GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גיל גן-מור: החוזה הוא לשלוש שנים.
<קריאה: שלוש שנים – אל"ף, אתה יודע ששלוש שנים אתה נשאר בדירה.
<ארז קמיניץ: אתה יודע שאתה נשאר פה חמש שנים.
<גיל גן-מור: ובלי שיעלו לך את שכר הדירה.
<גיל גן-מור: הערה נוספת, לגבי קביעת דמי השכירות.
<גיל גן-מור: גם אם אנחנו הולכים פה על מסלול של דמי שכירות במחיר שוק, עדיין אנחנו במסלול של סל של תמריצים תמורת השכרה.
<גיל גן-מור: אני חושב שבמצב כזה ראוי שלפחות דמי השכירות, אפילו הם דמי שכירות באותו אזור, יקבע שמאי- - -
זבולון כלפה: זה חוזר להערה של החברת הכנסת זנדברג.
תמר זנדברג: לא, אני אמרתי שזה באופן כללי במחיר שוק ולא במחיר מופחת.
תמר זנדברג: הוא אומר שגם את מחיר השוק, השאלה, מי קובע.
<גיל גן-מור: מה מחיר השוק – זה גם שאלה.
<גיל גן-מור: לכן אם אנחנו נותנים חבילה של עד 80 אחוז זכויות בנייה, לפחות שתהיה קביעה, שהשמאי הממשלה או שמי שנקבע, שהוא יקבע את המחיר של דירות באותו אזור.
<גיל גן-מור: יש לי עוד שתי הערות לגבי הקרן.
<גיל גן-מור: אחת, אני מצטרף להערה של חברת הכנסת זנדברג, שלפחות צריך לקבוע מכסת מינימום כלשהי, אם, למשל, רבע מהדירות יהיו לדיור בהשכרה או דיור בהשכרה במחיר מופחת, לא להשאיר את זה רק להחלטה, כי לפי החוק הזה, יכול להיות שהממשלה תקבע שב-2014 היא צריכה לשווק 30 דירות.
<גיל גן-מור: אין פה שום אמירה משמעותית בממשלה.
<ארז קמיניץ: השאלה, באיזה עיתון זה ייכתב, האמירה הזאת, שלוש דירות.
<גיל גן-מור: לא אכפת לי מה יאמרו בעיתון.
תמר זנדברג: ואם היא תקבע, מה נעשה?
תמר זנדברג: נלך לבג"ץ?
הפחתה. תגידו: לגבי למה מיועד הכספים בקרן, אני מציע פה להכניס לקרן גם את האפשרות להשתמש בכספים האלה לחידוש דיור ציבורי.
הפחתה. תגידו: אסביר: אחד הדברים שהקרן הזאת מיועדת – להתחדשות עירונית, ומדובר פה על פינוי-בינוי.
הפחתה. תגידו: אין ספק שאלה דברים חשובים, התחדשות עירונית, במיוחד אנחנו רוצים לצמצם את תופעת הפרבור, לעבור למרכז וכו', אבל יש גם צדדים בעייתיים להתחדשות עירונית, במיוחד לפינוי-בינוי, שזה המסלול הקיצוני, שבין היתר, שאנחנו לוקחים דיור זול, שהוא קיים הרבה פעמים בשכונות העוני, שהן עתודות הקרקע להתחדשות עירונית בערים, ואנחנו בעצם מחסלים את הדיור הזול הזה, ואנחנו הופכים שכונה שהיום גרים בה אנשים עם הכנסה יחסית נמוכה לשכונה שמדירה אותם וזורקת אותם לפריפריה הענייה, זורקת אותם לריכוז העוני הבא וכו'.
הפחתה. תגידו: דווקא קרן כזאת, יכול להיות יפה אם אחת המטרות שלה לא תהיה רק להגביר את הכדאיות של הפרויקט כדי להקים בניינים של 140 מטר, 40 קומות ובלי התחשבות בכלל בהיבטים החברתיים.
הפחתה. תגידו: דווקא קרן כזאת צריכה לומר שהמטרה שלה זה לדאוג למתן את ההליכים של התחדשות עירונית על-ידי שאפשר יהיה לעשות דיור בר-השגה או דיור ציבורי, שזה דבר שאתם אפילו לא צריכים להסתבך אתו; זה דבר קיים, מוגדר, במקומות שבהם יש התחדשות.
הפחתה. תגידו: הרבה פעמים דווקא התושבים היותר עניים הם לא בעלים של דירות, לכן הם גם לא נהנים מעליית הערך של ההתחדשות.
הפחתה. תגידו: הם פשוט נדחקים.
הפחתה. תגידו: דווקא במקומות האלה לתת את הפתרונות החברתיים, אם זה דיור ציבורי, אם זה דיור בהישג יד, שכירות מוזלת, כדי להשאיר את האוכלוסייה שגרה באותה שכונה הרבה מאוד שנים, ולאפשר לה גם ליהנות מפירות הפיתוח, ולא שהפיתוח יהיה על גבה.
זבולון כלפה: בינת, תוכלי לתת התייחסויות להערות שנשמעו פה?
זבולון כלפה: זה לא בא במקום הדיון של ההערות.
<בינת שוורץ: אמרנו והצהרנו, ואחזור על הרציונל של ההצעה הזאת.
