GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי נוח: אנשים שנחשדים בניסיון לכייסות נעצרים עד תום ההליכים.
צבי נוח: כמובן שאי אפשר לזלזל בשום עבירה, אבל עבירות שהן יחסית פעוטות ובשום מדינה תקינה לא עוצרים לגביה, אצלנו בארץ עוצרים.
צבי נוח: כך נוצרת מסה בלתי נסבלת של עצורים.
צבי נוח: הערה אחרונה, אמרה כאן עורכת דין קרפ ובצדק, שהגענו למצב של זילות החוק.
צבי נוח: באמת זה כך, 750 ישנים על הרצפה, זה אומר ש- 750 פעם מנהלי בתי מעצר מקבלים עצורים ומפרים חוק באדישות מוחלטת.
צבי נוח: בבג"צים הראשונים שלנו, הם ממש התנצלו, היום הם כבר לא מתנצלים הם אומרים שזו ההוויה.
צבי נוח: יותר מכך, עברנו למהלך נוסף, וציינתי את זה בוועדת החוקה כשדברנו על ארבעה בתי מעצר שעשינו סיום בהם לפני חודש בדרום.
צבי נוח: בארבעת בתי המעצר הללו שולפים לי עצירים צו של שופט ואומרים לי שהשופט כותב על אותו עציר, למנהל בית המעצר, תרים אותו מיד על המיטה.
צבי נוח: זאת אומרת לא מדברים על הפרת חוק סתמית, מנהל בית המעצר לא מעלה ארבעה כאלה, אני אומר לו בית משפט מצווה עליך לעשות משהו והוא אומר לי שהוא לא יכול לעשות שום דבר.
צבי נוח: זאת אומרת שכבר הגענו לזילות של צווים שיפוטיים ספציפיים פרטניים.
משה גפני: הגברת חנה אטקס.
חנה אטקס: קודם כל אני מברכת את כותבת הדו"ח ובעיקר משום שכולנו יודעים את המציאות שקיימת בבתי המעצר ואנחנו כולנו נמצאים בסכנה גדולה של כהות חושים והייתי אומרת אף התקרנפות.
חנה אטקס: קציני מבחן למבוגרים וגם לנוער מבקרים הרבה מאד בבתי כלא ובבתי מעצר והמצב הזה ידוע לכולנו ואנחנו לא מצליחים לשנות.
חנה אטקס: מה שכן, אני מציעה, ואני מציעה את זה בכל הזדמנות, גם במשרד שלי, להקים חלופות למעצר.
חנה אטקס: יש לי שתי קבוצות של פתרונות אפשריות.
חנה אטקס: האחד זה הוסטל לאנשים שיכולים להיות מחוץ לבית המעצר, שמוגדרים ברמת סיכון בינונית ומעלה, לא יכולים לחזור לבתיהם וניתן למצוא להם פתרונות אם ייבנה ההוסטל המתאים, עם התקציבים הנכונים, ניתן יהיה לפתור את האנשים האלה מכליאה.
חנה אטקס: הקבוצה השניה של האנשים שבהחלט ניתן היה לחשוב עליהם בכיוון של פתרון אחר הם משתמשי הסמים.
חנה אטקס: לגבי האנשים האלה הייתי מציעה להקים מרכז לאבחון ולהתחלת טיפול כדי שהאנשים האלה יוכלו כבר להתחיל טיפולים בשלב מאד מוקדם, זה יהיה איזשהו מקום לניתוב לכיווני טיפול שונים, חלקם יוחזרו לבתי מעצר, אותם אנשים שלא נמצא להם פתרונות, אני חושבת שזה כיוון שראוי ורצוי מאד לחשוב עליו, בוודאי הוא הרבה יותר חסכוני מאשר מתקני הכליאה הקיימים היום.
אוליביי טואטי: שמי אוליביי טואטי, סגן ראש יחידת פרוייקטים במשרד לביטחון פנים.
אוליביי טואטי: אני רוצה רק להתייחס לתכנית המשך של שירות בתי הסוהר.
אוליביי טואטי: אני לא מדבר על המשטרה, אנחנו בדרך הנכונה- - -
משה גפני: מי בדרך הנכונה?
אוליביי טואטי: המשרד לביטחון פנים.
אוליביי טואטי: מדובר על שיפוץ תאי המעצר, עשינו כבר שיפוץ ב- 50% מהמתקנים.
אוליביי טואטי: אם תעזרו לנו להשיג את התקציבים המיותרים גם נשלים את התכנית.
אוליביי טואטי: לגבי תכנית ההמשך, בניגוד למה שנאמר כאן, כרגע יש שני בתי סוהר בהקמה, אבל אין לנו שום תכנית המשך.
אוליביי טואטי: היינו אמורים עד סוף שנת 2001 לסכם אותה עם האוצר, כרגע, אם אני סופר נכון, נשארו 35 ימים עד סוף השנה, וזה לא מתקדם.
אוליביי טואטי: האוצר מתנה כל התקדמות נושא בהפרטה.
אוליביי טואטי: הפרטה חלקית מודל צרפתי מודל אנגלי וכו'.
אוליביי טואטי: אני אומר שצריך להיזהר יש בעיות אתיות עם זה, לא פותרים את כל בעיות ככלכלן אני מרשה לעצמי להגיד את זה, לא לכל דבר יש פתרון כלכלי.
