GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחמן שי: חילקנו את הפיצויים לשני חלקים: האחד, הרשויות, והאחד, לאזרחים.
נחמן שי: בעניין הרשויות, הועלתה בדיון הבעיה של גופים ציבוריים כמו בתי ספר, שבאותה עת – אני כרגע לא יודע, כי עברו מאז שבועיים-שלושה – לא היו בשימוש מלא, או היו מבנים ציבוריים שהכניסה אליהם נאסרה בגלל שהם נפגעו בשלג.
נחמן שי: זה הוגדר כנושא תשתיות, הועבר לפעימה השלישית של הפיצוי שהם אמורים לקבל, לא סודר, וגם לא נקבע תהליך איך יקבלו פיצויים על המבנים הללו.
נחמן שי: אני מדבר על בתי ספר.
נחמן שי: למשל ראש עיריית צפת ציין שבתי ספר נסגרו כתוצאה מהשלג, ואז הוא נאלץ להעביר את הלימודים למבני ציבור אחרים – הוא לא ידע מי יסייע לו ומתי – הוא היה חייב להחזיר את בתי הספר למקום, לא היה גם מי שייתן לו תשובה באותו מעמד.
נחמן שי: אולי נפתח פה רק סוגריים לציין שעיריית ירושלים אומנם היתה נוכחת בדיון, אבל היא מראש מיצבה את עצמה ואולי הוצבה במקום אחר.
נחמן שי: ראיתי שעכשיו הקצו לה במסגרת תקנת ירושלים 490 או 405 מיליון שקל, וכללו בכך גם את הנזק מהשלג.
נחמן שי: אני לא יודע איך עשו את החישובים, אז אני לא יודע אם זה כלול או לא.
נחמן שי: מבחינתנו זה חל על כל הרשויות, כולל ירושלים, אלא אם נעשה איזה טיפול פרטני לירושלים.
נחמן שי: נקודה שנייה שעלתה בהקשר של הפיצויים לרשויות היתה עניין האשכולות, כלומר המצב הסוציו-אקונומי של כל רשות ורשות, והשאלה שנשאלה, מה הקשר.
נחמן שי: אם רשות נפגעה בשלג בנסיבות שלא היתה לה שליטה, אז מה הקשר למצב הסוציו-אקונומי שלה?
נחמן שי: מאחר שיש גורמים שרוצים להתחמק מלשלם, הם חושבים שיישוב כמו הר אדר – ראש המועצה יצא – והוא נמצא מדורג גבוה בדירוג הסוציו-אקונומי, הוא יכול להסתדר, יש לו – אין לו, אגב, אבל לא חשוב – ואילו יישובים שהם יותר חלשים, הם יקבלו פיצוי.
נחמן שי: זה קשקוש, זה קשקוש, אין קשר, זה סתם לחבר דברים לא במקום, לכן ערערנו על ההחלטה הזאת.
נחמן שי: הדבר השלישי שעורר תמיהה היה רשימה שנערכה מייד אחרי השלג של 45 רשויות, שהוגדרו כרשויות שנפגעו ובהן טיפלו.
נחמן שי: לדעתנו היו עוד רשויות שפנו וטענו שהן סבלו מהשלג בצורה כזאת או אחרת, אבל הן נעלמו, כי אם הן לא היו ברשימה המקורית, הן כנראה לא חיכו בתור ביום הראשון שחילקו גבינה, אז כבר לא נשארה להן גבינה, או שזה לא חשוב, אד עוד פעם אמרו גם להם "תסתדרו".
נחמן שי: בקיצור, רצינו לבחון את הרשימה הזאת מאיפה היא לקוחה, על סמך מה היא לקוחה, האם זה מדאורייתא או שבדקו ברשויות ושאלו כל רשות שנפגעה, שתתייצב ותציג את הפגיעות שהיא נפגעה כתוצאה מהשלג והנזקים שנגרמו.
נחמן שי: כאן היתה התקדמות מסוימת, פעימה ראשונה קיבלו, פעימה שנייה היתה בתהליך, פעימה שלישית, אני לא יודע מה קרה לה, כי לא שמענו עליה.
נחמן שי: זה בנושא רשויות.
נחמן שי: החזית היותר מעצבנת, פיצויים לאזרחים – ברור שזה הפקר, כי אזרחים הם הפקר.
נחמן שי: שאלנו מי קיבל פיצוי, אז קיבלו – קיבלתי גם מכתב ממשרד האוצר שאמר שעובדי מדינה שלא יכלו להגיע לעבודה או שקיבלו הוראה לא להגיע לעבודה, כי הלוא אמרו: אל תצאו, כי אתם עלולים להיפגע או לפגוע וכו', הם פוצו.
נחמן שי: עובדי מדינה פוצו.
נחמן שי: רשויות, גם עיריית ירושלים – פוצו.
נחמן שי: אבל אנשים שלא זכו לעבוד במקום עבודה ציבורי הם לא מפוצים, כי הבוס אומר: חביבי, לא באת לעבודה, אני לא חייב לתת לך כסף - - -
דוד צור: יורדים להם ימי חופשה.
נחמן שי: אם הוא בוס נחמד ואם יש לו כסף, הוא יפצה.
נחמן שי: אם לא, הוא לא.
