GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן גילאון: התופעה הזאת היא ידועה, אדוני היושב-ראש.
אילן גילאון: היא נקראת NIMBY – Not In My Back Yard.
אילן גילאון: אנחנו מאוד מוכנים לשלב את כולם, אבל לא בבית שלנו, לא בחצר שלנו.
אילן גילאון: ברגע שזה קרוב לחצר שלנו זה מייצר בעיה כי יש לזה סטיגמות, כי זה מוריד את מחיר הנדל"ן, כי זה מחליש את המקום.
אילן גילאון: פרק הדיור בקהילה בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כמו פרק הנגישות ופרקים אחרים כמו תעסוקה, בא מתפיסת עולם חדשנית שלפיה אנחנו לא מתאימים את האדם לסביבתו, אנחנו מתאימים את הסביבה לאדם כשהתפיסה שלנו היא אוניברסלית לגמרי.
אילן גילאון: אין דבר כזה מוגבלים ולא מוגבלים – כולנו מוגבלים או נשאי מוגבלות או יהיו מוגבלים לפרקי זמן, ובוודאי זה דבר נכון כאשר אוכלוסייה הולכת ומתבגרת ומזדקנת שכולנו בסופו של דבר הופכים למוגבלים.
אילן גילאון: לכן תפיסת העולם כאן היא אוניברסלית ביטוחית, היא בכלל לא תפיסת עולם חמלתית.
אילן גילאון: לכן זה מה שצריך להבין – מדובר כאן על הפרת זכויות.
אילן גילאון: היה לנו אירוע כזה בקריית-חיים לפני כמה זמן.
אילן גילאון: גם שם הגענו באופן ציבורי, וחשבנו שאנחנו בהחלט מתקדמים לעבר המקום שאנחנו חושבים, וכאן הסיג אותנו אחורנית ראש עיריית אור-עקיבא, כפי שהסיג.
אילן גילאון: זה מאוד מאכזב אותי כי אני מכיר אותו בתור אדם שהוא בכלל לא מן התחום הזה.
אילן גילאון: הוא היה שר בריאות לשעבר, הוא מכיר את החוק.
אילן גילאון: לירן, את רוצה להעניש אותו.
אילן גילאון: אני מקבל את הסליחה שלו תמיד, אבל מה שיוכיח את הסליחה שהוא מבקש זה מה יהיו המעשים שלו בעתיד.
<לירן מזרחי: יש לי שאלה אליך, אפשר לשאול אותך עכשיו?
אילן גילאון: אם היושב-ראש מסכים.
<לירן מזרחי: אם היו עושים לך את זה בבית, והיה לך פיגור שכלי, איך היית מקבל את זה שסוגרים לך את המים - -
אילן גילאון: מאוד רע.
<לירן מזרחי: - - ונותנים לך בעיטה במיטה?
<לירן מזרחי: איך היית מרגיש?
אילן גילאון: הייתי נעלב מזה.
אילן גילאון: בגלל זה ביקשנו לקיים את הדיון - -
דוד צור: בגלל זה אנחנו פה, לירן.
דוד צור: כי אנחנו נעלבים בשם כולם.
אילן גילאון: - - כי אנחנו לא מרגישים טוב עם הדבר הזה.
אילן גילאון: אמרתי יותר מזה – שזה יכול לקרות לכל אחד שיושב כאן.
אילן גילאון: כל אחד שיושב כאן יכול להיות שם.
משה מזרחי: זה קורה להם, לא קורה לנו.
משה מזרחי: זה בדיוק העניין.
משה מזרחי: זה קרה להם.
משה מזרחי: זה לא קורה לא לי ולא למישהו אחר.
אילן גילאון: זה יכול לקרות לכל אחד מאתנו להיות בעל מוגבלות.
אילן גילאון: החבר'ה מ"בזכות" כאן, הם יודעים.
אילן גילאון: אנחנו מבקרים בכל מיני מקומות שכל אחד מהם יכול להגיע אליהם – בכל מיני מוסדות והוסטלים.
אילן גילאון: אנחנו רוצים שככל שאדם יוכל להיות יותר משולב במסגרות כמה שיותר קטנות, ככל שהוא צריך את זה כדי שהוא יוכל להשתלב במקסימום תעסוקה, במקסימום מגורים, במקסימום שירותים בקהילה, תרבות, חינוך וכל דבר כזה.
אילן גילאון: כל הרעיון שלנו כחברה הוא לאפשר לכל בן אדם מן הנקודה שהוא יוצא להגיע לאן שהוא רוצה להגיע בצורה מכובדת ועצמאית.
אילן גילאון: זאת החובה של כל אחד מאתנו כלפי חברו.
אילן גילאון: אם נעשה את זה זאת התכלית כולה.
אילן גילאון: לכן זימנו כאן את הדיון כדי שלעתיד לבוא לא יקום עוד ראש עיר או ראש מועצה או איש ציבור שיעשה מעשה כזה או אפילו חלק מהמעשה הזה.
אילן גילאון: אני לא יודע את כולו.
דוד צור: נעמי מורביה, בבקשה.
<נעמי מורביה: בוקר טוב.
<נעמי מורביה: אני רוצה להתחיל בכיוון אחר.
