלחה.
<יאיר רביבו: תודה רבה.
<יאיר רביבו: אתה איש יקר, ואין לי ספק שכשאני אציג את התפיסה החברתית-כלכלית שלי מהרקע שלך, אין לי ספק שאתה תהיה איתי בסוף הדיון הזה.
<יאיר רביבו: אבל תיכף, אני רק אסיים.
מירי רגב: מר יאיר רביבו, אבל לפני שאתה מסיים, בוא תעשה רק דבר אחד, שני משפטים: מה בעצם אתה מצפה כרגע?
מירי רגב: את הרקע הבנו.
מירי רגב: באמת, סקירה מאלפת.
מירי רגב: אבל בוא, מה אתה עכשיו רוצה?
<יאיר רביבו: עוד שני משפטים.
<יאיר רביבו: הרגע אמרתי, נכנסה אליי אוכלוסייה חדשה של הגרעין התורני, נכנסה לעיר.
<יאיר רביבו: ומי שהוביל והיה החלוץ הראשון, נחשון בן עמינדב, שזרק את עצמו למים, זה חבר הכנסת איציק שמולי שאמר: אני בא ללוד.
<יאיר רביבו: וכשהוא בא ללוד זה היה מסר, אחריו באו 200 סטודנטים.
<יאיר רביבו: שהיום העיר לוד, בגלל הנגישות התחבורתית המצוינת - - -
מירי רגב: הם עדיין שם?
איציק שמולי: עכשיו מגייסים עוד 50.
מירי רגב: תיכף אתה תתייחס לזה.
<יאיר רביבו: הם עדיין שם, וזה הולך, וגדל ומתפתח.
<יאיר רביבו: אבל איפה האתגר שלנו, גברתי?
<יאיר רביבו: האתגר שלנו שחבר הכנסת איציק שמולי וחבריו, אחרי שהם יבואו ויתחתנו - - -
מירי רגב: הם גם ימשיכו לגור שם.
<יאיר רביבו: כי היום אין להם שום תמריץ.
<יאיר רביבו: היום הוא בא כסטודנט, - - -, גר בכפר סטודנטים, נחמד לו, הקהילה נחמדה.
<יאיר רביבו: הוא רואה שלוד זה לא כצעקתה.
<יאיר רביבו: זו לא התדמית הגרועה ששומעים מבחוץ.
<יאיר רביבו: יש קהילה תומכת.
<יאיר רביבו: יש חום אנושי, אגב, מדהים בעיר שלנו.
<יאיר רביבו: ואני בא ואומר: צריכים לבודד את הערים לוד ורמלה, שלא דומה להן מגדרה עד חדרה.
<יאיר רביבו: אין שני ישובים קשים כמו לוד ורמלה.
<יאיר רביבו: ואני ואומר: אני רוצה שתכניסו אותי למפת העדיפות הלאומית, עד שאני אגיע ל-6.
<יאיר רביבו: כשאני אגיע ל-6 תוציאו אותי.
<יאיר רביבו: כמו שראש העין לא צריכה, וכמו שפתח תקווה לא צריכה, וכמו שיהוד, ואפילו אור יהודה.
<יאיר רביבו: כשאני אגיע ל-6, ולדעתי אין שום ישוב - - -
משה גפני: מה זה ל-6 – סוציו-אקונומי?
<יאיר רביבו: סוציו-אקונומי 6.
מירי רגב: סוציו-אקונומי.
מירי רגב: הוא עכשיו 4.
<יאיר רביבו: היום אני 4.
<יאיר רביבו: אני אומר: רוצים להביא לי אוכלוסייה חרדית, חבר הכנסת משה גפני?
<יאיר רביבו: אהלן וסהלן.
<יאיר רביבו: אני רוצה.