נחמן שי: זה לא היה תלוי באותם עובדים, כי הם לא יכלו בחלק גדול מהמקרים לצאת מהבית למכוניות הפרטיות שלהם, לא נתנו להם להגיע, לא לכולם יש מכוניות פרטיות, תחבורה ציבורית לא עבדה, ורצו לצאת – אני רוצה לצאת לעבודה, אני לא מוכן לקחת יום חופשה.
דוד צור: אם היה מוכרז מצב חירום/מצב אסון המוני, האם זה היה מכוסה?
<זאב צוק-רם: בחלקו כן.
נחמן שי: תפקידה של המדינה לא להכריז שום דבר בנסיבות כאלה ולחכות שהן יסתיימו כמה שיותר מהר.
נחמן שי: אגב, זה חל גם על התקפות צבאיות של טרור לפעמים, שגם בהן לא ממהרים להכריז על מצבים מיוחדים, כי מי יודע, חס וחלילה מישהו יכול לתבוע פיצוי על אותו מצב, אז לא מפצים.
נחמן שי: כך אנחנו חושפים פה באמת בעיה אמיתית, שאני לא יודע מה ההיקף שלה, אבל אין ספק שהיא נוגעת לאלפים שלא יכלו להגיע לעבודה או הורו להם לא להגיע לעבודה, והם שילמו על כך מחיר.
נחמן שי: אלה אינם עובדי המגזר הציבורי, כי המגזר הציבורי כרגיל יודע לטפל בעצמו, כי הוא מוריד את זה מאלה שלא יכלו להגיע, הם ישלמו גם על האחרים.
נחמן שי: זה נקרא "צדק סוציאלי".
נחמן שי: כאן אין ספק שצריכה לבוא איזו תשובה.
נחמן שי: המנגנון הוא שחנות X, למשל המשביר, שהעובדים לא יכלו להגיע וכתוצאה מזה לא קיבלו, היא צריכה לפנות למדינה, והמדינה צריכה לפצות אותה.
נחמן שי: צריך להקים בשביל זה מערכת.
נחמן שי: זה לא נעשה, ואני גם לא חושב שהיתה הזמנה.
נחמן שי: אז אמרו: מילא, הם לא היו שניים-שלושה ימים בעבודה, חלק היה בסוף השבוע, לא חשוב.
נחמן שי: המדינה, כמו שמופיע פה בסעיף הבא, לא הגדירה את האירוע כאסון או נזקי טבע וכדומה, ולכן גם אזרחים נשארו חשופים.
נחמן שי: מטעם חברות הביטוח, כל אחד שהתנסה בזה יודע שזה לא פשוט לקבל את הכסף חזרה מחברות הביטוח – איך הם רואים את מתקפת השלג הזאת.
נחמן שי: הדבר השני הוא, מה קורה לעיריות.
נחמן שי: מה קורה נגיד לעץ עירוני שנופל על מכונית שחונה ברחוב.
נחמן שי: מי משלם את הנזק, העירייה?
נחמן שי: מהסיפור שסופר לא היה ברור כלל ועיקר.
נחמן שי: השאלה אם העיריות, יש להן ביטוח על המקרים האלה אם לא מגדירים את הסופה כאסון.
נחמן שי: זו ההגדרה שניתנה לנו.
נחמן שי: כלומר, יש כאן הרבה מקום לפרשנות, וכמו שאנחנו יודעים בפרשנות תמיד יהיה גורם שייקח את זה לצד הרע של העניין, לא לצד הטוב חס וחלילה ויגיד: מגיע לו.
נחמן שי: מה מגיע לו בכלל?
נחמן שי: היה שלג, העץ של העירייה נפל.
דוד צור: האם נערך דיון כזה במשרד האוצר או במשרד ראש הממשלה?
נחמן שי: אף אחד ממשרד האוצר לא בא לדבר אתנו, חוץ מגורם אחד - - -
דוד צור: הם הוזמנו ולא הגיעו?
נחמן שי: למה אתה מופתע כל-כך?
דוד צור: אני מופתע.
דוד צור: הגענו לדיונים, הגיעו אנשים.
נחמן שי: לא באו.
נחמן שי: באו ודיברו רק על ההיבט של משרד הפנים.
נחמן שי: בא רפרנט של משרד הפנים, אז הוא דיבר על הנושאים של משרד הפנים, ולכן נשארו בתי הספר בחוץ וכן הלאה.
נחמן שי: מה שהצענו שבעיריות, מה שאמרתי קודם, הרשויות יפנו מטעמן לאזרחים ויגידו: מי שנפגע – אגב, זו יכולה להיות גם גדר שנפלה או כל מתקן ציבורי שנפל בעצמו או שהוא גרם נזק לאחרים.
נחמן שי: מי מפצה על כך?
נחמן שי: וכאן הכיוון צריך להיות שהעירייה יוזמת, היא לא מחכה שיעמדו בתור האזרחים אצלה ויגידו: נפגענו, וגם לא תמיד יש להם זמן וכוח לזה, אלא שהעיריות יקימו מרכז שירות שירכז את כלל התביעות והבקשות של האזרחים מנזקי הסופה.
נחמן שי: עד כאן לעניין הפיצויים.
נחמן שי: אם אני אסיים אותו, אני חושב שבעניין האזרחים יש פה חור גדול ושחור לגבי מה שהיה ולגבי מה שעלול להיות בעתיד, מי שלא יכול לעבוד, ואם מוכרז מצב חירום מסוים, כזה או אחר, זה אומר שמי שלא הגיע לעבודה על-פי ההנחיות או שלא ניתן לו להגיע לעבודה, לה או לא, צריכים לקבל פיצוי.