זהבה גלאון: הבעיה היא לא כלכלית הבעיה היא אידיאולוגית.
אוליביי טואטי: אני רק רוצה להגיד לכם שתדעו שכרגע אין לנו שום תכנית המשך.
אוליביי טואטי: תכנון בית סוהר חדש דורש יותר משנה, ואני כבר דואג למקומות בשנת 2001 והלאה.
אוליביי טואטי: יש תכנית אבל אין גיבוי ושום אישור לתכנית הזו.
משה גפני: זאת אומרת אין לכם כסף לתכנית הזו.
אוליביי טואטי: אין בכלל סיכום על המשך.
אוליביי טואטי: אנחנו יודעים מה צריך לעשות מה צריך לסגור מה צריך לקנות אבל כרגע אין שום סיכום בנושא.
משה גפני: החברה דומה למשפחה, ברגע שיש קשיים כלכליים במשפחה, היא קובעת לעצמה את סדרי העדיפויות, למשל לקנות לחם לילדים, היא עושה דברים שאותם היא מחויבת לעשות.
משה גפני: חברה שמשאירה את מצב העצורים שלה בצורה שבה היא נמצאת, זו תעודת עניות לחברה, זאת אומרת סדרי העדיפויות שלה מעוותים לחלוטין.
משה גפני: המצב הזה שבו אנו הולכים לבתי המעצר ורואים שם איך שהאסירים מאבדים את צלם האנוש שלהם.
משה גפני: בחלק מן המקרים מדובר בעבריינים שבסופו של דבר מואשמים בבתי משפט, ובחלק מהמקרים לא מדובר בעבריינים בכלל.
משה גפני: מדובר על אנשים שנעצרו על לא עוול בכפם, והאנשים האלה מאבדים את צלם האנוש.
משה גפני: ההתייחסות כלפיהם היא התייחסות של חברה שהמצב בה הוא ביזיון והוא חמור מכל היבט אפשרי.
משה גפני: לכן אני אומר שהעבודה של חברת הכנסת זהבה גלאון היא עבודה רצינית וחשוב היא העלתה את זה על סדר היום, ואני מודה לה על כך.
זהבה גלאון: אדוני היו"ר, אני רוצה להודות לך על עצם קיום הדיון ולומר שלאחר ששמעתי את הדוברים בוועדה, התחזקתי בדעתי שהם שותפים לדעתי שעצירים בבתי מעצר שחירותם הוגבלה, הם קודם כל בני אנוש ויש להתייחס אליהם ככאלה.
זהבה גלאון: אני מסכימה שלא ייתכן שאזרחים במדינה מתוקנת יסבלו מתנאים תת אנושיים כשהם מגיעים לבית המעצר.
זהבה גלאון: אין ספק שהפעולה הנדרשת היא, ובעניין הזה אני משוכנעת שתעשה מאמץ מוגבר ותפעל למען תוספת תקציבים לשיפור אותם בתי מעצר, אחרת אי אפשר יהיה להמשיך כך.
משה גפני: אני מבקש לקרוא את החלטות הוועדה , עשיתי מעט שינויים, ואם תתנגדי להם תוכלי לומר.
משה גפני: החלק הראשון, אני מניח שתסכימי שיישאר: "הוועדה מביעה את הערכתה לחברת הכנסת זהבה גלאון על עבודתה בהכנת הדו"ח על המצב החמור בתנאי המעצר במדינת ישראל, ורושמת לפניה את הממצאים בדו"ח על זכויות האדם של העצירים בבתי המעצר במדינת ישראל.
משה גפני: התנאים הקשים בהם מוחזקים העצירים ובהם לינה על הרצפה, צפיפות היעדר טיול יומי, מזון שאינו מספיק, תאורה לקויה, היעדר חלונות ועוד, רק על ידי פעולת בינוי והשלמת תכנית השיפוצים יוכלו להיפטר בעיות חמורות אלה".
משה גפני: בקטע הבא עשיתי שינוי ואני מבקש את ההסכמה שלך לכך.
משה גפני: "ועדת הפנים תובעת מהממשלה לקבל מיידית את תכנית משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר לבינוי בתי הכלא ובתי מעצר וכן השלמת השיפוצים שהחלו ושקיימות בתכנית המשטרתית כבר משנת 2002".
משה גפני: את השינוי הזה עשיתי משום שאם תאמרי היום הוספה תקציבית אז יגידו לך שהיום המצב קשה.
משה גפני: יש תכנית, גם של המשטרה, גם של המשרד לביטחון פנים, גם של שירות בתי הסוהר, תכנית שאושרה ופשוט צריך לבצע אותה באופן מיידי.
משה גפני: אנו נדון היום בנושא של מצבן של הרשויות המקומיות בנגב.
משה גפני: אני מבקש להקדים ולומר, כי יש מדיניות של ממשלות ישראל של פיזור האוכלוסייה.
משה גפני: חלק הארי מן השטח של מדינת ישראל הוא הנגב, שלצערנו חלקו הגדול שומם.
משה גפני: בתוך הנגב ישנן הרשויות המקומיות והמועצות האזוריות, שסובלות ממצב בלתי אפשרי.
משה גפני: אני רוצה לתת דוגמא אחת לגבי המדיניות של פיזור האוכלוסין.