<בינת שוורץ: ההצעה הזאת, מבחינת הממשלה, זה שלב א'.
<בינת שוורץ: אנחנו מייצרים לראשונה, אני חושבת, פלטפורמה שאותה ניתן יהיה אחר כך למלא בעוד ועוד תכנים ולשכלל בעוד ועוד מנגנונים ובעוד ועוד אפשרויות לדיור בהישג יד.
<בינת שוורץ: אנחנו לא מתיימרים כממשלה ולא התיימרנו מעולם לייצר בזבנג וגמרנו מהיום למחר את המנגנונים שקיימים עשרות ויותר שנים באירופה ובארצות הברית.
<בינת שוורץ: אנחנו לא יודעים לעשות את זה, אנחנו חושבים שזה מסוכן לעשות את זה, ולכן אנחנו מאוד רוצם להתחיל ולהתניע את עולם התוכן של דיור בהישג יד.
<בינת שוורץ: לכן מה לא נכלל בתוך ההצעה שלנו – אני יכולה להוסיף על מה שאמרתם, המון דברים לא נכללים, אבל אני רוצה להתייחס למה כן נכלל.
<בינת שוורץ: ומה שכן נכלל כמו שאמרנו זה קודם כל ההתחייבות של המדינה לקבוע יעדים.
<בינת שוורץ: מעולם מדינת ישראל לא קבעה יעדים לדיור בהישג יד.
<בינת שוורץ: מדינת ישראל היום מתחייבת לקבוע יעדים שנתיים, והמנגנונים הדמוקרטיים יודעים לבקר את החלטות המדינה.
<בינת שוורץ: אנחנו מתחייבים בחוק, שייקבעו יעדים הן להשכרה במחיר מופחת, פחות ממחיר שוק, והן להשכרה במחיר שוק, שמנגנון הפיקוח יהיה על שני דברים: אחד, על משך ההשכרה; ושניים, על העלייה במחיר השכירות.
<בינת שוורץ: העיקרון השני היה רצון לשתף את השוק הפרטי באופן שיענה על שלושה קריטריונים.
<בינת שוורץ: אחד, באופן שניתן יהיה לפקח על השוק הפרטי.
<בינת שוורץ: אנחנו נותנים פה המון זכויות בנייה.
<בינת שוורץ: מנגנוני הפיקוח עוד לא משוכללים, מנגנוני הפיקוח בידי המדינה.
<בינת שוורץ: לכן קבענו את זה כשכירות לבניין, שכל הדירות בבניין יהיו בשכירות, כי אנחנו רצים לפקח על זה.
<בינת שוורץ: שניים, רצינו לשתף את השוק הפרטי באופן שיעשה מעצור בדיוק היום, כשאנחנו מנסים להגדיל היצע בשוק הפרטי.
<בינת שוורץ: לכן יצרנו תנאים שבהם זה לא יתאים לכל יזם שיש לו היום בניין של כמה קומות, והוא ירצה עכשיו את שתי הקומות העליונות לעשות לשכירות.
<בינת שוורץ: הוא רגע יעצור ויחשוב ויראה, האם כדאי להיכנס למערכת הזאת, כן או לא.
<בינת שוורץ: אהיה מאוד מדויקת.
<בינת שוורץ: אנחנו לא מסתירים את זה.
<בינת שוורץ: אנחנו לא באים לעבוד פה על אף אחד.
<בינת שוורץ: אנחנו רוצים לייצר מנגנון שעובד.
<בינת שוורץ: זה מתאים ליזמים שיש להם הון עצמי יחסית יותר גדול, ושהם יכולים לקבל תנאים טובים יחסית מהבנקים.
<בינת שוורץ: לשם זה מתאים בשלב הזה.
<בינת שוורץ: זה גם מסתדר עם זה שהמדינה יודעת לפקח על בניין שלם.
<בינת שוורץ: היא לא יודעת לשלוח את הפקחים שלה לבדוק דירה בבניין פה ודירה בבניין שם כרגע.
<בינת שוורץ: ייתכן שבעתיד היא תדע.
<בינת שוורץ: הדבר האחרון, שיתפנו את השוק הפרטי שבמקום שבו אנחנו עונים על צורך ספציפי של האוכלוסייה, והצורך הוא הבטחת משך שכירות.
<בינת שוורץ: חלק גדול ממעמד הביניים, שיודע לשלם שכירות של 3,000 שקל בממוצע, וכמובן, היא גבוהה ונמוכה יותר לפי האזורים, הוא לא יודע להתמודד עם זה שאחרי שנה מקפיצים לו את המחיר, והוא צריך להעביר את הילד מהגן ומבית הספר לשכונה אחרת.
<בינת שוורץ: עם זה אנחנו מתמודדים בהצעה הזאת.
<בינת שוורץ: אנחנו אומרים, אותו אדם שיודע לשלם את מחיר השוק – אל"ף, האופציה תהיה שלו לחמש שנים.
<בינת שוורץ: הוא יודע שחמש שנים הוא נשאר עם המשפחה שלו כאן בלי שמעלים לו את שכר הדירה יותר מאשר מדד פלוס אחוז או פלוס אחוז וחצי, איני זוכרת.
<בינת שוורץ: תלת שלושת הקריטריונים האלה הכנסנו את השוק הפרטי כשחקן במגרש הזה של דיור בהישג יד.