נחמן שי: אי-אפשר לחייב אותם בחופשה על הימים האלה.
נחמן שי: זו לא חופשה, ממש לא.
נחמן שי: לגבי הרשויות הציבוריות אנחנו יודעים שהמדינה דואגת לעובדים שלה, כי אחרת הם ישבתו, וכך גם עובדי העיריות.
נחמן שי: הבעיה פחות חריפה, אבל האזרחים הם הפקר.
נחמן שי: אני מסכם את עניין הפיצויים לרשויות.
נחמן שי: אנחנו צריכים לקבל מידע מעודכן, דוד, כי אין לי.
נחמן שי: פרצה עכשיו הבצורת.
נחמן שי: אחרי שהיה לנו שלג, יש עכשיו חוסר משקעים מוחלט, אז ירדה רמת העניין בזה, אבל אנחנו צריכים לקבל תמונה מי קיבל כמה, כי אין לי תמונה כזאת.
נחמן שי: הייתי שמח אם מישהו היה אומר מי קיבל מה וכמה.
דוד צור: יש פה שלטון מקומי?
דוד צור: תיכף נשמע.
נחמן שי: אולי הם יודעים.
נחמן שי: אני אעבור קודם לנושא השני?
דוד צור: אני רוצה רגע למצות את העניין של הפיצויים.
דוד צור: קודם כול, אין פה נציגות?
דוד צור: היה פה קודם בחור ממס רכוש, הוא נעלם?
<זאב צוק-רם: הוא היה ממשרד הפנים.
<קריאה: היה גם מקרן הפיצויים.
<קריאות: היה מס רכוש, היה שם.
דוד צור: השלטון המקומי, בהיעדר מישהו שאפשר לבוא אליו בטענות, האם אתם יכולים להגיד לנו מה קורה?
<יוחאי וג'ימה: יש לנו טבלה שקיבלנו ממשרד הפנים על החלוקה של הכספים, של 30 מיליון שקל.
נחמן שי: זה ה-30 מיליון, על זה יסתלבטו.
נחמן שי: עשר שנים יספרו לנו על ה-30 מיליון, את זה הם הוציאו מהר.
נחמן שי: מה עם הפעימה השנייה ומה עם הפעימה השלישית?
<יוחאי וג'ימה: על הפעימה השנייה הוא אמר, הוא אמר בדיון הראשון, בהתחלה, שזה עכשיו בדיונים.
נחמן שי: זה בדיונים, והשלישית בכלל לא תצא.
<יוחאי וג'ימה: הפעימה השנייה מדברת על הגזם.
נחמן שי: הגזם שנצבר ולא יודעים מה לעשות אתו והפעימה השלישית היא תשתיות.
נחמן שי: מה עושים עם תשתיות שנפגעו?
נחמן שי: אני זוכר שראש עיריית ירושלים אמר לי שימי השלג האלה זה כמו שנה שלמה של תחזוקת כבישים.
נחמן שי: השלג אוכל את הכבישים וגם המלח לא בדיוק בריא לכבישים.
<יוחאי וג'ימה: זו הפעימה השלישית שמדברים עליה.
דוד צור: הממונה על הביטוח היה אצלכם בוועדה?
דוד צור: האם דיברתם על הנושא של הכיסוי הביטוחי, מה שאמרת, למשל אדם שהרכב שלו ניזוק כי נפל עליו עץ?
נחמן שי: עץ עירוני, לא עץ פרטי.
נחמן שי: מה עושים כשהעירייה פגעה באזרח?
נחמן שי: נניח גדר עירונית נפלה על מכונית או על הרכוש שלו?
נחמן שי: מי מפצה אותו על זה?
נחמן שי: העירייה צריכה לפצות אותו, אז מה המנגנון?
נחמן שי: קראנו להקמת מנגנון שיפצה אזרחים על פגיעה מרכוש של הרשות.
דוד צור: לא שאלנו את חברת החשמל למשל.
דוד צור: אני מניח, שבכבלים ובכל הנושא הזה, יש פה נזק גדול שנגרם, אני מניח, לתשתיות של חברת חשמל או לתחבורה.
דוד צור: האם יש פה הליך של התחשבנות אל מול המדינה, חברות הביטוח?
<גרשון ברקוביץ: אנחנו כרגע אומדים את הנזקים שלנו, אנחנו מגישים לרשות לשירותים ציבוריים חשמל ובמסגרת התעריף היא אמורה להכיר בהם.
<גרשון ברקוביץ: חברות הביטוח, מידע אישי אני יודע שהן מתנערות מאחריות.
<גרשון ברקוביץ: ברוב הפוליסות יש החרגה של מקרי כוח עליון, והן טוענות שהמקרה הזה הוא בגדר כוח עליון, פורס מז'ור, לכן לרוב יש התנערות מנתינת פיצוי גם לאזרחים וגם לגופים אחרים שמבוטחים.
<גרשון ברקוביץ: הסעיפים האלה מופיעים כמעט בכל הפוליסות הקיימות.
דוד צור: קודם כול, ההמלצה הפרטנית בעניין הזה, שנקבל דיווח ממשרד ראש הממשלה.
דוד צור: אנחנו מבקשים ממשרד ראש הממשלה שייתן לנו תשובות מה עולה במהלך הדיונים, האם מעבר לפעימה הראשונה שהיתה, של ה-30 מיליון שקלים, מתוכננות פעימות נוספות?