<נעמי מורביה: אני רוצה באיזשהו מקום להסתכל על המקום שאנחנו יושבים בו ולנסות להבין למה עד היום לא תוקנו תקנות בנושא דיור ציבורי בקהילה במסגרת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
<נעמי מורביה: אם היו תקנות מסודרות, וזה היה נכנס במסגרת החוק אני רוצה להאמין שאותו ראש עיר או כל אדם נושא תפקיד או שליחות ציבורית היה חושב פעמיים לפני שהוא היה עובר על החוק.
<נעמי מורביה: למעשה, היום מעבר לעובדה שהוא נכנס לבית ועשינו לו את כל הסקנדל, והגענו לשם והפגנו והוא יצא, והוא ביקש סליחה, ואחר כך הוא קיבל אותנו בלשכה, ואחר כך הגיעה חברת הכנסת קארין אלהרר – ובפירוש הכרחתי את מר יעקב אדרי לקבל אותה – מעבר לזה אין שום צד ענישתי או מרתיע או "למען יראו וייראו".
<נעמי מורביה: אין כלום.
דוד צור: החוק היום אוסר אפליה באשר היא.
<נעמי מורביה: אבל אין תקנות.
אילן גילאון: אין לנו חוק שאנשים יהיו בני אדם.
<נעמי מורביה: צריך תקנות דיור בקהילה.
קארין אלהרר: צריך פרק בחוק, נעמי, זה לא בתקנות.
<נעמי מורביה: אנחנו צריכים את הפרק הזה, וטובה שעה אחת קודם.
<נעמי מורביה: כי אז אם אפשר גם צריך שתהיה גם ענישה.
<נעמי מורביה: אדם כזה צריך לשאת באחריות פלילית.
<נעמי מורביה: אם ראש עיר או ראש מועצה או כל אדם יודע שהוא נושא באחריות אישית פלילית הוא לא ינהג כפי שראש העיר נהג.
<נעמי מורביה: אנחנו פורום ארגוני הנכים ומטה מאבק הנכים זועמים ממש על כל מה שקרה, אנחנו מביעים שאט נפש מהאירוע, ואנחנו רוצים להוציא גם את הדבש מתוך האירוע הקשה הזה, ואולי באמת לקדם את החקיקה כמו שאני מבקשת.
דוד צור: תודה רבה, נעמי.
דוד צור: הצטרפו אלינו גם חברי הכנסת תמר זנדברג, מיכל רוזין ואורי מקלב.
דוד צור: אני מודה לכם על ההשתתפות.
דוד צור: חבר הכנסת מזרחי, בבקשה.
משה מזרחי: האמת היא שסברנו שעשינו כברת דרך בעניין השילוב בקהילה בשנים האחרונות.
משה מזרחי: חבל מאוד שיעקב אדרי לא פה.
משה מזרחי: גם אתה וגם אני מכירים אותו ממקומות אחרים, וזאת הייתה הפתעה מרה לראות את ההתנהלות הזאת.
משה מזרחי: אני הייתי מזועזע עד עפר.
דוד צור: איש עם אמפתיה.
משה מזרחי: מה שחמור פה זה שכאילו יצאה כל הדעה הקדומה הזאת, השד, הג'יני, במלוא עצמתו.
משה מזרחי: כי זה לא היה משהו פומבי.
משה מזרחי: הוא נתפס באמירות בלא ידיעתו.
משה מזרחי: יצאו לאיש אמירות קשות והתנהלויות שזה לא כאילו לעשות למישהו הצגה במידה מסוימת.
משה מזרחי: זה מה שמטריד מאוד.
משה מזרחי: כאילו משהו רע מאוד יצא, קמאי שהיא טמון בפנים שהוא מאוד מטריד ומאוד מפחיד.
משה מזרחי: זאת לא הפעם הראשונה באור עקיבא.
משה מזרחי: ב-2011 היו דברים דומים שראש העיר הקודם גם כן – נכון אני אומר?
<נעמי מורביה: יואב מהנהן.
<יואב קריים: נכון מאוד אתה אומר.
משה מזרחי: סוג של משהו שטמון שם.
משה מזרחי: הסוג הזה של פופוליזם בגלל האזרחים שלך - -
אורי מקלב: רבי עקיבא היה אומר: "ואהבת לרעך כמוך".
אורי מקלב: אור-עקיבא.
משה מזרחי: הציבור, כמובן, בעד השילוב בקהילה וכו', ובסופו של דבר כשיוצא הג'יני אז הדעות הקדומות במלוא עצמתן.
משה מזרחי: את זה צריך להגיד על השולחן כאן, ואני מאוד מסכים אתך, גברת מזרחי.
משה מזרחי: את צודקת שהדעה הקדומה התפרצה פה באופן כל כך חריף שאי אפשר היה לעבור לסדר היום.
משה מזרחי: אבל כמו שחבר הכנסת גילאון, בגלל זה כולנו פה כדי לזעוק את הצעקה הזאת שבלתי אפשרי שדברים כאלה יקרו, בטח לא מראש עיר.
משה מזרחי: גם האמירות וההתנכלויות כל כך לא משתלבות עם נבחר ציבור שצריך לשלב את הקהילה שלו ולהוביל סוג כזה של ערכים.
משה מזרחי: זה פשוט בלתי נתפס, בעיניי.
משה מזרחי: פה צריך להוציא אמירה קשה.
משה מזרחי: מאוד חבל לי שהוא לא הגיע לכאן כי הייתה לו הזדמנות כבירה למחות או למחוק את היציאה הקשה הזאת.