<בינת שוורץ: לגבי השלבים הבאים, יכול להיות שבשלב הבא, אחרי שנלמד וננתח מה קרה בשוק בתנאים האלה שאנחנו יצרנו, יכול להיות שהמדינה תקבע לעצמה במסגרת היעדים, אולי היא תחליט לקבוע גם מכירה במחיר מופחת.
<בינת שוורץ: נכון להיום המדינה עוד לא גיבשה מדיניות סופית בקשר לזה, אבל ייתכן שכן.
<בינת שוורץ: ייתכן שנקבע אפשרות לקבל זכויות בנייה נוספות בהקלות.
<בינת שוורץ: אנחנו כרגע לא קבענו את זה.
<בינת שוורץ: אני חושבת שזה רעיון טוב, אבל אני חושבת שאנחנו לא יכולים כרגע להכניס את כל שוק הנדל"ן עכשיו לאי-ודאות, כי אנחנו רוצים לקדם דיור בהישג יד.
<בינת שוורץ: אבל ייתכן שזה מתאים לשלב ב'.
<בינת שוורץ: משך הזמן, משך האופציה, היקף העלאת שכר דירה – את כל הדברים האלה נבדוק, ונדע לבוא בשלב ב'.
<בינת שוורץ: הרעיון של מסלול תכנון חובה גם הוא, יכול להיות שיהיה בשלב ב'; ודאי לא בשלב א'.
<בינת שוורץ: בשלב א' התכנון לקבוע בתוכנית אזור מסוים שהוא יהיה לדיור בהישג יד, זו קביעה מאוד קשיחה ונוקשה.
<בינת שוורץ: אפשר לשנותה רק באמצעות תוכנית אחרת.
<בינת שוורץ: אנחנו יודעים מה משך הליכי התכנון.
<בינת שוורץ: בשום מקום בעולם אגב זה לא נמצא בתוכנית שיש לה מעמד סטטוטורי כמו התוכניות בישראל, ואתם יודעים את זה, וממשיכים לומר שבכל בעולם זה ככה.
<בינת שוורץ: אבל בואו נשים את הדברים על השולחן.
<בינת שוורץ: אין בשום מדינה בעולם מעמד של תוכנית כמו שיש בישראל, מעמד של חיקוק, ולכן הם מרשים לעצמם לקבוע את זה בתוכניות, כי אפשר בשיקול דעת ובהליך שהוא לא הליך של תוכנית חדשה, להתאים את התכנון למציאות ולאילוצים.
תמר זנדברג: בשום מקום בעולם תוכנית היא לא כל כך מצומצמת, שחלה על בניין או על שני בניינים.
<בינת שוורץ: ולכן ההצעה הממשלתית הראשונה שהיתה ב-2010, שקבעה חובה בכל תוכנית לייצר דיור בהישג יד – אחד, זה מסלול נוקשה וקשיח; שניים, לא היינו רואים את התוצאות של זה – לא מחר בבוקר ולא בעוד שנה ולא בעוד שנתיים ולא בעוד שלוש; אולי בעוד ארבע, חמש או שש שנים.
<בינת שוורץ: ההצעה שהמדינה הביאה היום אלה דברים שאפשר לראות אותם בתוך שנה בשוק כבר.
<בינת שוורץ: שלוש, זה היה יוצר הארכה והתארכות של משך הליכי התכנון בגין הדיונים האלה.
<בינת שוורץ: וארבע, זה היה יוצר מצב שבו ועדה מחוזית, כי תוכניות מסוג זה היו ודאי בסמכות הוועדה המחוזית, זה היה יוצר מצב שבו ועדה מחוזית נכנסת לשיקולי רווח של יזם, היא לא יודעת לעשות את זה, היא לא צריכה לעשות את זה.
<בינת שוורץ: לכן הצעתנו, שמתייחסת לתכנון, אומרת: זה לא חובה, כי זה לא הכלי הנכון.
<בינת שוורץ: זה אופציה בידי יזם.
<בינת שוורץ: הוא יכול לבוא ולהציע לוועדה המקומית, שכאן וכאן הוא מציע דיור בהישג יד.
<בינת שוורץ: הוועדה המקומית יכולה לגבש מדיניות.
<בינת שוורץ: אין לה איסור בחוק.
<בינת שוורץ: היא יכולה לגבש מדיניות, תבחן את ההצעות של היזם בהתאם למדיניות שהיא גיבשה, ותראה אם להתקדם, אם התוכנית הזו, בסמכותה, כן או לא.
<בינת שוורץ: לגבי ההערה על יעדי הקרן, אנחנו ננסה להרחיב קצת.
<בינת שוורץ: אני חושבת שיש משהו בזה.
<בינת שוורץ: הם כרגע מוגדרים מאוד מצומצם.
<בינת שוורץ: אני חושבת שאנחנו יכולים לבחון את זה.
זבולון כלפה: בשלב זה אנחנו מסיימים את הדיון.
זבולון כלפה: המשך הדיון בסוגיות האלה ביום שלישי, כנראה בשעה 10:00.
זבולון כלפה: תעקבו אחרי העדכונים.
מירי רגב: אני שמחה לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת בנושא הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 102), התשע"ג-2013, הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
מירי רגב: כפי שאתם רואים, בפעם הראשונה מזה 4-5 חודשים שאנחנו דנים בהצעת החוק אין מולכם נוסח שעליו אנחנו דנים, משום שדיור בר-השגה הוא לא חלק מהצעת החוק הממשלתית ולכן אין לנו מה להניח בפני חברי הכנסת.