<יאיר רביבו: העיר לוד, העיר שהייתה עירם של רבי עקיבא, רבי אליעזר הגדול, רוצה להחזיר עטרה ליושנה, רוצה לחזק את הצביון היהודי, אבל אני צריך לדעת קודם כל שאני צריך לטפל באוכלוסייה הערבית שנמצאת שם בתת תנאים.
<יאיר רביבו: וכשיש לי היום 25,000 תושבים ערבים בלי חיבור למים, לחשמל ולביוב, שגם זה אני מניח שבאחד הדיונים נגיע לפה - - -
מירי רגב: תעלה את זה פה.
<יאיר רביבו: - - איך יכול להיות שבמדינת ישראל היום יש 25,000 תושבים שגרים במרכז הארץ בלי תשתיות בכלל, כי יש פה סיבות היסטוריות.
<יאיר רביבו: כי הם היו גרים באדמות חקלאיות.
<יאיר רביבו: המדינה חשבה שמה שקורה מעבר לפסי הרכבת לא מעניין אף אחד.
<יאיר רביבו: בנו בתים לא חוקיים בחסותנו, חסות המדינה, והיום הם לא מחוברים לתשתיות.
מירי רגב: משרד הפנים, אתם יכולים לתת תשובה על זה?
<יאיר רביבו: רגע, לזכות משרד הפנים, הוא לא - - -
מירי רגב: לא, לא, רגע.
מירי רגב: אתה יכול לתת לי תשובה של מינהל התכנון לזה?
<קריאה: זה לא התחום שלי.
<יאיר רביבו: אני אגיד במשפט: אתמול חזרתי מוועדת התכנון והבנייה.
<יאיר רביבו: לזכות משרד הפנים אני יכול להגיד שבימים אלה מסיימים את ההסדרה של אותן שכונות.
<יאיר רביבו: זה נקרא ל"ד 1300, מ-1 עד 6.
<יאיר רביבו: בימים אלה מאושרות ארבע מתוך שש התכניות.
<יאיר רביבו: ואז זה אומר שבשלב הבא צריך להיכנס משרד הבינוי והשיכון ולהגיד איך הוא מסייע לאותן משפחות, כביכול לבנות בדיעבד.
<יאיר רביבו: לעזור להן בתשתיות, במים, בביוב, כי הם לא יכולים עכשיו לשלם את זה.
<יאיר רביבו: צריך להביא לפה את השר, חברינו, השר סילבן שלום, כי אני יודע שהוא דן היום איך מבחינה הומניטרית מחברים בתים.
<יאיר רביבו: הם כבר עובדה קיימת, בן אדם גר.
מירי רגב: טופס 4.
<יאיר רביבו: בלי טופס 4 חברת החשמל לא מחברת.
<יאיר רביבו: פעם היו מחברים הומניטרית.
<יאיר רביבו: אני רוצה להגיד לך שהיום משלמים, יש מפתח של שוחד שנקרא 80,000 שקל, גברתי.
<יאיר רביבו: אם יש לך 80,000 שקל, אתה משלם למי שאתה משלם, אתה מקבל שעון.
<יאיר רביבו: חמולה אחת משלמת, 100 בתים ניזונים מהשעון הזה, ואז מתחילים לריב שם בין המשפחות – מי קיצר ומי העלה את - - -
מירי רגב: מפת העדיפות הלאומית.
<יאיר רביבו: אני אומר משפט על מפת העדיפות כי זו בסוף ההצלחה: העיר לוד נשאה בנטל בגאווה בקליטת עלייה, בקליטה של משפחות של משתפי פעולה, ויכולה היום במאמץ גדול מאוד לקלוט גם אוכלוסייה חלשה נוספת.
<יאיר רביבו: ולא צריך להתבייש, אוכלוסייה חרדית היא בעלת מאפיינים נמוכים יותר מאוכלוסייה אחרת.
<יאיר רביבו: זה עובדתית.