משה מזרחי: ב-2011 היה כנראה דיון מאוד רחב פה.
משה מזרחי: ויש פה חומר של ה-מ.מ.מ שכבר נבדק על העניין הזה.
משה מזרחי: יש פה רשימה ארוכה של מוסדות שעד אותו מועד שבו התחילו את המחקר הזה הייתה מסכת של התנכלויות כדי להדיר אותם מתוך הקהילה ולהרחיק אותם.
משה מזרחי: בגלל זה הזכרתי את אור עקיבא שבה זה היה גם אז.
משה מזרחי: צריך להבחין בין שכנים לבין דיירים שמציקים לבין - - - ציבורי שמוביל סוג כזה של מאבק.
משה מזרחי: פה חייבים לעשות את ההבחנה.
משה מזרחי: אתה אולי לא צריך לקבל את זה ששכנים מוטרדים – אני אומר את זה במירכאות – אבל כשאיש ציבור מוביל סוג כזה של מהלך זה פשוט בלתי נסבל וחרפתי.
משה מזרחי: גם בפעם הקודמת ראש עיריית אור-עקיבא הוביל את זה.
משה מזרחי: אני לא אחזור פה על כל המוסדות האלה, אבל אני מקווה שיש פה אנשים ממשרד הבריאות וממשרד הרווחה.
דוד צור: תכף ניתן להם.
משה מזרחי: אלה הצהרות מ-2011, וצריך לשמוע מה נעשה מאז ששמו את הסוגיה הזאת.
משה מזרחי: הם היו צריכים להוביל מדיניות כללית כי בסופו של דבר צריך לקחת בחשבון שהשילוב בקהילה צריך להיות מתואם עם הקהילה - -
קארין אלהרר: אני מתנגדת לאמירה הזאת, חבר הכנסת מזרחי.
קארין אלהרר: אחת הטענות שעלתה בדיון אצל ראש העיר היא שצריכים לתאם אתו, צריכים להגיד לו מי עומד לגור כאן.
קארין אלהרר: יש פה אמירה מאוד בעייתית.
קארין אלהרר: תגידו, מישהו מכם הודיע לראש העיר שלו שהוא בא לגור בעיר?
תמר זנדברג: תלוי איפה.
תמר זנדברג: ביישובים עם ועדות קבלה, כן.
קארין אלהרר: יישובים עם ועדות קבלה זה לא הדבר הכי חוקי במדינת ישראל.
דוד צור: אני לא רוצה לפרוץ את הדיון.
<ניסים מורביה: זה עבר מהעולם.
תמר זנדברג: בוודאי שיש את זה.
דוד צור: היחידים שמותר להם להתפרץ פה - -
משה מזרחי: זה המקום הלא נכון, לא התכוונתי אליו בכלל.
משה מזרחי: על זה אין לנו ויכוח.
משה מזרחי: להפך - -
דוד צור: היחידים שמותר להם להתפרץ פה הם חברי הכנסת ולירן.
<גלית ברמי: יש ללירן הצעה.
<לירן מזרחי: יש לי משהו להגיד לכם: יש ימי שירות לקבל את השונים.
<לירן מזרחי: הוא יראה איך מקבלים את השונים.
<לירן מזרחי: אצלנו בעבודה יש ימי שירות שעובדים קיבלו עונש.
<לירן מזרחי: גם הוא צריך לקבל עונש.
<לירן מזרחי: למה לוותר לו? למה אתם מוותרים לו?
דוד צור: עוד לא ויתרנו, אבל אנחנו נגיע לשלב העונש.
דוד צור: בואו נפתור קודם את הבעיה.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את מנכ"ל אור עקיבא, בבקשה.
<רחמים צאלח: בוקר טוב.
<רחמים צאלח: שמי רחמים, ואני מנכ"ל העירייה באור עקיבא.
<רחמים צאלח: חברי הכנסת אמרו שהם הכירו את יעקב אדרי הן כשר והן כחבר כנסת.
<רחמים צאלח: הוא פעל רבות.
<רחמים צאלח: הוא נבחר להיות ראש עיריית אור עקיבא, ואין לו שום דבר נגד אנשים עם מוגבלויות.
<רחמים צאלח: כל הזעקה שלו הייתה שמשרדי הממשלה צריכים להיות מתואמים עם העירייה כי גם היא צריכה להיות ערוכה ומוכנה לספק צרכים לכל אחד שמגיע אלינו.
<ניסים מורביה: ואללה יופי.
דוד צור: אני מבקש לא להתפרץ.
<רחמים צאלח: זה לאו דווקא אותו אזרח שצריך לבוא ולהגיד שהוא הגיע לגור באור-עקיבא.
<ניסים מורביה: ביקשת מראש העיר רשות?
דוד צור: אני מבקש פעם שנייה.
דוד צור: אדוני, אל תגרום לי להוציא אותך מדיון כזה.
<רחמים צאלח: פשוט מאוד צולבים כאן עכשיו את ראש עיריית אור-עקיבא שלא בצדק, וגם מדביקים סטיגמה על כל תושבי אור-עקיבא שכביכול אור-עקיבא זה מקום ששונא אנשים עם מוגבלויות.
<רחמים צאלח: זה לא נכון.
<קריאה: לא שמעת - - -
<רחמים צאלח: אור-עקיבא זה יישוב חם, אור עקיבא זה יישוב אוהב.
דוד צור: מה אתם עושים כדי לקלוט וכדי לעזור?