דוד צור: אגב, זה עלה כחוט השני – נחמן, לא היית פה בהצגה של הוועדות הקודמות – היעדר ההכרזה במצב כזה נובע בעיקר מהחשש לעלויות שיושתו על הגורמים הממשלתיים לפיצוי.
נחמן שי: למה אתה מופתע?
דוד צור: אני לא מופתע.
נחמן שי: ברור שהמדינה רוצה להתחמק מתשלומים, לכן היא לא ממהרת להכריז.
דוד צור: אם היה לי פרצוף של מופתע, זה טבעי.
נחמן שי: גם במלחמת לבנון השנייה לא הכריזו על מצב חירום.
נחמן שי: למה בשלג הזה?
נחמן שי: אני אתן לך מלחמה – רקטות נופלות על היישובים בישראל.
דוד צור: יכול להיות שהלהט שלך, שאני מכבד - -
נחמן שי: זה להט כבוש.
דוד צור: - - היה נמנע אם היית בדיונים הקודמים.
דוד צור: היית שומע שגם ווה הציע שיהיו מדרגות ביניים אחרות שכן יכסו את הפערים האלה, לא בהכרח יכרכו את כל העלויות האחרות.
דוד צור: מה שמצביע חבר הכנסת נחמן שי, והוא צודק, שיש פה פער גדול מאוד בין המצב הזה שבו אנשים ניזוקו ואין להם למי לפנות על אובדן ימי עבודה, נזקים פיזיים שנגרמו וגם לתשתיות.
דוד צור: אני מבקש תשובה ממשרד ראש הממשלה על העניין הזה.
דוד צור: לגבי ההמלצה הגנרית, היא חוזרת לאותה המלצה בעניין של הכרזה, הכרזה על המצב, דבר שיוכל להגדיר.
דוד צור: אם תהיה מדרגת ביניים כפי שהצענו, אפשר יהיה להגדיר מה קורה במצבים כאלה.
דוד צור: אגב, קיימתי את הדיונים בנושא של הצונמי שעבר על בת חפר.
דוד צור: בעניין הזה מדרגה נוספת לטובת מתן הפיצוי, בסופו של דבר יכולה לתת מענה לעניין הזה.
דוד צור: פאוזה קלה.
דוד צור: נחמן, אתה לא יכול להחליף אותי?
נחמן שי: ברשותכם, אני אמשיך את הסקירה שלי בסוגיה אחרת, סוגיית המידע וההסברה במהלך האירוע.
נחמן שי: עוד פעם, הופיעה קבוצה של גורמים שהפיצו מידע באותם ימים והיו מעורבים בקשר עם הציבור, נקרא לזה כך.
נחמן שי: יוצאי דופן היו הצבא ופיקוד העורף, שתיכף אני אזכיר, שאומנם הם העמידו שירותים לטובת הגורמים שטיפלו במשבר הזה, אבל הם עצמם לא הוציאו כמעט אינפורמציה וודאי לא בהיקפים ובתרגולות שמקובלות בפיקוד העורף.
נחמן שי: דעתי היא, ואני לא אפתיע אתכם אם אומר שזה לא הפעם הראשונה ואולי לא הפעם האחרונה, ובמיוחד בעת חירום, שראוי לייצר כתובת אחת לכלל הציבור.
נחמן שי: כלומר מספר טלפון אחד שאליו ידע הציבור להתקשר.
נחמן שי: ממה זה נובע?
נחמן שי: גם מהעדויות של מי שהופיע בפנינו, אם זה מד"א, מכבי אש, זק"א ואחרים, משטרה כמובן, שאנשים מחייגים למספר הראשון שהם זוכרים, וגם כשהם מטלפנים למספר אחד, הם מבקשים עזרה מסוג אחר של גורם.
נחמן שי: כלומר, הם מטלפנים למד"א והם רוצים משטרה, או הם רוצים בית חולים.
נחמן שי: בואו נכיר בעובדה שברגעים קשים אנשים לא בדיוק מתפקדים לפי הספר, אלא הם מתפקדים לפי אינסטינקטים, אז הם זוכרים 100, שזה מספר שהוא קליט מאוד, או 101, 102.
נחמן שי: הם מחייגים 100, ואז הם מגיעים למישהו.
נחמן שי: נכון שהגורמים העבירו אחד לשני, לפי מיטב ידיעתי, את האינפורמציה.
נחמן שי: קודם כול, הגורמים לא היו ערוכים, זה ברור, כי היקפי הפניות היו עצומים.
נחמן שי: אני מדבר כמובן על חברת חשמל, שהם לא היו ערוכים בכלל וגם לא היו להם גיבויים – זה לא שאם אחד בעומס, זה כמו בחברת חשמל, שהיא יודעת לעשות את זה נהדר, היא משחקת עם השלטרים כדי להזרים חשמל מתחנה אחרת.
נחמן שי: זה מרכז בקרה ארצי, פעם ביקרתי שם – אין מרכז בקרה לאינפורמציה שאומר: תראו, האתר של מגן דוד מתמוטט, הם לא יכולים לקלוט יותר מ-X שיחות בשעה, אבל יש להם Y שיחות, בואו נעביר את זה לגורם אחר.
נחמן שי: אין גורם אחר שיודע לנווט שיחות שמיועדות למד"א או לחברת חשמל או לגורם שלישי.