משה גפני: אדם אשר הקים מפעל בדימונה צריך לשלם, אפילו עבור תיקון של בורג המתקלקל במכונה, הרבה יותר מאשר בעל מפעל בחולון, כיוון שמרכז העשייה נמצא במרכז הארץ.
משה גפני: בעלי עסקים עושים מיד את החשבון, ורואים כי העלויות גבוהות בהרבה ממפעל הנמצא במרכז הארץ.
משה גפני: מכל בחינה, המצב בנגב לא כדאי עבור בעל עסקים.
משה גפני: כיוון שהמדיניות היא שהנגב יתאכלס בכמה שיותר תושבים, שתהיה בו כמה שיותר תעסוקה, שיהיו בה מחנכים טובים ואנשי תעשייה, המדינה חייבת לסייע, כך שיהיה כדאי להחזיק רשות מקומית, יהיה כדאי להחזיק מפעל ולהביא משקיעים, ושיהיה כדאי לחנך שם ילדים.
משה גפני: המדינה עד היום, לצערי, לא עשתה את זה.
משה גפני: היא אמנם ניסתה להקים מפעלי טקסטיל, אך זה לא הצליח.
משה גפני: הצעירים של הנגב לא רצו לעסוק בזה וזה גם כבר לא כדאי כמו שהיה בעבר.
משה גפני: המצב בנגב הולך ונעשה רע במיוחד על רקע המצב הכלכלי הקשה בו נמצאת המדינה.
משה גפני: חייב להיות שינו קיצוני בגישה כלפי הנגב.
משה גפני: אני אבקש מחה"כ זאב בוים שהיה ראש עיריית קריית גת והכיר את השלטון המקומי בנגב, להתחיל בדיון.
זאב בוים: לא חייבים להיות תושבי הנגב כדי להבין את המשמעות הגדולה שיש לנגב.
זאב בוים: הנגב יכול לשמש מנוף לחידוש הצמיחה במדינת ישראל.
זאב בוים: הרשויות המקומיות אחראיות לחיזוקו של מקום.
זאב בוים: אם הרשות המקומית חזקה ויציבה, היא משפיעה על האזור כולו.
זאב בוים: כוחה וחוסנה של קהילה הוא פועל יוצא של האזרחים שבה.
זאב בוים: אחת המטרות שצריכה להדריך את כל ראשי הרשויות היא כיצד לגייס לתוך האוכלוסייה שלהן אוכלוסייה יותר חזקה.
זאב בוים: צריך לתת חיזוקים לרשויות המקומיות כדי שיוכלו לתת את השירותים הטובים ביותר.
זאב בוים: אנשים הולכים לחיות במקומות בהם רמת השירותים היא גבוהה.
זאב בוים: אנשים רוצים חינוך טוב לילדיהם, תעסוקה ודיור.
זאב בוים: אלה שלושת המרכיבים החשובים ביותר בחייו של אדם.
זאב בוים: הבעיה היא שהמצב הסוציו אקונומי של האוכלוסייה בנגב הוא מצב נמוך.
זאב בוים: המצב הזה מקרין יכולת של הרשות המקומית לספק את השירותים ברמה גבוהה.
זאב בוים: צריך לשבור את המעגל הזה על ידי מתן סיוע לאוכלוסייה, כיוון שיש רמת אבטלה גבוהה בפריפריה בהשוואה למרכז, בנוסף למשבר הכלכלי הארצי.
זאב בוים: כשיש יותר מובטלים, יש פחות הכנסות ארציות לרשויות, יש פחות תשלומי ארנונה, יש פחות תשלומי איגרות חינוך, כל זה נופל בסופו של דבר על כתפי הרשויות.
זאב בוים: צריך לבדוק את מענקי האיזון והחלוקה במשרד הפנים, האם הם הולכים עם נוסחאות נכונות כגון נוסחת סווארי, והאם הרשויות בנגב מקבלות את מה שהן צריכות לקבל.
זאב בוים: בנוגע לבדואים, בוועדת החינוך דנים עכשיו על הבעיה של החינוך בתוך היישובים הבדואים.
זאב בוים: הטיפול חייב להיות משולב.
זאב בוים: לא ניתן לדרוש מבני קבע עם כל השירותים, כאשר לא נפתרה בעיית יישובי הפזורה.
זאב בוים: לראשי הרשויות קשה מאוד לתת לישובים הבדואים בפזורה את השירותים הנדרשים, כאשר ליישוב עצמו אין את תשתית קבע מסודרת.
טלאל אל-קרינאווי: אני חושב שזה חשוב לדבר ולטפל בנושא הנגב, כי הנגב הוא חלק גדול ממדינת ישראל.
טלאל אל-קרינאווי: בנגב יש מאות אלפי דונמים מוזנחים שאין מי שיטפל בהם.
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו מאמינים בפיתוח משותף, כיוון שברגע שהיישובים היהודיים מקבלים חיזוק, גם אנחנו מקבלים חיזוק.
טלאל אל-קרינאווי: אני מצאתי לנכון להעלות את הנושא של הבדואים, שהוא נושא כאוב וטעון המאיים על מרקם היחסים הטוב שנבנה במשך חמישים ושלוש שנה בין הבדואים ובין המדינה.