<רחמים צאלח: אנחנו נעשה הכול.
<רחמים צאלח: אנחנו עושים הכול כדי לקלוט.
<רחמים צאלח: אנחנו רוצים לעשות את זה בתיאום עם משרדי הממשלה השונים כדי שנוכל להיערך ולספק מגוון של שירותים לאותם אנשים.
דוד צור: ראש המועצה התנצל, אמר משהו?
<רחמים צאלח: ראש העיר התנצל בפני כולם.
<רחמים צאלח: הוא לא צריך לצעוק, בואו, תתלו אותי או תצלבו אותו.
<רחמים צאלח: גם חבר הכנסת גילאון אמר באור-עקיבא שהוא מכיר את יעקב אדרי, ויעקב אדרי פעל רבות - -
דוד צור: כולנו מכירים אותו, לכן אנחנו נזעקים.
<רחמים צאלח: - - הוא לא מתנגד.
<רחמים צאלח: אין לו כלום נגד נכים.
<רחמים צאלח: הוא רק מבקש ממשרדי הממשלה לתאם אתו ולהגיד לו שהם עומדים לפתוח - -
אילן גילאון: זה נשמע ממש רע.
אילן גילאון: גם אין לו כלום נגד יהודים או ערבים.
תמר זנדברג: חלק מחבריו הטובים ביותר.
<רחמים צאלח: אנחנו פשוט צריכים להיערך.
<רחמים צאלח: לידי יושבת גברת סיגל אלבז שעובדת באגף החינוך, והיא אמורה לספק שירותים לאותם תלמידים שמגיעים אלינו - -
אילן גילאון: מה אתם עושים כדי לטהר את האווירה?
<רחמים צאלח: - - -
אילן גילאון: ככה מתנהגים לאנשים שנמצאים?
<קריאה: זה לא הוסטל, זה בית פרטי.
<סיגל אלבז: שלום, שמי סיגל.
<סיגל אלבז: אני עובדת באגף החינוך בעיריית אור-עקיבא.
<סיגל אלבז: ראש העיר התנצל מספר פעמים גם בכלי התקשורת, גם כשאתם הגעתם אלינו.
<סיגל אלבז: שמעתי אותו יחד עם חבר הכנסת בהפגנה שהייתה מחוץ לעירייה.
<סיגל אלבז: הדיון הפך את אור-עקיבא לעיר שבה אנשים לא מטפלים כראוי באוכלוסיות של ילדים בעלי צרכים מיוחדים - -
קארין אלהרר: לא רק ילדים.
<נעמי מורביה: הם לא ילדים, הם אנשים מבוגרים.
<סיגל אלבז: אני מתייחסת למערכת החינוך.
דוד צור: אני מבקש מכם שוב, תנו לה לדבר.
<סיגל אלבז: ברשותכם, אני מתייחסת למערכת החינוך.
<ניסים מורביה: אז תייצגי ילדים, זה לא פה.
קארין אלהרר: לא על זה הדיון.
<נעמי מורביה: היא לא קשורה לדיון.
<ניסים מורביה: זה לא הדיון, מותק.
דוד צור: אני מבקש ממך, מה זה "מותק"?
דוד צור: מה זה השיח הזה?
<ניסים מורביה: סליחה.
דוד צור: אני אומר לך פעם נוספת, אני אוציא אותך מהדיון הזה.
<ניסים מורביה: אני מצביע, ואתה לא מתייחס אלי.
דוד צור: אני לא אתייחס אליך כשתצביע.
דוד צור: זה לא יעזור.
דוד צור: יש עוד עשרה איש לזכות דיבור.
דוד צור: בכל הכבוד הראוי אתה לא נותן לאנשים לדבר.
<סיגל אלבז: תנו לי לסיים.
<סיגל אלבז: אני אציג את החלק שאני מתחברת אליו.
<סיגל אלבז: מערכת החינוך שלנו קלטה ברשות גם הוסטלים של חבר'ה צעירים בגיל הנעורים.
<סיגל אלבז: הם ילדים ונוער בסיכון ששוהים בקהילה.
<סיגל אלבז: הם גרים אצלנו, הם לומדים אצלנו במערכת החינוך.
<סיגל אלבז: מערכת החינוך שלנו היא בהחלט מערכת משלבת ברמה המחוזית של אוכלוסיות ושל ילדים עם צרכים מיוחדים, גם עם נכויות פיזיות, גם עם נכויות שונות אחרות.
<סיגל אלבז: הילדים האלה משולבים באופן מלא במערכות חינוך רגילות לחלוטין.
<סיגל אלבז: זאת תאווה לעיניים.
<סיגל אלבז: נוצרה תמונה שכאילו אור עקיבא לא אוהבת את האוכלוסייה הזאת או דוחה אותה משום-מה.
<סיגל אלבז: לצערי, חבל האירוע הנקודתי הזה הפך - -
דוד צור: כנראה, התמונה הזאת נוצרה מסיבות מסוימות.
<סיגל אלבז: נכון.
<סיגל אלבז: היום אנחנו צריכים לעבוד מאוד קשה גם כדי לתקן את התמונה הזאת.
<סיגל אלבז: גם בעזרת חברי הכנסת, העמותות והגורמים המכובדים שיושבים כאן לבנות מנגנון שמסנכרן בין כל הרשויות ומשרדי הממשלה לטובת כל הקהלים בעירייה.