נחמן שי: כל הדברים האלה, תיכף אני אוסיף, הם כמובן נכונים לשלג, אבל הם נכונים פי כמה וכמה כשמדינת ישראל תיקלע למלחמה ולעימות צבאי כזה או אחר והעורף יהיה המטרה העיקרית, ואז אני צופה, אני אומר לכם את זה באחריות, קריסה מוחלטת של כל שירות הטלפונים, כי באמת לא ידעו מה לעשות.
נחמן שי: לכן ההמלצה שלנו, לפחות בעת חירום, אני חושב גם על יותר מזה, אבל נגיד בעת חירום, כי זה המנדט שלנו לטיפול, יהיה מספר טלפון אחד, ודרך המספר הזה יגידו הכול.
נחמן שי: אפשר בפנים שיהיו קטגוריות, יש בעיית חשמל, כך וכך, יש בעיית מים, כך וכך.
נחמן שי: עכשיו יגידו לי מד"א שזה זמן והזמן הוא קריטי וכן הלאה.
נחמן שי: אני לא יודע איפה הזמן יותר קריטי, כשאני מטלפן למד"א ותפוס ולא יודעים לתת לי את השירות, או שיש לי מרכזייה.
נחמן שי: אני לא יודע איפה נגרם יותר הפסד זמן, אבל בעיקר זו תחושה, שהיא מאוד חשובה, של ביטחון של אנשים בגורמים הממלכתיים שמטפלים בהם.
נחמן שי: שמישהו קודם כול ענה להם, ענה להם מהר וידע מה להגיד להם.
נחמן שי: אם תהיה מרכזייה אחת או קו טלפון אחד שיתפצל בין כולם, בשיטה כזאת או בשיטה אחרת, זה ללא ספק יקרין ביטחון, שליטה ואמינות.
נחמן שי: זאת ההמלצה שלי, אפשר להתווכח עליה.
נחמן שי: השקעתי יותר מיומיים בשאלות האלה.
נחמן שי: במדינת ישראל התרחש תהליך הפוך, יש יותר גורמים ממה שאני זוכר בימים נוספים, והפיצול יותר גדול, וככל שהפיצול יותר גדול, אין ספק שהפניות הולכות לאיבוד ואנשים לא מגיעים לגורם המתאים, ואז נוצרת התחשבנות פנימית: תעביר לזה ותעביר לזה.
נחמן שי: זה לא עובד כך, חברים.
נחמן שי: זה לא עובד כך.
נחמן שי: זו פשוט היתה חזרה כללית למשהו יותר גדול ויותר אסוני שעלול חלילה להתרחש.
נחמן שי: כמובן עולה בעיה בפני עצמה מה עושים כשאין טלפונים בכלל או שהטלפון נותק או שמערכות הטלפון קרסו או שאין חשמל, שזה הדבר הכי קריטי, והתברר שבלי חשמל זה לא פחות עמל, אין עמל בכלל.
נחמן שי: זאת אומרת, אי-אפשר לתפקד, הטלפון לא נטען יותר, עכשיו אתה בכלל לא יכול להודיע על שום דבר.
נחמן שי: חוויתי את זה, אז אני ממש מכיר את תחושת המצוקה שאדם מרגיש באותו רגע שהוא אפילו לא יכול לחייג לשום מקום.
נחמן שי: לא חשוב לרגע אפילו למי הוא חייג, הוא כבר לא יכול לחייג.
נחמן שי: זה דבר שחייבים לפתח, ואני חושב שכאן צריך לעשות מאמץ ממלכתי.
נחמן שי: אותו דבר בנושא האינטרנט, גם פה אני חושב שעדיף היה שיהיה אינטרנט משותף עם יציאות לתחומים שונים, עוד פעם שאנשים לא יצטרכו לגלוש לאתר של זה וזה, לאתר של זה וזה, אלא יש אתר "ישראל חירום".
נחמן שי: אם משלבים אינטרנט, נכנסת לאתר, בתוכו שואלים אותך אם יש לך בעיה בחשמל, יש לך בעיה במים, יש לך בעיה בטלפון, תגיד מה שאתה רוצה, ואז ננסה לעזור לך.
<דוד רוטנברג: זה היה בעופרת יצוקה.
<דוד רוטנברג: אתר "עוז", ממשל זמין.
<חן בן לולו: יש את זה גם עכשיו, עובדים על זה עכשיו.
<חן בן לולו: פורטל חירום לאומי.
נחמן שי: האם הוא פעל בשלג?
<חן בן לולו: לא.
נחמן שי: אז הוא לא פעל בשלג.
<חן בן לולו: אני רק מזכיר מהדיון הקודם שאנחנו נמצאים כרגע בתהליך של - - -
נחמן שי: האדון הוא דובר המשרד להגנת העורף.
נחמן שי: אני מציע לכם לגמור את הפעילות לפני ההתקפה הבאה.
נחמן שי: זה תמיד – בדיוק היינו בעיצומה של תוכנית, כך כותבים למבקר המדינה.
נחמן שי: בזמן שקרה מה שקרה, היינו בעיצומה של תוכנית רה-אורגניזציה שנועדה לעשות כך וכך, אבל לא הספקנו.
נחמן שי: אז תספיקו, תעשו את זה, כי זה יבוא.
נחמן שי: יש דברים שאני יכול להבטיח ויש דברים שאני לא יכול, זה אני מבטיח לך.