טלאל אל-קרינאווי: הבדואים קשרו את גורלם בגורל מדינת ישראל כאשר הם שותפים לבנייה ולעשייה, אך המדינה לא מצאה עד היום דרך להשיב להם כגמולם.
טלאל אל-קרינאווי: הורינו בנו מערכת יחסים טובה עם המדינה תוך כדי ותרנות מירבית.
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו היינו מוכנים להמשיך להיות פשרנים כדי להמשיך ולהשתלב בחיי המדינה.
טלאל אל-קרינאווי: בנינו מאוד תובעניים לזכויותיהם, וזכויות הוריהם וסביהם מראות את הפערים הגדולים ביניהם לבין בני דודיהם היהודים בכל תחומי החיים.
טלאל אל-קרינאווי: מצבה הנוכחי של האוכלוסייה הבדואית בנגב מהווה סתירה מוחלטת לעקרונות השוויון עליהם מושתתת החברה הישראלית, ויוצר כתם כבד מעל ראשה של כל ממשלה בישראל מאז הקמת המדינה.
טלאל אל-קרינאווי: ניתן לומר בביטחון מלא, כי המדינה מעולם לא התחיבה לסוגיית הבדואים בנגב ברצינות ובתשומת הלב הראויים.
טלאל אל-קרינאווי: אוכלוסיית הבדואים בנגב מונה כיום 130 אלף נפש וצפויה להגיע ל- 350 אלף נפש עד שנת 2020 .
טלאל אל-קרינאווי: 45% מכלל האוכלוסייה הבדואית עברו להתגורר בשבעת יישובי הקבע, שהחלו בהקמתם בשנות השבעים.
טלאל אל-קרינאווי: שאר האוכלוסייה מתגוררת בפזורה ברחבי הנגב ובפריפריה של שבעת יישובי הקבע, ומסרבת בתוקף לעבור לישובים הקיימים שאינם אטרקטיביים ומושכים, אלא מפחידים ומבריחים את האוכלוסייה עקב מצבם החינוכי, הכלכלי, החברתי ואיכות חיים ירודה.
טלאל אל-קרינאווי: הזנחת הבדואיים היא קשה מאוד, ואנו לא רחוקים מהיום שתקום אינתיפאדה חברתית של הבדואים בנגב, שכולנו נסבול ממנה.
טלאל אל-קרינאווי: גם בתקציב המדינה 2002, הבדואים לא מופיעים בספר התקציב.
טלאל אל-קרינאווי: הקצו מיליארד ותשעה עשר מיליון שקל למגזר הערבי בתוכו הגליל והמשולש.
טלאל אל-קרינאווי: הבדואים בנגב לא מוזכרים בתקציב הזה, על אף שמצבם הוא הקשה ביותר.
משה גפני: האם זה נכון שתוקצב רק אזור הצפון והמשולש?
עמית לנג: הוא מדבר על זה שתוקצבה תוכנית, לפי החלטת הממשלה, שנוגעת למגזר הערבי.
טלאל אל-קרינאווי: אני רוצה להמשיך ולומר כי ניתן לחלק את בעיות של הבדואים לשתי סוגיות, סוגייה של שבעת היישובים הקיימים וסוגייה של הבדואים בפזורה.
טלאל אל-קרינאווי: בשנות השבעים קמו שבעת הישובים במטרה לאכלס את הבדואים.
טלאל אל-קרינאווי: רק 45% מכלל האוכלוסייה הבדואית עברו להתגורר בישובים אלו.
טלאל אל-קרינאווי: מדינת ישראל שתכננה את הישובים האלו, כל בדואי שרכש מגרש שילם הוצאות פיתוח.
טלאל אל-קרינאווי: מדינת ישראל הבטיחה לפתח את הישובים לאחר שתראה אם הבדואים מסוגלים לחיות אחד עם השני ואם מבחן האיכלוס יצליח.
טלאל אל-קרינאווי: מאז עברו שלושים שנה, והפיתוח של התשתיות נשאר אותו דבר, כלומר, מערכות הפיתוח של התשתיות נשארו כמו שהיו ברהט בשנות השבעים.
טלאל אל-קרינאווי: מצב זה מביא את הישובים שלנו להיות בלי איכות חיים כלל.
טלאל אל-קרינאווי: המצב בחינוך וברווחה אינו טוב, ועל כן האנשים עוזבים את הישובים הקיימים וחוזרים למובלעות ולהקים ישובים חדשים, כיוון שלא ניתן לפתח את הישובים הקיימים כי יש תביעת בעלות והסדר קרקעות, מנהג ומסורת.
טלאל אל-קרינאווי: מדינת ישראל יכולה להפקיע את כל אדמות הבדואים, אך הבדואים לא יגורו על אדמות אלו כיוון שישנן הבנות בתוך הקהילה.
טלאל אל-קרינאווי: הים מדינת ישראל מתקצבת 148 מיליון שקל המיועד להסדר קרקעות, ואין בתוכו שום תקווה לפיתוח שכונות חדשות או ותיקות, הכל חוזר לאוצר.
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו הכנו תכנית עם המנהלת ומשרד השיכון, שאומרת שכדי להשקיע בישובים הקיימים צריך מיליארד ומאתיים מיליון שקל.