מיכל רוזין: מילים, מילים, ולא אומרים כלום.
מיכל רוזין: אמרת משפטים – כלום אני לא יכולה להגיד מה אמרת.
דוד צור: קונקרטית אתם יכולים להגיד מה אתם עושים?
<סיגל אלבז: ראש העיר נפגש עם כמה גורמים ממשרד הבריאות.
<סיגל אלבז: הייתה ישיבה גדולה שהשתתפו בה - -
<רחמים צאלח: כל הגופים.
<רחמים צאלח: ישבו כל הגופים והגיעו להסכמות.
דוד צור: נמצאים פה ממשרד הרווחה?
<קריאה: אנשים עם מוגבלויות ישבו שם?
מיכל רוזין: איזה גופים?
מיכל רוזין: כל האנשים, התקיימו פגישות, יש תכניות – תפרטו.
מיכל רוזין: באתם לפה, אנשי מקצוע – תפרטו.
<רחמים צאלח: הגיעו נציגי המשרדים השונים: משרד הבריאות, משרד הרווחה, נציגי העמותות שפועלות באור-עקיבא.
<רחמים צאלח: הגיעו להסכמות.
דוד צור: מתי זה התקיים הדיון הזה?
<רחמים צאלח: לפני כשבועיים.
דוד צור: מה יצא בדיון הזה?
דוד צור: משרד הרווחה, הייתם בדיון הזה?
<רחמים צאלח: הייתה התנצלות הדדית - -
<קריאה: הדדית?
<יואב קריים: על מה?
<יואב קריים: לא, סליחה.
<נעמה לרנר: למה התנצלות הדדית?
<נעמה לרנר: המשתתפים היו גם צריכים להתנצל?
<נעמה לרנר: מי עוד היה צריך להתנצל חוץ מראש העיר?
<רחמים צאלח: הם הגיעו להסכמות שזאת הייתה אי הבנה.
<נעמה לרנר: אי הבנה?
<נעמה לרנר: אי הבנה לבעוט בחפצים?
<נעמה לרנר: איזו אי הבנה?
<סיגל אלבז: בדיון הייתה נציגת משרד הבריאות גיתית רינות; היה יובל אקשטיין, מנכ"ל בית-אקשטיין - -
דוד צור: את יכולה להעביר לנו את הפרוטוקול של הישיבה הזאת?
דוד צור: משרד הרווחה, יש לכם אותו?
<אחיה קמארה: יש לנו.
<קריאה: הם לא היו שם.
דוד צור: משרד הרווחה אומר שכן.
מיכל רוזין: לא, רק הבריאות.
<אחיה קמארה: רק משרד הבריאות השתתף, אבל יש לנו.
דוד צור: משרד הבריאות פה?
<יואב קריים: אני נציג משרד הבריאות פה.
<יואב קריים: אני יושב ראש המועצה הארצית לשיקום נכי נפש בקהילה במשרד הבריאות.
<יואב קריים: המועצה הזאת אמונה על חוק השיקום בקהילה.
<יואב קריים: מתוקף החוק הזה הוקמה הדירה שבה מדובר, ובה נעשה מעשה האלימות של ראש העיר.
<יואב קריים: הישיבה הזאת נעשתה בלחץ מאוד גדול כדי שהדיירים שפחדו, ובעלת ההוסטל שכרה להם מאבטח כי הם פחדו לישון שם - -
מיכל רוזין: מראש העיר.
<יואב קריים: - - בעקבות ההתנהלות של ראש העיר.
<יואב קריים: בעקבות זה נעשתה פגישה כדי שהדיירים יוכלו לגור שם.
<יואב קריים: אנחנו באופן מאוד עקרוני לא מוכנים לשנות את המהות של חוק שיקום נכי נפש בקהילה שמשמעותו שאנשים שוכרים דירות בכל מקום שהם רוצים, והשירות שנותנים היזמים הוא שירות ליווי בדירות.
<יואב קריים: לא ייתכן שאנשים ששוכרים ומקבלים ממשרד השיכון את הסיוע בשכר דירה ושוכרים בעצמם את הדירות הללו – לא ייתכן שהם יצטרכו להגיד לראש עיר שהם מגיעים אליו לעיר.
<יואב קריים: זה אנטי שיקום, זה אנטי שילוב, זה מריח מגזענות, וזה כמובן אנטי זכויות אדם.
דוד צור: יואב, אתה מוכן להגיד מה היה בדיון?
דוד צור: משהו קונקרטי?
<יואב קריים: אני לא הייתי בדיון עצמו.
דוד צור: יש מישהו פה שהיה בדיון הזה?
<יואב קריים: כדי להגיע למצב שאפשר יהיה להמשיך לתת לאנשים לחיות נעשה סוג של הפסקת אש; כמו שקרא לזה המנכ"ל – "התנצלות הדדית" למרות שאנחנו לא חשבנו לא שלמשרד הבריאות יש על מה להתנצל ולא שלדיירים יש על מה להתנצל.
<יואב קריים: אבל לשם היכולת של הנערים להמשיך לגור שם הייתה התנצלות הדדית.
<יואב קריים: אבל העניין הוא הרבה יותר רחב מאור-עקיבא.
<יואב קריים: זה עניין עקרוני, ולא מעסיק אותי כרגע לדון באור-עקיבא למעט העובדה שראש העיר צריך להיענש על מעשה הוונדליזם ועל מעשה האלימות שעשה - -
<רחמים צאלח: הוא לא עשה שום מעשה אלימות.