נחמן שי: זה יבוא בצורת גשם, רעידת אדמה או גשם של טילים.
נחמן שי: זה יגיע.
נחמן שי: עד עכשיו דיברתי קצת יותר ברמה הטכנית.
נחמן שי: הדבר השלישי, לדעתי חייב לקום מעין חמ"ל לאומי בחירום, דובר על זה הרבה.
נחמן שי: תקראו את כל דוחות מבקר המדינה ודוחות אחרים שנכתבו במלחמות האחרונות או במבצעים הצבאיים הגדולים האחרונים.
נחמן שי: חמ"ל כזה יהיה גורם מסביר, מדריך ומשתף לגבי כלל הציבור.
נחמן שי: זאת אומרת, לא רק הציבור פונה, אלא פונים אל הציבור ומסבירים לציבור מה לעשות.
נחמן שי: אני חושב שזה היה בולט מאוד שכל גורם עשה את מה שהוא חושב לנכון לעשות, ולא היה גורם אחד מתכלל או מתאם או משתף, שיש לו גם ראייה כוללת.
נחמן שי: לא ראייה פרטנית, אלא ראייה כוללת של כל הדברים בעת ובעונה אחת.
נחמן שי: זה שחברת חשמל מצאה דובר מיומן שיופיע מטעמה, נהדר, זה זכי יודע לעשות במד"א נהדר, וכן הלאה.
נחמן שי: אני בטוח שיש עוד דוברים טובים, אבל אם זה לא נעשה ביחד, מתוך זיקה והבנה וכל אחד יודע את תפקידו, גם לא פולש וגם לא משאיר חלקים לא מכוסים, אנחנו יוצרים קהל שהוא קהל מוטרד, מודאג, מבוהל ולא יודע מה לעשות.
נחמן שי: זאת אומרת שצריכים להתייצב בפני הציבור ולהסביר מה קורה – כרגע ירושלים במצב כזה, כרגע הנגב והגליל במצב כזה, כאן אפשר להיכנס, כאן אי-אפשר להיכנס.
נחמן שי: כל הדברים האלה מוליכים אותי למקום אחד שנקרא "פיקוד העורף", יש פה נציגה של הפיקוד.
נחמן שי: אין ספק שפיקוד העורף, בניגוד לגורמים אחרים, באמת למד את לקחי העבר וגם פעל ובנה את התשתיות הארגוניות הנכונות למצב חירום.
נחמן שי: אני לא אגיד שהן מושלמות, כי אין שום דבר שהוא מושלם, ותמיד יהיו עוד התפתחויות.
נחמן שי: בפיקוד העורף יש גם אולפנים לטלוויזיה, עכשיו הבנתי שהם בונים אולפני רדיו, אני מתפלא שזה לא היה, יש להם גם תשתיות לקליטת שיחות טלפון בהיקפים גדולים.
נחמן שי: בקיצור, יש להם יכולת להתמודד עם מצבים מהסוג הזה ויש להם גם אנשים לעשות את זה.
נחמן שי: זאת אומרת, זה לא רק הקמת החומרה, יש להם גם התוכנה, הם עושים תרגילים וכן הלאה.
נחמן שי: לכן אני לא נכנס כרגע לוויכוח איפה צריך להיות ואיך צריכה להיערך המדינה לחירום - - -
דוד צור: האם ההמלצה שלך שההסברה תיעשה בפיקוד העורף?
נחמן שי: אני חושב שפיקוד העורף היה צריך לקחת אחריות מהדקה הראשונה, אין מה לעשות.
נחמן שי: אם הוא היה לוקח אחריות - - -
דוד צור: גם לפיקוד ושליטה?
נחמן שי: ואז באותו רגע היו גם מערכות ההסברה, ההדרכה, בתקשורת שלו, וגם 1,000 חיילים וחיילות שיענו לטלפונים, לפחות בהתרעה ראשונה.
נחמן שי: כל עוד אין משהו אחר יותר טוב, זה הדבר.
נחמן שי: לא שאלתי את עצמי איפה צריך להיות פיקוד העורף, אם הוא צריך להיות במשרד הביטחון, במשרד להגנת העורף או במשרד לביטחון פנים, לא שאלתי, אבל ברור לי שצריך להיות איזה מרכז אינפורמציה, מרכז אינפורמציה שיודע מה קורה, ולידו מרכז שיודע איך לוקחים את האינפורמציה ויוצקים אותה לכלים הנכונים כדי להסביר לציבור ולהגיד לו באופן יזום מה לעשות.
נחמן שי: זה צריך להיות ערוץ טלוויזיה שכולו מוקדש לעניין הזה, יכול להיות תדר רדיו וכדומה, כמובן אינטרנט.
נחמן שי: אנשים יודעים שהם רוצים לדעת האם הם יכולים לצאת מהבית, לא יכולים לצאת מהבית, רוצים לנסוע, לא יכולים לנסוע, מה קרה לקרובים שלהם שנתקעו בדרך – כל הדברים האלה.
נחמן שי: הגוף היחיד נכון לרגע זה במדינת ישראל שיש לו גם התפיסה הכוללת והוא כבר בנה את זה, זה לא שהוא צריך לבנות את זה, הוא פיקוד העורף.
דוד צור: אני חוזר לדיון הקודם, כי יש לנו פה נציג של מס רכוש, היועץ המשפטי.