מירי רגב: אבל משום שחברי ועדת הפנים והגנת הסביבה כבר מיומנים ויודעים מה הוא בעצם דיור בר-השגה, כי הכנסנו חלק ממאפייניו של דיור בר-השגה בווד"לים, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, חוק התכנון והבנייה כבר בשל להצבעה והוא יוצבע עוד במושב הזה, אבל רק בתנאי שדיור בר-השגה יהיה חלק מן החוק הזה.
מירי רגב: היום אני מבקשת לשמוע את הצעות חברי הכנסת, אלה שהיו בדיונים כולם ומבינים על מה מדבר חוק התכנון והבנייה, גם בפרק התכנון, גם בפרק הרישוי וגם בפרק הבקרה – הסוגיות האלה כמובן לא יהיו בפרק של הרישוי והבקרה אלא יותר בתחום התכנון – איך בעצם אתם רואים את זה.
מירי רגב: עוד היום אנחנו נסכם את זה.
מירי רגב: הדיון בהצעות החברים יתנהל היום עד שעה 14:30, אז נצא לדון על זה עם נציגי הממשלה ובשעה 15:00 נחזור לכאן, אני מקווה עם שרים רלוונטיים.
מירי רגב: אם הם ימצאו זמן להגיע, אשמח.
מירי רגב: השר גדעון סער אמר לי שהוא רוצה מאוד לבוא לדיון היום ואני מקווה שהוא יצליח להגיע יחד עם מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון.
מירי רגב: זה לא דיון ראשון שלנו איתם, אנחנו נמצאים כבר בהרבה מאוד דיונים עם שלושה משרדים עיקריים מבחינתנו: משרד הבינוי והשיכון, משרד האוצר, משרד הפנים וגם היועץ המשפטי לממשלה שנציגו הבכיר נמצא פה, ארז קמיניץ.
מירי רגב: ביחד אנחנו מנסים לבוא עם איזה מודל שיוכל לתת מענה גם לבקשתנו, כבקשת ועדה, וגם לבוא לציבור עם איזו בשורה.
מירי רגב: אני מבקשת לעבור לחברי הכנסת שנרשמו לדיון.
מירי רגב: לא ראיתי גורמים אחרים שנרשמו לדיון.
מירי רגב: מי שמבקש זכות דיבור, יירשם עכשיו.
מירי רגב: תמר זנדברג, ראשונת הדוברים, בבקשה.
מירי רגב: חברי כנסת שרוצים לדבר, נא להירשם, ולאחר מכן נעבור להתייחסות הגורמים הרלוונטיים.
תמר זנדברג: קודם כול, אני באמת רוצה לשבח את העמדה שלך ואת העמדה שהוועדה מובילה פה בנושא הזה.
תמר זנדברג: לא פעם ראינו בהרבה מאוד ועדות שדברים מגיעים ולקראת הסוף איכשהו קצת מתמסמסים.
תמר זנדברג: בנושא הזה הרפורמה בתכנון ובנייה מטרתה היתה כל מיני דברים, לייעל וכולי, אבל מעל הדברים מרחף משבר הדיור החריף שישראל נמצאת בו.
תמר זנדברג: זה המטרייה המאוד-מאוד כללית, לפני הייעול ולפני קיצור הליכים ולפני כל הדברים האלה.
תמר זנדברג: היום כבר ברור, ואתמול התקיים דיון ארוך במליאת הכנסת בנושא הוותמ"ל, ה"וויפללא"- - -
מירי רגב: שהחל משבוע הבא יוצג כאן.
מירי רגב: השר יאיר לפיד יציג את זה, הוא מוביל את זה.
תמר זנדברג: זה המקום גם לברך על כך שהדיון הזה, לא בלי קרב, בא לכאן, כי זה המקום שבו נדון נושא ועדות תכנון.
תמר זנדברג: אבל זה בעצם מה שמרחף מעל כל הדברים.
תמר זנדברג: היום ברור, לדעתי מעל לכל ספק, שמשבר הדיור הוא לא משבר של היצע בלבד.
תמר זנדברג: זאת אומרת, לא מספיק רק להפשיר עוד קרקעות ולבנות עוד דירות, אלא בלי תקיפה ישירה של פתרונות הדיור עצמם לא יהיה פתרון למשבר הדיור.
תמר זנדברג: לכן הפרק של דיור בר-השגה בתוך הרפורמה הזאת כל-כך חשוב.
תמר זנדברג: כולם כאן זוכרים, אולי אפילו טוב יותר ממני, שדיור בר-השגה היה חלק מהרפורמה הקודמת ואיכשהו יצא ממנה.
תמר זנדברג: לכן אנחנו עומדים כאן אפילו במשנה תוקף להכניס את הדברים.
תמר זנדברג: אבל יש סכנה שכאשר אנחנו מדברים על כל נושא הדיור בר-השגה אנחנו נברח למקומות שהם קלים מדי ולא נתמודד עם הבעיה המרכזית.
תמר זנדברג: יש כל מיני דברים שמרחפים באוויר.