טלאל אל-קרינאווי: בכל יישובי הבדואים הקיימים אין מועדון נוער אחד, אין מתנ"ס וספרייה, ואחר כך אומרים הבדואים מתדרדרים לפשיעה.
טלאל אל-קרינאווי: זה ברור שאם אין טיפול בנוער הזה, הוא יתדרדר לפשיעה.
טלאל אל-קרינאווי: אנו דורשים היום שיפור מידי בתשתיות הפיזיות בישובים הקיימים על מנת לשפר את איכות החיים ולשנות את רמת הישובים לרמה בה יכולים לחיות בני אדם.
טלאל אל-קרינאווי: אנו מדברים על הקמת מוסדות, השקעה מידית בתשתיות הפיזיות במערכת החינוך, סגירת הפערים וסילוק המבנים הישנים ובניית בתי ספר הולמים וראויים לאקלים בית ספרי.
טלאל אל-קרינאווי: עד היום רוב בתי הספר הם אסבסטונים.
טלאל אל-קרינאווי: אני בשנות השישים למדתי בבית ספר כזה והיום הנכד שלי לומד באותו מקום.
טלאל אל-קרינאווי: כיצד ילד יכול להגיע להישגים לימודיים טובים באקלים בית ספרי כזה?
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו מבקשים להעלות נושא של פיתוח אזורי תעסוקה גם משותפים ליהודים ובדואים, בעיקר בקרבת הישובים הבדואים, וכן הפניית יזמים יהודים בעלי הון ככלי בשיתוף ההון האנושי הקיים בקרב האוכלוסייה הבדואית בשפע, על מנת להפוך את הבדואים ליוצרים מייצרים ושותפים בתוצר הלאומי הגולמי.
טלאל אל-קרינאווי: בקרב הבדואים ישנה אבטלה גדולה מאוד.
טלאל אל-קרינאווי: בנושא הפזורה, הבעיה נתקעת בנושא של הסדר קרקעות.
טלאל אל-קרינאווי: אחרי שלושים שנה שמדינת ישראל החליטה על הסדר קרקעות שאינו מקובל על הבדואים, המדינה עדיין עומדת על ההסדר הזה.
טלאל אל-קרינאווי: 55% מהבדואים לא עברו ולא מוכנים להגיע להסדר קרקעות, ועל כן צריך לערוך בדק בית ולבדוק מודל חדש בתאום עם הבדואים, המעניק פתרון להסדר קרקעות וגם לאכלוס מודרני.
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו מבקשים סיוע מידי לרשויות הבדואיות הממלאות את מקומם של משרדי הממשלה במתן שירותים מוניציפליים לפזורה הבדואית, מבלי שהם נכללים במכסת התושבים על פי מרשם האוכלוסין במשרד הפנים.
טלאל אל-קרינאווי: הפזורה מקבלת מאתנו שירותי חינוך, שירותי רווחה, מים, בריאות, ועדיין הם לא נחשבים כתושבים שלנו, עבורם אנו לא מקבלים מענק.
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו ממלאים את מקומה של מדינת ישראל ללא כל תקציב, ואז אנו נכנסים לגירעונות, ומשרד הפנים אומר, כי הרשויות האלו לא מנוהלות טוב.
טלאל אל-קרינאווי: אני מציע שתקום רשות מוניציפלית שתספק שירותים לפזורה ולכפרים הבלתי מוכרים עד להקמת יישובי קבע עבורם.
טלאל אל-קרינאווי: אנחנו מבקשים גם זירוז הקמת ישובים חדשים עליהם הוחלט, וכן הקמת ישובים נוספים.
טלאל אל-קרינאווי: אני חושב, כי אם הנושא הזה לא יטופל מידית, המצב בנגב יהיה רע מאוד.
טלאל אל-קרינאווי: צריך מיד להתחיל בשלוש נקודות עיקריות.
טלאל אל-קרינאווי: הנקודה הראשונה, היא טיפוח היישובים הקיימים כדי להפוך אותם לאטרקטיביים, מעניינים ובעלי איכות חיים בחינוך ברווחה ובתעסוקה כדי להביא את הבדואים למצב שיהיה להם כדאי לעבור לישובים האלו.
טלאל אל-קרינאווי: הנקודה השנייה, היא להגיע להסדר קרקעות מקובל ומתואם עם הבדואיים ברצון ובשיתוף עם הבדואים כדי לתת לבדואים אפשרות להגיע לישובים מודרניים מתאימים.
טלאל אל-קרינאווי: הנקודה השלישית, היא הקמת ישובים חדשים תוך כדי למידת הטעויות שנעשו בישובים הקיימים.
טלב אלסאנע: לדעתי, אחת הבעיות של הנגב, היא צורת הטיפול של המוסדות בסוגיית הבדואים.
טלב אלסאנע: הבעיה של הבדואים הפסיקה להיות הבעיה של הבדואים והפכה להיות בעיה של כל תושבי הנגב, ועוד מעט היא תהפוך להיות הבעיה של המדינה כולה.
טלב אלסאנע: לכן צריך לשים את הבעיה הזו בסדר עדיפות ראשון מבחינת היחס וההתמודדות.
טלב אלסאנע: לדעתי, שורש הבעיה היא התפיסה הלא נכונה שממשלות ישראל גיבשו.