דוד צור: הסוגיות שעלו, ובגלל זה חיפשנו אותך קודם, שאנחנו לא יודעים, מעבר למנה הראשונה שניתנה, של 30 מיליון שקל, עלה שבהיעדר הכרזות, יש מצבים שבהם גם האזרח הפסיד ימי עבודה, גם מקומות העבודה וגם נזקים שנגרמו פיזית – נפל עץ של העירייה על רכב פרטי של אדם, האם הוא יכול לתבוע על זה?
דוד צור: האם מס רכוש בכלל נכנס לסוגיות האלה אל מול הרשויות ואל מול גורמים פרטיים?
דוד צור: בהיעדר נציג של איגוד חברות הביטוח, אולי גם תתייחס בעניין הזה אם יש לך ידיעה.
דוד צור: אתה הנציג היחיד של האוצר.
<דוד רוטנברג: אני לא רוצה להחליף את הנציג של האוצר.
<דוד רוטנברג: 30 מיליון השקלים שעברו, ושמענו בתחילת הדיון שיעברו עוד כספים ועיריית ירושלים מהצד, זה לא כסף שמגיע מקרן הפיצויים, זה כסף שמועבר על-ידי האוצר בהעברה תקציבית.
<דוד רוטנברג: מס רכוש, אני אגע בשני עניינים.
<דוד רוטנברג: פן אחד הוא חוקית, משפטית.
<דוד רוטנברג: אין אפשרות לפצות על נזקי הסופה, כך גם היה בנזקים אחרים, פגעי טבע כמו השריפה בכרמל, כמו הצפות בוואדי ערה.
<דוד רוטנברג: יש חוק שבא לפצות רק על נזקי מלחמה.
<דוד רוטנברג: אם רוצים לאפשר את הפיצוי דרך המסלול של מס רכוש, כרגע החוק לא מאפשר.
<דוד רוטנברג: ידענו לתת שמאות חיצונית בזמן נזקי השריפה בכרמל או בהצפות, אבל העברה של כספים או תשלומים באמצעות הקרן זה בלתי אפשרי, כי החוק לא מאפשר לנו.
<דוד רוטנברג: זה דבר אחד.
דוד צור: אלא אם כן היה מוכרז מצב חירום או שגם אז לא?
<דוד רוטנברג: בחוק מס רכוש יש שני מסלולי פיצוי עיקריים: פיצוי בנזק ישיר, כלומר, פגיעה ישירה בעקבות אירוע טרור, מלחמה וכדומה, ופגיעה בגין נזק עקיף, מה שאמרת, אובדן הכנסות.
<דוד רוטנברג: הנזק הישיר בגין מלחמה, אוטומטית מפוצה.
<דוד רוטנברג: ברגע שאדם ניזוק, הוא יקבל את הפיצוי ללא כל קשר להכרזה על מצב חירום.
<דוד רוטנברג: הנזק העקיף שמשולם בגין אובדן ימי הכנסה, או אובדן רווחים, או כל צורה אחרת של אובדן הכנסות, ישולם רק במקרה שבו הכריז שר הביטחון על מצב חירום או על מצב מיוחד בעורף, ואז כפועל יוצא פיקוד העורף קובע מהי הגזרה שנפגעה בעקבות אותו מצב, ואנחנו עוקבים אחרי פיקוד העורף ובאותה מפה בדיוק אנחנו מסמנים את האזור הזכאי לפיצוי.
<דוד רוטנברג: אנחנו לא שם.
<דוד רוטנברג: שם זה רק מצב מיוחד בעורף או מצב חירום שמוכרז בעקבות מלחמה.
<דוד רוטנברג: מס רכוש נכנס רק במצב הזה.
<דוד רוטנברג: ככל שייקבע מצב חירום, בין אם ייקבע מצב חירום בגין רעידת אדמה, וגם שם היינו בדיונים – ווה כבר עזב, אבל היו דיונים ברח"ל, כי היינו שותפים שם – או כל מצב חירום שייגרם במדינה, מס רכוש אולי יכול לבוא בצד האופרטיבי, שזה מערכת התשלומים, מערכת השמאים, אולי מערכת העובדים, אבל אנחנו לא שם, אנחנו לא הרבה יותר טובים מכל אחד אחר שיכול לבצע את זה, כמו משרד הבינוי והשיכון – שיקום מבנים, או פיקוד העורף, ודיברנו על כך.
<דוד רוטנברג: בעניין השני של חברות הביטוח, יש דיונים באוצר, ככל שאני יודע, לגבי ביטוח מבנים ברעידת אדמה או ביטוח עסקים וכדומה.
דוד צור: גם בנזקי סופה?
<דוד רוטנברג: נזקי סופה הם נזקים מוחרגים, הם כוח עליון בחברות הביטוח, ככל שאני יודע לפחות.
<דוד רוטנברג: דובר על זה בדיונים קודמים, אם אני לא טועה בוועדת הכספים או בוועדה אצל חבר הכנסת נחמן שי, שיש אינטרס מסוים, גם כלכלי, אם אדם ביטח את עצמו ורכש פוליסה שמבטחת אותו בגין נזקי רעידת אדמה או נזקי סופה – יש אינטרס כלכלי מסוים שהפוליסה תצא לפועל.
<דוד רוטנברג: אם המדינה תיכנס כאח גדול ותשקם, זה מאיין את הפוליסה שאותו אזרח רכש ואתה נמצא בבעיה כלכלית.