תמר זנדברג: בין היתר, הדירות הקטנות וכל מיני פתרונות שלא יתקפו באופן ישיר את המחיר, את פתרונות הדיור, שבסופו של דבר האזרח יקבל דירה שהיא בת-השגה, כלומר שהוא יכול להרשות אותה לעצמו.
תמר זנדברג: זה הדבר המרכזי.
תמר זנדברג: וכאן יש כבר הרבה מאוד פתרונות.
תמר זנדברג: אני מניחה שהארגונים ואנשי האקדמיה עוד ידברו כאן אחריי ויפרשו את פתרונותיהם, אבל אני רוצה להתמקד בשני דברים מרכזיים.
תמר זנדברג: אחד הוא מנגנון חוקתי, חוקי, סטטוטורי, רגולטיבי שיתייחס לבר-ההישגיות של הדירה.
תמר זנדברג: כלומר, שיתייחס ספציפית לבנייה שמיועדת לדיור בר-השגה במחיר מפוקח מטעם הממשלה.
מירי רגב: את מדברת על שכירות?
תמר זנדברג: אני מדברת גם על קנייה וגם על שכירות, בשניהם יש חוסר.
תמר זנדברג: זה לא מופרך, לא בשמים שתהיה רגולציה על הנושא הזה.
תמר זנדברג: ישראל נמצאת בתת-רגולציה חריף בכל נושא המחיר.
תמר זנדברג: דבר שני, בנושא ההתערבות התכנונית.
תמר זנדברג: דיור בר-השגה כאמור הוא לא רק דירות קטנות.
מירי רגב: מדהים שהתרגלנו להגיד שזה לא רק דירות קטנות.
מירי רגב: אני מזכירה לכם את המלחמות על דירות קטנות, שאף אחד לא היה מוכן לדבר עליהן.
מירי רגב: אז עכשיו כבר הצלחנו לראות אותן.
מירי רגב: דירות קטנות – זה לא היה מובן מאליו.
תמר זנדברג: דירות קטנות זה מצוין, אבל כפי שאנחנו יודעים, אל"ף, דירות קטנות יכולות להיות יקרות, בי"ת, אם דירה קטנה – איך אנחנו כל הזמן אומרים – עולה פחות ממנת פלאפל, זה ברור, אבל לא תמיד היא עולה חצי.
תמר זנדברג: בדרך כלל בדוכני פלאפל היא עולה יותר מחצי, וגם החצי הזה יכול להיות יקר.
תמר זנדברג: ההתערבות התכנונית – ושוב, כאן הרפורמה הזאת לב לבה הוא תכנוני – חייבת להיות ברמת התכנון, כי דיור בר-השגה זה דיור מכיל, זה דיור חברתי, זה דיור מעורב, זה דיור שאנשים ממעמדות שונים, מקבוצות אוכלוסייה שונות גרים בו ביחד.
תמר זנדברג: לכן אם אנחנו נלך, כפי שכרגע מתקדמות כמה וכמה הצעות ממשלתיות, ונקים עוד שכונות הומוגניות למעמד הבינוני בלבד, כאשר המעמד הבינוני בעצמו הולך ומתרושש ופחות ופחות יכול להרשות לעצמו את אותן יחידות דיור שאנחנו בונים ובונים ובונים, לא עשינו כלום וזה לא יהיה בר-השגה.
תמר זנדברג: דיור בר-השגה לא יכול שלא להתייחס לאוכלוסיות ספציפיות, לאוכלוסיות עניות, לאוכלוסייה החרדית והערבית, לאוכלוסיות מיעוט שדווקא בתוך הקהילות והאוכלוסיות שלהן מצוקת הדיור אפילו חריפה יותר, בגלל שלא כל מדינת ישראל פתוחה בפניהן אלא יש מקומות ספציפיים שבהם נדרשת התערבות ספציפית.
תמר זנדברג: דיור בר-השגה לא יכול שלא לאפשר גם לרשויות המקומיות לקחת חלק בתהליך הזה ולהביא ביוזמתן ובפני עצמן גם קריטריונים וגם כלים בתוכניות שלהן, להבטיח בתוכניות לקבוע תנאים שהן יוכלו לקדם דיור בר-השגה.
מירי רגב: חברי כנסת שרוצים להירשם, אנא הירשמו.
מירי רגב: אני עוברת בינתיים לאזרחים, למי שרוצה לדבר.
מירי רגב: בבקשה, 3 דקות לרשותך.
<אבנר עורקבי: אני יושב-ראש ארגון אהב"ה – ארגון הנכים בישראל המיוחד, וחבר בפורום הנכים המורחב, שיש כאן נציג שלו, יהודה דורון.
<אבנר עורקבי: אני רוצה קודם כול לשמוע מה עם הציבור בעלי הצרכים המיוחדים, למה להם לא נמצא דיור בר-השגה.
<אבנר עורקבי: גם סיוע בשכר דירה לדיור בר-השגה – כאשר אתה כבר מוצא דירה אין לך התאמות בדירה, לכניסה לדירה, כניסה לשירותים, פתחים מותאמים.
<אבנר עורקבי: אין את זה.
מירי רגב: מי נמצא כאן ממשרד הבינוי והשיכון?
מירי רגב: אה, עינת גנון, לא שמתי לב, התחבאת לי בין "בוני הארץ".
מירי רגב: לא טוב, אני אומרת לך.