<יואב קריים: - - אבל התביעה שבה דרך המקרה הזה לתאם ולסנכרן, ושאנשים שגרים בקהילה יצטרכו להודיע על זה מראש נוגדת את חוק שיקום נכי נפש בקהילה ולא מקובלת עלינו באופן מהותי, ערכי, ולא תהיה.
דוד צור: תודה, יואב.
דוד צור: אני מבקש את אחיה קמארה ממשרד המשפטים.
<אחיה קמארה: אחיה קמארה, נציב זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
דוד צור: דבר קודם אתה ואחר כך משרד הרווחה.
<אחיה קמארה: אני רוצה להבהיר שיהיה ברור: מבחינה חוקית כמו שאמרה כבר חברת הכנסת קארין אלהרר ומשום מה אמרו שזה לא נכון, מבחינה חוקית זאת אפליה.
<אחיה קמארה: זה אסור לפי חוק.
<אחיה קמארה: אנחנו לא צריכים חוקים נוספים.
<אחיה קמארה: במדינת ישראל אסור להפלות אדם עם מוגבלות על רקע מוגבלותו, ואם הדברים נעשו כפי שהם נעשו מדובר בהפרה של החוק.
<אחיה קמארה: לכן כאשר הדיירת באותו דיור הגישה תלונה במשטרה המשטרה חוקרת עכשיו את העניין.
<אחיה קמארה: היועצת המשפטית של נציבות השוויון במשרד המשפטים שלחה מכתב לראש העיר שמבקש הבהרות מה נעשה שם כדי לבדוק פעולה משפטית במקביל לעבודת המשטרה.
<אחיה קמארה: מאוד חשוב להבין שמדובר פה לכאורה בהפרה של החוק ושרשויות המדינה פועלות בנושא.
<אחיה קמארה: לגבי הסנכרון בין משרדי הממשלה – ברגע ששמענו על התקרית הזאת, וכמו שנאמר פה זה קורה בהרבה מקומות; זה קורה, לצערנו, חדשים לבקרים, משרד הבריאות פנה אלינו, עבדנו עם משרד הרווחה, הייתה ישיבה אצל מנכ"ל משרד הרווחה; התברר שאין ריכוז מיוחד לפתרונות דיור לאנשים עם מוגבלות באור-עקיבא.
<אחיה קמארה: בעקבות אותה פרשה בקריית-חיים משרדי הממשלה הקימו ועדה שדאגה שיש היום תיאום מלא בין משרדי הרווחה והבריאות בשביל ליצור מצב שאנשים עם מוגבלות חיים בקהילה בכל מקום ולא מרוכזים בשכונות מסוימות.
<אחיה קמארה: האינטרס של כולנו שאנשים עם מוגבלות יחיו בכל מקום כאחד האדם.
<אחיה קמארה: זה משליך, כמובן, על העניין של חינוך, זה משליך על עניין של תעסוקה וכדומה.
<אחיה קמארה: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות נוספות: אין כאן שום התקפה על אור עקיבא .
<אחיה קמארה: אף אחד לא אמר שאין קליטה טובה באור-עקיבא או שמערכת החינוך באור-עקיבא היא לא טובה.
<אחיה קמארה: נאמר פה על אותה פעולה אלימה כלפי אותם דיירים.
<אחיה קמארה: במקרה הזה לכאורה ראש העיר הסית את התושבים בניגוד למקומות אחרים שבהם התושבים מסיתים את ראש העיר.
<אחיה קמארה: פה זה נראה כאילו ראש העיר הסית את התושבים נגד אנשים עם מוגבלות.
דוד צור: אמר את זה מזרחי.
דוד צור: אתה חייב לחתור לסיום.
<אחיה קמארה: הנקודה השנייה היא שעושה רושם שאין פה היכרות עם האנשים, וזה חומר במיוחד מכיוון שהוא היה שר הבריאות.
<אחיה קמארה: מה נאמר פה?
<אחיה קמארה: שהם מפגרים.
<אחיה קמארה: בכלל אין פה הבנה שמדובר פה באנשים עם מוגבלות נפשית שזה משהו אחר, שיש להם צרכים משלהם.
<אחיה קמארה: זאת הנקודה העיקרית – איך מדינת ישראל יוצרת מצב שאנשים עם מוגבלות חיים בכל מקום, לומדים בכל מקום.
<אחיה קמארה: הילדים שלנו בבתי הספר ובגנים לומדים עם ילדים עם מוגבלות, אנחנו עובדים עם אנשים עם מוגבלות, חיים עם אנשים עם מוגבלות, מכירים אותם על היתרונות והחסרונות שלהם, ולא רואים בהם אנשים שאנחנו מפחדים לחיות לידם, ולכן אנחנו מנתקים להם את המים.
<אחיה קמארה: זאת הנקודה המרכזית.
<אחיה קמארה: הנושא של הנגישות שהנציבות מובילה נועד בדיוק ליצור את המצב הזה.
<אחיה קמארה: ליצור מצב שאנשים עם מוגבלות מסתובבים בכל מקום ויכולים להיראות ולחיות בכל מקום כמו כולם.
דוד צור: הדס ממשרד הרווחה, בבקשה.
<הדס אביסדריס: אני רוצה לומר מהי המדיניות של משרד הרווחה.