<דוד רוטנברג: צריך לחשוב בנקודה הזאת, אבל שוב זה לא מתפקידי ואני לא מהתחום.
<דוד רוטנברג: עד כאן.
דוד צור: לגבי הסברה.
דוד צור: מד"א.
<זכי הלר: רציתי להתייחס למה שאמר חבר הכנסת נחמן שי לגבי המספר האחד.
<זכי הלר: אני מתריע פה.
<זכי הלר: לדעתי צריכים לעשות את ההפרדה בין מספר טלפון שנועד לכל מיני נושאים אינפורמטיביים או לדיווחים על תקלות חשמל כאלה ואחרות, לבין אנשים שזקוקים לעזרה והצלת חיים.
<זכי הלר: פה, כמו שהזכיר חבר הכנסת נחמן שי, כל דקה היא קריטית, ואנחנו במגן-דוד-אדום, זה הוכח גם הפעם, קיבלנו בלילה שבין חמישי לשישי יותר מ-2,000 קריאות רק מאזור ירושלים, כשבלילה רגיל אנחנו מקבלים בין 400 ל-500 קריאות.
<זכי הלר: היינו ערוכים מראש עם גיבוי מהמוקד הארצי, כך שיכולנו לפנות את ירושלים לטפל בשטח, וכל הקריאות הגיעו לקריית אונו, למוקד הארצי שלנו שם, ולא היתה נטישה של שיחות, אלא כל השיחות נענו, כשחלקן הגדול היו באמת של אנשים שרצו לדווח שהם תקועים או שהם רצו לדווח על אירועים כאלה ואחרים שלא נוגעים לנושא הבריאות או לא זקוקים לעזרה ראשונה.
דוד צור: כמה שיחות כאלה נפלו על 100 במשטרה?
דוד צור: האם יש לך נתון?
דוד צור: כמה שיחות שהיו צריכות להגיע למד"א ונפלו במשטרה?
נחמן שי: הוא אומר: יש לי גם בעיה כזאת, אז אומרים לו: לא, עכשיו תחייג לגורם אחר.
<זכי הלר: מה שאנחנו יודעים שלפחות המשטרה וגם גופים אחרים עובדים אתנו בשיתוף פעולה מלא ביומיום ויודעים להעביר את אותו אזרח שפונה למשטרה בשיחת ועידה ישירות אלינו, וזה שוב מהסיבה של הזמן, שכל דקה היא קריטית, והטיפול הרפואי שלנו במגן-דוד-אדום מתחיל בשיחת הטלפון שבה אנחנו מתדרכים את האזרחים מה לעשות, וזה נעשה בשגרה, בטח ובטח במצבים כאלה שהגישה לבית של החולה קשה ואיטית יותר מהרגיל.
<זכי הלר: הצורך בתדרוך הטלפוני הזה חשוב מאוד והוא קריטי, לכן מספר טלפון אחד יכול להיות יעיל באמת לאנשים שרוצים לדווח על תקלות או לקבל אינפורמציה כזאת או אחרת, אנשים שזקוקים לעזרה ורוצים להזעיק אמבולנס, אני חושב שעדיין חייבים להמשיך והתקשר.
דוד צור: זכי, כשמדברים על מספר אחד, הרי הדיון הזה מתקיים גם ספציפית, פרטנית, ואני מכיר את העמדה המסורתית של מד"א בעניין הזה, אני גם יודע שיש מעבר לעניין האופרטיבי גם שיקולים נוספים.
דוד צור: אף אחד לא מתכוון, כשהוא אומר שיהיה מספר אחד, שמד"א לא יהיה מאחורי המספר הזה לכוון, להכווין, לשלוח וכן הלאה.
דוד צור: כל הרעיון של אלה שאומרים, ואני ביניהם אגב, שצריך להגיע למצב שבו אדם מתקשר למספר חירום אחד, שם העניין הטכני שהוא זקוק לעזרה, ואז מנתבים אותי מיידית ואתה כבר משם לוקח את ההובלה המקצועית, כך צריך לעשות.
דוד צור: זאת אומרת, כל הראייה אצלנו היא הפוכה, היא בזווית של הרשות, מה יותר נוח לנו כרשויות שנותנות שירות ולא הפוך, מהזווית של האזרח, או של הלקוח, מה נוח לו.
דוד צור: במצוקה, הוא לא זוכר, אם זה 101, זה 102, זה 100, זה 106, מי זה מי.
דוד צור: אם אני אעשה פה סקר עכשיו וכולם פה מומחים, חלקם נציבים, תתי-ניצבים, אלופים, אני אשאל, אני אומר לך ש-50% ייפלו.
דוד צור: לא ידעו האם 101 זה כב"א או 102 זה כב"א, או 102 זה מד"א.
דוד צור: אני אומר לך שייפלו, למעט 100.
דוד צור: 100 יודעים – משטרה.
דוד צור: 911, בארצות-הברית יודעים, זה חירום.
דוד צור: איך שכחתי את חברת חשמל, שגם להם יש 103.
דוד צור: צריך להפסיק עם הדבר הזה.
דוד צור: כל אחד מחזיק לעצמו חמ"ל.
דוד צור: זה אולי לא יחסוך יותר מדי בכוח-אדם, אבל זה יחסוך כאב ראש לאזרח.
דוד צור: זה הרעיון, אם הצגתי נכונה מה שאומר נחמן.
נחמן שי: יפה מאוד.