<ארז קמיניץ: היא עושה להם רגולציה תוך כדי.
<ארז קמיניץ: ..
מירי רגב: אני אומרת לך, זה לא טוב.
מירי רגב: .. חיפשתי אותך.
<אבנר עורקבי: אין יכולת לאנשים בעלי צרכים מיוחדים להשיג דירה שמותאמת לצרכים שלהם.
מירי רגב: עינת גנון, תרשמי לך את הדברים האלה – שכר דירה ריאלי וכל הנושאים האלה – לענות עליהם.
<אבנר עורקבי: אין סיוע מותאם לאנשים בעלי צרכים מיוחדים.
<אבנר עורקבי: נותנים להם מקסימום הלוואה של כ-70%, או 300,000 שקל לדירה.
<אבנר עורקבי: אדם שהיה פעם מחוסר דירה, וכולם יכולים להיות בסיטואציה הזאת, אתם יכולים להפוך מחר-מחרתיים לבעלי צרכים מיוחדים או הורים לילדים בעלי צרכים מיוחדים ואז לא תהיה לכם נגישות לדירה שלכם ותימצאו בבעיה.
<אבנר עורקבי: אתם לא יכולים לעלות לבית עם הילד, הילד כבד וקשה להעלות אותו.
<אבנר עורקבי: יש לי דוגמה מצוינת של אמא ששברה כבר חצי גב, היא מוגבלת בחצי גב, לא יכולה להעלות את הילדים שלה למעלה לקומה הגבוהה.
<אבנר עורקבי: אין לה דירה חלופית, לא מספקים דירה חלופית.
<אבנר עורקבי: יש לנו הרבה משפחות שהיו פעם בעלי דירה אבל ההורים נפרדו, עכשיו האמא גרה עם הילד הנכה בדירה.
<אבנר עורקבי: אין לה אפשרות לקבל סיוע בשכר דירה כי היא היתה בעלת דירה בעבר, למרות שיש לה חובות גדולים כתוצאה מכל הבלגן הזה של הגירושין.
<אבנר עורקבי: אני מבקש פתרונות לדברים האלה, פתרונות לאנשים נכים.
<אבנר עורקבי: יש פתרון של יהודה דורון באזור נתניה.
מירי רגב: אבנר עורקבי, נתתי לך לדבר כי אתה מגיע לכל הדיונים ואכפת לי ממך מאוד, אבל אני רוצה שתבין שהדיון הזה הוא לא על שכר דירה ריאלי.
מירי רגב: הדיון הזה הוא חלק מחוק כולל.
<אבנר עורקבי: על דיור בר-השגה.
מירי רגב: תעשו אבחנה.
מירי רגב: הדיון הזה הוא חלק מדיון ארוך על חוק התכנון והבנייה.
מירי רגב: זה דיון שבעצם עוסק בעיקרו במתחמים לתכנון של מינהל התכנון.
מירי רגב: לא ידברו שניים מאותו ארגון.
מירי רגב: מבחינתנו אנחנו לא דנים פה לא על סיוע בשכר דירה ולא על הדיור הציבורי.
מירי רגב: אני שומעת אתכם כי ביקשת לדבר.
מירי רגב: אסכם דברים אחרים, כי נמצאים פה נציגי המשרדים, ונוכל אולי אחר-כך להתקדם, אבל זה לא קשור לנושא הדיון הזה, על חוק התכנון והבנייה.
<דורון יהודה: סליחה, אנחנו לא מאותו ארגון.
<דורון יהודה: אני מייצג את ארגון נכי הפוליו.
<דורון יהודה: גם אני רוצה לדבר.
מירי רגב: אבל אני לא יכולה לתת פה לכולם לדבר.
<דורון יהודה: באתי פעמיים, לא יכול להיות שלא תתני לי לדבר.
מירי רגב: בסדר, אז תמתין.
<אבנר עורקבי: אין פתרונות לבעלי נכות.
מירי רגב: לא אמרתי שאין.
מירי רגב: אמרתי רק שבחוק התכנון והבנייה אני לא יכולה לתת לך פתרון לזה.
<דורון יהודה: יש לי פתרון גם לזה.
מירי רגב: תמתין כי אחרים נרשמו לפניך.
מירי רגב: דרור גרשון, מנכ"ל "מרחב – התנועה לעירוניות בישראל".
מירי רגב: לאחר מכן חבר הכנסת איציק שמולי.
<דרור גרשון: אני רוצה להמשיך את מה שתמר זנדברג אמרה, מה זה בעצם דיור בר-השגה, בשתי מילים.
<דרור גרשון: העניין של מכירת דירות הוא לא הפקטור היחיד בדיור בר-השגה.
<דרור גרשון: אני חושב שאנחנו רואים את זה לאורך ההיסטוריה של הבנייה במדינת ישראל.
<דרור גרשון: נכנסים פה עוד כמה פקטורים, ואני רוצה להציע איך נכניס אותם בחוק.
<דרור גרשון: ראשית, כדי שיהיה דיור בר-השגה הוא צריך להיות בנגישות לתחבורה ציבורית ובנגישות לכל השימושים היומיומיים שלנו כי משפחה מוציאה כסף לא רק על מחיר הדירה, אלא מוציאה כסף גם כדי לנסוע ולהגיע מהדירה אל מקום העבודה, אל בית-הספר, אל המקום של החיים.