טלב אלסאנע: הם חשבו לרכז את הבדואים, אך בפועל הם לא ריכזו את הבדואים, אלא את הבעיות של הבדואים.
טלב אלסאנע: הם לא ריכזו פתרונות.
טלב אלסאנע: הם הקימו שבעה ישובים מבלי לחשוב על מקורות תעסוקה.
טלב אלסאנע: כך הם גרמו לאבטלה ולעוני.
טלב אלסאנע: הנתונים הסטטיסטים מראים, כיישובים אלו תופסים מקום ראשון באחוזי האבטלה.
טלב אלסאנע: הנשירה מהלימודים מגיעה ל- 70%.
טלב אלסאנע: הילדים יוצאים לרחוב ומשם מתדרדרים לפשע, ועל כן שיעור העבריינות הולך וגדל.
טלב אלסאנע: הרשויות הנבחרות, נבחרות על ידי התושבים, אך הן לא מנהלות את חיי היומיום של התושבים.
טלב אלסאנע: תקציבי הביטוח אינם מועברים לרשויות המקומיות, אלא מועברים למדינה, ועל כן יש צורך להעביר באופו ישיר את כל תקציבי הביטוח לרשויות המקומיות כדי שהם יתחילו לפתח תשתית פיזית בתוך יישובי הקבע.
טלב אלסאנע: היהודים המהווים 75% מאוכלוסיית הנגב מתגוררים ב- 170 ישובים שיש ביניהם קיבוצים, מושבים חקלאיים, עיירות פיתוח וערים.
טלב אלסאנע: הבדואים אשר מהווים 25% מאוכלוסיית הנגב מתגורר בשבעת ישובים שהם בעלי אותו גוון של אוכלוסין.
טלב אלסאנע: אין ישוב חקלאי בדואי, אין קיבוץ בדואי ואין ישוב חקלאי בדואי.
טלב אלסאנע: צריך לגוון את צורת היישוב וצריך להגדיל את מספר היישובים.
טלב אלסאנע: ישנם 70 אלף בני אדם המתגוררים בישובים לא מוכרים.
טלב אלסאנע: הפתרון הוא להשקיע ביישובי הקבע, לגוון את צורת האוכלוסין, לדאוג למקורות תעסוקה, לדאוג למוסדות ציבור ולהכיר בישובים הלא מוכרים.
חוסניה ג'בארה: אני מציעה, כי מתוך ועדת הפנים תצא קריאה להקמת ועדה מחודשת, כפי שהיתה בזמן הממשלה הקודמת, שתחקור את הצרכים לאוכלוסייה בנגב, ותמליץ לכל משרדי הממשלה להקצות משאבים הדרושים לכל התחומים.
משה גפני: ההצעה היא הצעה טובה.
משה גפני: אנו נרשום אותה ונבחן אותה.
יגאל ביבי: אני רוצה לומר, כי טלב אלסאנע עושה נזק לעדה הבדואית.
יגאל ביבי: אם יש 130 אלף בדואים בדרום, אני מעריך כי מדובר סך הכל בין 10 ל-15 אלף משפחות.
יגאל ביבי: אם הם דורשים חמישה מיליארד, הם בעצם רוצים דירה לכל משפחה בדואית, בלי משכנתה.
יגאל ביבי: דבר כזה גם לעולים חדשים לא נותנים.
יגאל ביבי: כאשר מדברים על שבעה ישובים, מדובר על 1300 משפחות ביישוב, שזה מצב טוב.
יגאל ביבי: לפני שבוע ביקרתי בדרום וראיתי את התפרוסת של הציבור הבדואי.
יגאל ביבי: לא ניתן לתת שירותים כאשר ישנה תפרוסת כזו גדולה.
יגאל ביבי: לכל עשר משפחות אתם רוצים מתנ"ס?
יגאל ביבי: הייתי בלהט וראיתי את האבנים המשתלבות שעשיתם, אבל אני בעד סדר עדיפויות שונה.
יגאל ביבי: כאשר אני הייתי ראש עיריית טבריה בניתי קודם כל מתנ"ס ואחר כך בניתי אבנים משתלבות.
משה גפני: אם בנגב יגדל דור צעיר אשר הפנים בתוכו התמרמרות נגד המדינה, המצב של כולנו יהיה לא טוב.
משה גפני: בישובים הבדואים המצב קשה.
משה גפני: קיים מצב בו לא מתחשבים במסורת שלהם.
משה גפני: אמנם השקיעו בהקמת ישובים לבדואים, אך לא פעלו נכון.
משה גפני: אנו לא מבקשים שרהט תהיה כמו רמת אביב, אלא שהיא תגיע קודם כל לרמתה של נתיבות, ואחר כך נלחם כולנו שרהט ונתיבות יגיעו לרמתה של רמת אביב.
משה גפני: אני רוצה לשאול את נציגי משרד הפנים, האם קיים מצב שבו אוכלוסייה בנגב אינה מקבלת שירותים מוניציפליים?
אבי הלר: המערכת הממלכתית מכירה בתושבי הבדואים שביישובי הקבע כמערכת מוניציפלית כמו בכל יישוב אחר במדינת ישראל.
אבי הלר: במחוז הדרום קיימת רשות לחינוך למגזר הבדואי שבפזורה.