<הדס אביסדריס: אני מדברת בשם האגף לטיפול באנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.
<הדס אביסדריס: אנחנו רואים את הצורך ואת ההכרח לשילוב באוכלוסייה הכללית.
<הדס אביסדריס: אנחנו רואים כמה דוגמאות שהקהילות שבהן שולבו האנשים הרוויחו רבות מזה ברמה העקרונית, האזרחית, הערכית.
<הדס אביסדריס: לדוגמה בגוש עציון יש סדנת שילוב בגבעות.
<הדס אביסדריס: מי שרוצה לראות איך שילוב של אנשים עם מוגבלות שכלית והתפתחותית תורם לקהילה, תורם לילדים, תורם להרגשת איכות החיים שייגש לשם ויראה את זה.
<הדס אביסדריס: אפשר לראות בנתניה כל מיני פרויקטים של העירייה שמקדמים בברכה את האנשים ועוזרים גם לאנשים זקנים עם מוגבלות וגם לנשים צעירות עם עגלות, נושא הניידות.
<הדס אביסדריס: אני אפילו לא צריכה לומר את זה לאנשים אחרים.
<הדס אביסדריס: אנחנו כמשרד שותפים בוועדה למיקום מסגרות בקהילה, ומקפידים מאוד.
<הדס אביסדריס: אנחנו אגף שמפתח הרבה מסגרות חדשות, מאוד מקפידים לא לאשר מסגרות בריכוז גדול מדי כי אז זה בעייתי לקהילה כי אנחנו חושבים שקהילה יכולה להרוויח כשאין מסה גדולה מאוד של אנשים מסוג מסוים.
<הדס אביסדריס: לכן אנחנו בהחלט פועלים לזה.
<הדס אביסדריס: המשרד גם פועל במסגרת הוועדה לתכנון ובנייה לקדם את נושא הגדרת שטחים חומים גם לצורכי - -
דוד צור: דיור ציבורי ולהוסטלים?
<הדס אביסדריס: בהחלט.
תמר זנדברג: זה לא שטח חום, זה שטח צהוב למגורים.
תמר זנדברג: כולם, נא להבין.
<הדס אביסדריס: יש אצלנו גם הרבה פעמים עמותות ציבוריות שמקבלות את הכספים מהרשות, ויש מקום שהרשות תגדיר מקומות ספציפיים גם לרווחה ולא רק לבריאות.
תמר זנדברג: תודה, אדוני.
תמר זנדברג: תודה על הדיון וכל הכבוד לחברי הכנסת היוזמים.
תמר זנדברג: בואו נגיד את האמת – זאת לא הפעם הראשונה ובטח לא האחרונה שאנחנו נתקלים – הגדיר את זה ידידי יואב – בגזענות, "נימבי" – כל אותם ביטויים שמיועדים לדחוק אנשים שאנחנו לא רוצים לראות לידינו פשוט בגלל שהם שונים וזרים.
תמר זנדברג: איך אומר השיר של נימלר המפורסם?
תמר זנדברג: "בהתחלה זה היה בוועדות הקבלה, ואחר-כך זה אלה, ואחר-כך זה אלה"; ואנחנו הולכים ומסתגרים בקהילות הומוגניות, והפרסומות לפרויקטי הדיור שהממשלה יוזמת מה הן אומרות?
תמר זנדברג: "לחיות עם אנשים כמוך".
תמר זנדברג: מה זה אומר "לחיות עם אנשים כמוך", זה אומר לא לחיות עם אנשים שהם לא כמוך.
תמר זנדברג: ואז אנחנו מתחילים להתבלבל, ואנחנו כבר לא יודעים אם זה ילדים או שזה מוגבלים או שזה נכי נפש או מי זה בכלל – העיקר שזה לא כמונו.
תמר זנדברג: אתמול שמעתי שיש שיטה חדשה בפרויקטים של דיור להדיר אנשים שאנחנו לא רוצים לראות אותם.
תמר זנדברג: שמעתי שבאחד הפרויקטים בירושלים של משרדים שיועדו למרפאות היזם רצה להפוך אותם לדיור עבור אנשים כמונו, השכנים קמו והתנגדו, אז מה אמר היזם?
תמר זנדברג: אוקיי, אז אחרי המרפאות אני עושה מרפאות נפש.
תמר זנדברג: אז הדיירים אמרו, לא, אז בסדר, אנחנו מסכימים לתוספת של יחידות דיור, רק שלא יהיו חולי נפש לידינו.
תמר זנדברג: מה המטרה?
תמר זנדברג: אמר את זה חברי חבר הכנסת אילן גילאון – אין חוק שמחייב להיות בן-אדם, אבל יש חוק, ויש הרבה חוקים שמחייבים אותנו, את מוסדות המדינה, את משרד הרווחה, את משרד הבריאות, את הרשויות המקומיות להתנהג לפי החוק – לפי חוק השילוב, לפי חוק איסור אפליה, לפי חוק שילוב במערכת החינוך.
תמר זנדברג: התפקיד שלנו, של קובעי המדיניות, של נבחרי הציבור זה ליישם את החוקים האלה ולא להיגרר אחרי גל שמגיע מהציבור, ובטח לא לעורר את הגל הזה ולבקר אותו ולגרום אותו.
תמר זנדברג: כאן הכשל הגדול, חברים מאור-עקיבא.
תמר זנדברג: כאן הכשל הגדול שלכם, ולכן היום אתם כאן על המוקד.