<דרור גרשון: זה אותו כסף, זה בא מאותו כיס.
<דרור גרשון: אם אנחנו בונים דירות בשטחים רחוקים, בפריפריות העירוניות, אנשים צריכים להחזיק שם רכב או שניים.
<דרור גרשון: זה מייקר את עלות הדיור וצריך לכלול את זה בשיקולים.
<דרור גרשון: בארצות-הברית ערכו מחקר – מחירי הדירות הן 30% מן ההכנסה המשפחתית, אבל כשמוסיפים את התחבורה זה מגיע ל-60% מסך כל ההכנסה שלהם.
<דרור גרשון: אם יש תחבורה ציבורית אנחנו מוזילים את העלות הזאת.
<דרור גרשון: השאלה איך אנחנו עושים בחוק שזה יקרה.
<דרור גרשון: תמר זנדברג אמרה שאנחנו צריכים למצוא דירות לאוכלוסיות החלשות.
<דרור גרשון: על-פי מחקר שנערך בארץ, דירה ממוצעת עולה 1.2 מיליון שקל.
<דרור גרשון: תקשיבו היטב, לא עשירון 1, 2 או 3 אלא עשירון 5, 6, 7 לא מסוגל לקנות דירה בלי שהוא מביא את ההורים שלו ואת הדודים שלו מארצות-הברית, ב-900,000 שקל.
<דרור גרשון: זאת אומרת, האוכלוסייה במעמד הבינוני פלוס לא מסוגלת לקנות דירה במדינת ישראל, לשם הגענו.
<דרור גרשון: איך זה יכול להתבטא בחוק, חוץ מהתיאוריות?
<דרור גרשון: ראשית, היום כשאנחנו מתכננים דורשים מהיזמים, ולא משנה אם זה רשות מקרקעי ישראל או יזם פרטי, אומרים להם: תפתרו את בעיית החניה, כאילו זאת הבעיה.
<דרור גרשון: הנה, שוב אנחנו מעמיסים את מחיר הרכב.
<דרור גרשון: אבל לא מבקשים, לא ממשרד התחבורה, לא מהרשויות המקומיות: כשאתם מקימים שכונה חדשה תדאגו לתחבורה ציבורית.
<דרור גרשון: זה לא קורה.
<דרור גרשון: אני חושב שצריך לקבוע בחוק שכאשר בונים שכונה חדשה מישהו צריך להתחייב לתחבורה ציבורית, בלי זה לא יבנו.
<דרור גרשון: אי אפשר להגיד: תמשיכו לפתור את בעיית החניה.
<דרור גרשון: אם אנחנו בתוך הערים, כשאין מקום ומתחילים לחפור לעומק זה מייקר את מחיר הדירות.
<דרור גרשון: כך לא יהיה דיור בר-השגה.
<דרור גרשון: לא, לא.
<דרור גרשון: לא כך אמרתי.
תמר זנדברג: הוא אומר שהתלות הבלעדית ברכב פרטי היא שמייקרת.
<דרור גרשון: אמרתי שכאשר עושים את זה בפריפריה צריך לדאוג לתחבורה ציבורית.
<דרור גרשון: כאשר עושים את זה במרכזי הערים צריך להפסיק לבקש את תקני החניה ההיסטריים האלה שמייקרים את הבנייה.
<דרור גרשון: הדבר האחרון נוגע לשאלה איך עושים את זה בחוק, וזה הכשל העיקרי.
<דרור גרשון: אתן לדוגמה את קריית גת.
<דרור גרשון: בקריית גת נעשות תוכניות להתחדשות עירונית.
<דרור גרשון: באה ממשלת ישראל ומשקיעה 2 מיליארד שקל בשכונות מצפון לכביש 35.
<דרור גרשון: באותו רגע בעצם גמרנו את הדיור בר-השגה.
<דרור גרשון: דיור בר-השגה זה בתוך הערים, כי שם לא צריך תחבורה ציבורית ויש את כל השימושים המעורבים, שתמר זנדברג כבר דיברה עליהם ולא אוסיף על זה.
<דרור גרשון: השאלה איך נייצר מצב שבו אנחנו מפסיקים את הפרבור הזה בחוק ולא נותנים- - -
מירי רגב: לא היית בדיון הקודם עם מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון – היתה כאן ויקי וענונו, היא שמעה את חלק מהדברים – שדיבר על בינוי פינוי-בינוי.
<דרור גרשון: מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון הבין את זה היטב, הוא מכיר את "מרחב" היטב.
<עינת גנון: אל תציג את זה כיוזמה שלך.
מירי רגב: עינת גנון, אל תדאגי, הוא ידליק את המשואה ביום העצמאות.
מירי רגב: .. זה יוזמה של "מרחב", זה מצוין.
מירי רגב: לא משנה יוזמה של מי.
מירי רגב: בסוף מה שחשוב, שהאזרח ייהנה מזה.
מירי רגב: יש לנו שלושה נושאים נוספים שאנחנו מדברים עליהם בנפרד מן החוק הזה.
מירי רגב: נושא אחד הוא נושא השכירות, שגם במסגרתו יהיה דיור בר-השגה.
מירי רגב: הנושא השני הוא דיור ציבורי, כאשר בעניין הזה כבר "סגרתי" עם יאיר לפיד שינסו להציג את זה – נראה איך נעשה את זה – כאשר הם יבואו לפה לדיונים.