אבי הלר: כל ילד שאין לו מען קבוע בכסיפה או בחורה, אותה רשות נותנת לו מענה למערכת החינוך היומיומית שלו, קרובה למקום מגוריו.
משה גפני: אם אני תושב יישוב ליד רהט, הילדים שלי לומדים ברהט.
משה גפני: מה משרד הפנים נותן לרהט על כך שהוא לוקח על עצמו לחנך גם את הילדים שלי?
אבי הלר: משרד החינוך נותן אגרת חוץ.
משה גפני: טלאל, כאשר אתה הולך לקבל את התקציב ממשרד החינוך, בכמה תלמידים הם מכירים לצורך התקציב?
טלאל אל-קרינאווי: משרד החינוך מכיר במספר התלמידים הנמצאים אצלנו במערכת כולל אלו שאינם תושבי היישוב.
טלאל אל-קרינאווי: משרד החינוך מממן רק 75%, הרשות מממנת 25% מן ההוצאה הזו.
משה גפני: מי משלם לרשות אשר לוקחת על עצמה לחנך גם את אלה שאינם תושביה?
משה גפני: מי משלם את המענקים של משרד הפנים?
משה גפני: מי משלם עבור התושבים האלה שאינם משלמים מיסים?
אבי הלר: משנת 1997 מנכ"ל משרד הפנים, יעקב אפרתי, קיבל החלטה לנסות לכמת מספרית אוכלוסייה שבפזורה, שלפי ההגדרה היא ללא כתובת ביישוב קבע, אבל שוכנת בתוך תחום המוניציפלי של היישוב או מחוצה לו ונהנית משירותים מוניציפליים של היישוב, ולצרף אותה באחוזים מסוימים למענק האיזון.
משה גפני: מאז שנת 1997 היישובים המוניציפליים מקבלים את אותו אחוז שמקבלים התושבים המוניציפליים, את החלק היחסי.
משה גפני: מר הלר, לפי דבריך אין שום אפליה בעניין הזה.
אבי הלר: יש התייחסות לפזורה בחלק היחסי שנמצא מסביב לפריפריה של היישוב.
2411: הדבר הראשון המחייב טיפול, הוא נושא הסדר המקרקעין.
2411: הכלים שניתנים לאנשים שאמונים על התחום הזה, אינם מאפשרים פתרון.
2411: כל עוד לא יימצא פתרון לנושא הזה, הסוגייה של פתרון לכמות היישובים, איכות היישובים יעמוד על סדר היום.
2411: בינתיים ישנן הצעות שונות בממשלה, אך אין עדיין פתרון.
2411: כל שנה אנו מתוקצבים לפשרות קרקע בהיקף של 50 מיליון שקל שאנו מודיעים מראש שיכולת ההתפשרות היא על כ- 15 מיליון שקל.
2411: 30 מיליון שקל לא ינוצלו.
2411: אנחנו המלצנו, כי האחריות על הפיתוח תהיה של ראשי הרשויות הנבחרים, זאת אומרת שתקציבי הפיתוח של המשרדים השונים יועבר ישירות למשרדים.
2411: בשנת 2001 נערכו הסכמים בהיקף של 16 מיליוני שקלים.
2411: עד אז לא נחתם הסכם אחד, בשל מחסור בכסף בסעיפי תקציב פיתוח.
2411: בשנת 2002 לא ניתן יהיה במסגרת התקציב המיועד כרגע לבצע אפילו פרוייקט אחד.
2411: כאשר מציגים את תקציב המינהלת לרשויות המקומיות, לוקחים את הרזרבה.
2411: הרזרבה היא לא כסף למימוש.
2411: כאשר מדברים על 150 מיליון שקל, זה כולל בתוכו עשרות רבות של מיליוני שקלים של רזרבה.
2411: חייבים לקחת את התוכנית שהרשות של פיתוח הנגב, המדברת על מיליארד מיליון שקל לשבעת היישובים בתוכנית רב שנתית ולהשקיע בתשתיות.
2411: היישובים החדשים הם האור היחידי הנמצא בקצה המנהרה.
2411: השלב התכנוני מתקדם, ואם הוא ילך נכון, בסוף 2002 תחילת 2003 אנחנו נהייה במצב של גמר תכנון ותחילת ביצוע ראשוני בשבעה יישובים חדשים.
2411: אני רוצה להגיב לדבריו של חה"כ ביבי ולומר, כי המבנה לא מבוסס על מספר משפחות.
2411: לבדואים יש מבנה אחר, לא ניתן לקח כמות מסוימת של אנשים ולשים אותם ביישוב אחד.
2411: חלק מהמצוקות שקיימות ביישובים החדשים הן בגלל פתרונות מהסוג הזה, שבה לקחנו מספר אנשים מרקע שונה רק בכדי למלא יישוב.
אלי לוי: בנגב החליטה הממשלה על הקמה של שלושה יישובים.
אלי לוי: חברי הכנסת מדברים על חיזוקים ותמיכה, ומנגד אנו שומעים על קיצוצים.
אלי לוי: אולי הקיצוץ לנתיבות ולרהט ולחורה ולכסיפה צריך להיות פחות מאשר במיתר ובלהבים, אך גם אצלנו אין מקורות ההכנסה מעבר לארנונה.
אלי לוי: אני מוציא בשנה למעלה ממיליון שקל בנושא של אבטחת יישוב מפשיעה גניבות של יהודים וערבים כאחד.