<יאיר רביבו: למרות שאנחנו נדאג להם, וצריך לדאוג להם פה כמדינה, שכשהם באים יהיה כבר את מוסדות החינוך - - -
מירי רגב: תיכף, מר יאיר רביבו.
מירי רגב: תן רגע התייחסות לנוספים.
<יאיר רביבו: אוקיי.
מירי רגב: אז כרגע מפת העדיפות הלאומית זה הדבר הכי חשוב לך.
<אלי סער: כן.
מירי רגב: כרגע זה הדבר.
מירי רגב: חברים אחרי הסקירה הזאת אני מבקשת לשמוע את הגורמים הבאים: אנחנו ניתן גורם ממשרדי וחבר כנסת, כדי שאנחנו נקדם את הדיון.
מירי רגב: ונרשם פה גם מר אלי הבלין, מייצג את קבוצת הרכישה באחיסמך.
מירי רגב: גם אתה רשום לזכות דיבור.
מירי רגב: אני מבקשת שראשון הדוברים יהיה ממשרד ראש הממשלה, מר דן להב, ידידי.
מירי רגב: טוב שאתה כאן, ותודה רבה לך שהגעת.
מירי רגב: אני חושבת שהדברים שנאמרו פה על ידי ראש העיר הם דברים נכונים, בוודאי מצדיקים את כל מה שגם אמרנו אנחנו בעבר.
מירי רגב: בטח נשמע גם כאן מחברי הכנסת.
מירי רגב: יש פריפריה גאוגרפית, יש פריפריה חברתית.
מירי רגב: היא ידועה לנו.
מירי רגב: ברור לכולם שלוד ורמלה במרכז הארץ, אכן, אבל מה לעשות, הן ערים שיש בהן אוכלוסייה אחרת, שאנחנו רוצים לחזק במרכז הארץ, ורוצים להפוך את שתיהן לערים חזקות, לערים שייקלטו עלייה.
מירי רגב: מבחינתן, עלייה מתמרצת של צעירים, של אנשים שיוכלו בעצם להמשיך לחיות בעיר הזאת בצורה כזאת שהם יגדלו את הילדים שלהם גם בחינוך הצעיר וגם בחינוך תיכוני.
מירי רגב: וברגע שהאוכלוסייה הזאת תהיה מרכיב מרכזי בעיר אז יוכלו לקלוט גם את החרדים, יוכלו לתת יותר לערבים, ואז זו תהיה בעצם עיר שיכולה לעשות דו-קיום נכון.
מירי רגב: השאלה היא ככה - - -
משה גפני: אני צריך להיעלב מהאמירות האלה או לא?
משה גפני: לא, אני אוכלוסייה חלשה.
מירי רגב: אבל אתה יודע לְמָה, כשמדברים על אוכלוסייה חלשה - - -
מירי רגב: אוקיי, אז תיכף נדבר על זה.
משה גפני: אין לי כלים להיעלב, אחרת הייתי נעלב.
<רפאל קטשווילי: כבודו יעבור לגור בלוד, אז הוא יידע.
משה גפני: מה אני אוכלוסייה יותר חלשה מראש העיר?
<רפאל קטשווילי: כבודו יעבור לגור בלוד, אז תדע.
משה גפני: מה שאני עזרתי ללוד, אני לא יודע אם יש הרבה שעזרו ללוד.
<רפאל קטשווילי: אני לא אמרתי שלא עזרת.
משה גפני: גם לראשי ערים וגם לבעיות שהיו שם.
<רפאל קטשווילי: חבר הכנסת איציק שמולי גר בלוד.
<רפאל קטשווילי: אתה גם יכול לבוא - - -.
<רפאל קטשווילי: אנחנו נקבל אותך בברכה.
משה גפני: אבל אני ברמה נמוכה.
משה גפני: חבר הכנסת איציק שמולי ברמה גבוהה.
מירי רגב: לא, נו, אתה יודע שזאת לא הכוונה לאוכלוסייה הזאת ברמה גבוהה.