מירי רגב: הנושא השלישי הוא התחדשות עירונית, שבו יש נגיעה לתמ"א 38(1) – חיזוק מבנים, וגם לבינוי פינוי-בינוי.
מירי רגב: שם נראה איך אנחנו נותנים מענה גם לנושאים האלה.
מירי רגב: לא את הכול אפשר לפתור דרך חוק אחד שנקרא חוק התכנון והבנייה.
מירי רגב: למרות שנורא קל לברוח לדברים האחרים, כי ב"תכלס" זה לא שייך לחוק הזה, אבל אני קבעתי שזה יהיה בחוק הזה גם, כי אם זה לא יהיה בחוק הזה, עד שיבואו אלינו הצעות חוק אחרות אני כבר לא אהיה בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
<דרור גרשון: נושא החניה והתחבורה הציבורית רלוונטי.
מירי רגב: רשמתי את זה לפניי.
מירי רגב: אבל אני רוצה קודם כול שיהיה להם בית.
מירי רגב: אחר-כך נדבר על תחבורה ציבורית.
מירי רגב: רשימת הדוברים סגורה.
מירי רגב: מי שרשמתי הם היחידים שידברו.
מירי רגב: חבר הכנסת איציק שמולי ולאחר מכן דורון יהודה מפורום ארגוני הנכים.
מירי רגב: תראה כמה פורומים של ארגונים נכים מדברים פה.
מירי רגב: כולכם בפורום.
<דורון יהודה: אנחנו ביחד.
איציק שמולי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.
איציק שמולי: אני רוצה לחזק את העמידה שלך ואת הנחרצות שבה את עומדת על העניין הזה של דיור בר-השגה.
איציק שמולי: הדרישה לדיור בר-השגה היא דרישה שעולה כבר כמעט 3 שנים, מאז המחאה החברתית.
איציק שמולי: קודם הוזכרו פה מחירי הדיור.
איציק שמולי: דירה היום במדינת ישראל, המחיר הממוצע לדירה הוא 1.3 מיליון שקל.
איציק שמולי: לפני שנכנסנו להון העצמי ולגודל המשכנתה, אין כמעט שום סיכוי לזוגות צעירים היום לעמוד בסכום הזה.
איציק שמולי: מדברים הרבה בבית הזה על איומים אסטרטגיים על המדינה.
איציק שמולי: אני חושב שהעובדה שזוגות צעירים בגילאים שלנו פחות או יותר, שאוהבים את המדינה, שמשרתים את המדינה, שרוצים לבנות כאן את עתידם ואת ביתם ולא מסוגלים כבר כמה וכמה שנים; ויותר חמור מזה, גם כשהם מסתכלים קדימה אין להם שום אמון, לא במערכת התכנון, לא במערכת הממשלתית ולצערי גם לא בבית הזה שיביא את הפתרונות.
איציק שמולי: האיום הזה אולי חמור יותר מן האיומים האסטרטגיים.
מירי רגב: נותר להם רק להתפלל.
מירי רגב: תמיד התפילה עוזרת.
איציק שמולי: תלוי מאיזו גישה את מגיעה.
מירי רגב: אם זה לא ייתן פתרון וזה לא ייתן פתרון, נשאר לשבת ולהתפלל כל היום.
מירי רגב: לא כך?
מירי רגב: גם זה חשוב.
איציק שמולי: בסרט הזה של חוסר הנכונות של הממשלה, על כל שלוחותיה, להכניס את המושג דיור בר-השגה לחקיקה במסגרת חוק התכנון והבנייה, היינו בסרט הזה לפני שנתיים.
איציק שמולי: הסבירו לנו עד כמה הרפורמה הנהדרת הזאת לבדה, בגלל שהיא תפתור את כל כשלי הבירוקרטיה ותאיץ את הליכי התכנון והבנייה, כיצד היא לבדה תספיק כדי להוריד את המחירים.
איציק שמולי: וראו זה פלא, למרות שהרפורמה כמובן לא עברה, שום דבר לא קרה.
איציק שמולי: להיפך, המחירים רק עלו מאז.
איציק שמולי: אני חושב שהפעם, גברתי היושבת-ראש, אסור לוותר על הדרישה לדיור בר-השגה בחקיקה.
איציק שמולי: לשאלתך, היא צריכה להתייחס גם לשוק השכירות וגם לשוק הבעלות.
איציק שמולי: אולי עוד משפט אחד.
איציק שמולי: יש יוזמה, שמגובה גם בהצעת חוק שלי אבל גם של חברי כנסת אחרים, לגבי הקרקעות החומות, שהעיריות כידוע עושות בהן שימושים.
מירי רגב: חבל שאתה בא עם הצעה אחרי שכבר "סגרנו" אותה.
מירי רגב: על-פי סעיף 188 יאשר השר בתקנה שעל קרקע חומה אפשר יהיה לבנות דיור בר-השגה ודירות לסטודנטים.
מירי רגב: שלום גם לך...
מירי רגב: עושים משהו בכנסת הזאת.
תמר זנדברג: התקנה הזאת תבטיח שהשטחים החומים האלה לא יהיו על חשבון השימושים החומים המקוריים?
מירי רגב: זה נלקח בחשבון.
מירי רגב: זה מופיע בסעיף 188.