אלי לוי: אני מצטער מאוד שאין כאן נציג של המשטרה.
אלי לוי: בשנה האחרונה הפשיעה בנגב עלתה בעשרים אחוז, בעיקר בקרב בני הנוער.
אלי לוי: המצב הזה נוצר כתוצאה ממחסור במקורות תעסוקה.
אלי לוי: כרגע חזרתי מישיבת ועדת החינוך, שם נאמר כי 63% מגיעים לרמה של שלוש יחידות בבגרות, כלומר מגמות מסוימות באוניברסיטאות סגורות בפני הנוער הזה.
אלי לוי: כמו חברת הכנסת חוסניה ג'בארה, אני חושב שצריכה לצאת קריאה מהוועדה לכל המשרדים לסייע בפתרון הבעיות בנגב.
אלי לוי: המשטרה עושה עבודת קודש, אך אין להם את האמצעים, אין להם את כוח האדם לפתור את כל בעיות הפשיעה.
אלי לוי: אני מבקש שבהצעת התקציב יעלו גם את הנושא של מצב הפשיעה ובטחון התושבים בנגב.
אלי לוי: אני מבקש גם, שתצא קריאה למשטרת ישראל לתגבר את אמצעי האבטחה בנגב.
משה גפני: אלי, מהם אחוזי ההצלחה בבגרויות בלהבים?
אלי לוי: בלהבים ישנם 80% הצלחה בבגרויות.
סלומון כהן: עומר, מיתר ולהבים נחשבים יישובים מבוססים בנגב, ומתייחסים אלינו כמו אל סביון, דבר שהוא לא נכון.
סלומון כהן: אם אתה מוכר בית אחד בסביון אתה יכול לקנות רחוב שלם במיתר.
סלומון כהן: המדינה פונה אלי, ואומרת לי כי אני צריך לגבות ארנונה גבוהה יותר.
סלומון כהן: אני לא יכול לעשות דבר כזה.
סלומון כהן: גם היום בארנונה הקיימת אני בקושי מצליח להביא תושבים ליישוב.
סלומון כהן: משרד הפנים אומר לי: תגבה 45 שקלים למטר במקום שלושים שקלים למטר, בעצם אומרים לי כי מענק האיזון שהתחיל ב- 1996 ב 1,600 שקל לתושב היום ירד ל- 800 שקל לתושב.
סלומון כהן: אני היום שומר על קו התפר של מדינת ישראל.
סלומון כהן: אני מחזיק צבא של עשרים וחמישה חיילים עם שני כלי רכב, קב"ט ואחראי שמירה, אשר גוזלים ממני עשרה אחוז מהתקציב שלי.
סלומון כהן: גורמים לי עוול גדול כאשר משווים אותי לסביון.
סלומון כהן: אני מחזיק סך הכל חמישים ושישה איש ברשות ומבקשים ממני להתייעל.
סלומון כהן: גם לנו יש תלמידי חוץ רבים, מדוע אנו לא מקבלים תוספת במענק האיזון?
יחזקל לביא: לילדי הבדואים אין רשות מקומית שהם גרים בה.
יחזקל לביא: לילדי החוץ שלך יש רשות מקומית שהיא מממנת לך.
משה גפני: מר הלר, מדוע סלומון כהן מקופח?
אבי הלר: מענק האיזון של מועצה מקומית מיתר מחושב על פי האוכלוסייה שרשומה כתושבי מיתר בלבד.
סלומון כהו: אני מממן מכספי תלמידים ממקומות אחרים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמה תושבים יש במיתר?
סלומון כהן: 5,976 תושבים נמצאים במיתר.
משה גפני: אני חושב, כי כל הנגב צריך להתגאות בעומר, להבים ומיתר.
משה גפני: אלו ישובים השייכים לנגב, אלו לא יישובים שניתן להשוות אותם לסביון.
משה גפני: המטרה שלנו היא שרהט תהיה כמו מיתר.
יעקב טרנר: לא סתם יש את יום הנגב בכנסת.
יעקב טרנר: תושבי הדרום מקבלים באופן מהותי פחות מאשר מקבלים תושבים במרכז הארץ.
יעקב טרנר: באר-שבע מונה 200 אלף תושבים, תקציב העירייה הוא 700 מיליון שקל לערך.
יעקב טרנר: בחיפה יש 260 אלף תושבים ותקציבה הוא מיליארד וחצי.
יעקב טרנר: בראשון לציון מספר התושבים זהה לשלנו ותקציבה גדול משלנו ב-300 מיליון שקל.
יעקב טרנר: התקציב בנוי ממה שהמדינה מעניקה לאותה עיר ומהכנסות של הארנונה.
יעקב טרנר: הארנונה מבוססת על הכנסות מתעשייה ממסחר וממגורים.
יעקב טרנר: ההבדל בינינו לשאר הערים הוא בתעשייה ובמסחר.
יעקב טרנר: הדרום מוכה בתחום הזה, ועל כן אין לנו מספיק הכנסות מארנונה.
יעקב טרנר: כאשר אני משיג 270 מיליון שקל מארנונה, בראשון לציון ישנה הכנסה של 500 מיליון שקל מארנונה, כיוון שיש שם יותר מקומות עבודה, יותר מסחר ותעשייה.