תמר זנדברג: כי אתם כשלתם בזה.
תמר זנדברג: לא רק שלא בלמתם גל שהגיע מהציבור כמו שמגיע לפעמים – כרגע אנחנו נבחרי ציבור, ואנחנו לא שופטים את הציבור – אתם יזמתם ועוררתם אותו.
תמר זנדברג: הוועדה הזאת והכנסת הזאת יעמדו על כך שהחוק ייושם כלשונו.
תמר זנדברג: דירות שילוב לא היו בשטחים החומים, הם בשטחים הצהובים.
תמר זנדברג: זה שטח מגורים לכל דבר.
תמר זנדברג: כמו שאני שוכרת את הדירה שלי, ואני לא אעמוד בפני ועדת קבלה.
תמר זנדברג: אנחנו נעמוד גם נגד ועדות קבלה ביישובים.
תמר זנדברג: אנחנו גם נעמוד נגד ועדות קבלה – במירכאות – לכאלה שהם "some of my best friends", כמו האמרה המפורסמת.
תמר זנדברג: "אנחנו קולטים", והכול נהדר, אבל – תתאמו אתנו.
תמר זנדברג: אנחנו נעמוד על זה כאן שהדברים האלה יתקיימו כמו שאומר החוק וכמו שדורשת גם מידת האנושיות.
דוד צור: ד"ר דלה-רוקה, בבקשה.
דוד צור: אחרי זה חבר הכנסת זאב.
דוד צור: רק בקצרה, אנחנו חייבים לסיים.
<רוברטו דלה-רוקה: תודה, כבוד היושב-ראש.
<רוברטו דלה-רוקה: "ואהבת לרעך כמוך" זה המשפט השגור ביותר בפי הרבה אנשים והכי פחות מיושם במדינה.
<רוברטו דלה-רוקה: אני אפוטרופוס לא רשמי של אחד הדיירים בווילה הזאת שראש העיר פרץ אליה, ואני רוצה בכמה מילים לשפוך אור על מה שקורה מאחורי הקלעים.
<רוברטו דלה-רוקה: הרבה אנשים פה מדברים ולא מבינים מה קורה, ומה היה בעקבות מה שהיה.
<רוברטו דלה-רוקה: קודם כול הם היו בהוסטל מבודד בזכרון-יעקב.
<רוברטו דלה-רוקה: חודשיים לפני כן הודיעו להם שהם עוברים למקום אחר, אבל אסור היה להגיד לאיזה מקום.
<רוברטו דלה-רוקה: גם אני באתי לשם הרבה, ואמרו שאסור להגיד כדי לא לעורר אנטגוניזם.
<רוברטו דלה-רוקה: כבר הרגשתי מושפל גם בשם האנשים שישבו שם שאסור להגיד לאן עוברים כדי שלא יקרה מה שבאמת קרה בסוף.
<רוברטו דלה-רוקה: האנשים האלה הם פגועי נפש, הם אנשים מבוגרים.
<רוברטו דלה-רוקה: החבר שלי עובד לפרנסתו במסעדה.
<רוברטו דלה-רוקה: הוא היה בעל מסעדה, והיום הוא טבח במסעדה ומפרנס את עצמו.
<רוברטו דלה-רוקה: הוא לחלוטין יכול להיות חלק מהרקמה החברתית בכל עיר בארץ, גם ברמת-אביב וגם בסביון.
<רוברטו דלה-רוקה: האנשים האלה נכנסים ללחץ מכל שינוי.
<רוברטו דלה-רוקה: הם היו בלחץ במשך חודשיים גם בגלל שלא ידעו לאן הם עוברים.
<רוברטו דלה-רוקה: כשהם עברו למקום הזה, וקרה מה שקרה, זה החזיר אותם אחורה בהרבה מובנים חודשים ושנים.
<רוברטו דלה-רוקה: עבר כבר חודש, והחבר שלי עדיין לא התאושש.
<רוברטו דלה-רוקה: זה המעשה שעשה בן אדם שהיה שר הבריאות.
<רוברטו דלה-רוקה: אני מתבייש בשר בריאות כזה.
<רוברטו דלה-רוקה: תודה.
<לירן מזרחי: אתה צודק.
קארין אלהרר: יפה מאוד.
דוד צור: חבר הכנסת זאב, בבקשה.
נסים זאב: אדוני היושב-ראש, ודאי הדיון הזה חשוב, ובאמת צריך להעמיק בו.
נסים זאב: יש הבדל לדעתי בין מישהו שבאופן בודד מחליט לשכור איזושהי דירה, וודאי זכותו ככל אחד האדם.
נסים זאב: כאשר מדובר בהקמת הוסטל זה לא שונה מהקמת מעון יום, מגן ילדים - -
קארין אלהרר: אבל זה לא היה הוסטל.
<יואב קריים: זה לא הוסטל, זאת דירה.
נסים זאב: תנו לי לדבר.
נסים זאב: אני יודע מה שאני מדבר.
נסים זאב: אני 15 שנה בוועדה - -
דוד צור: אנחנו חייבים לסיים, אז בבקשה מהר.
דוד צור: ממש בנקודות.
נסים זאב: יש הבדל כי אדם שרוצה ליזום לשכור וילה ולהקים מעון יום או להפוך אותה לגן ילדים הוא חייב באישור לשימוש חורג ולהוציא רישיון.