GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלמה אלעטרש: אני פיקדתי על החיילים ששמרו על היישוב שצבי הנדל גר בו, ועכשיו הוא ואילן שגיא רוצים להרוס את הבית שלי ואת העסק שלי המעסיק חמישה עובדים, שהתעסקו בפשע כאשר לא היתה להם עבודה.
סלמה אלעטרש: מי שיסבול מהפשע כתוצאה מהריסת בתי עסק, זו האוכלוסייה היושבת במרכז הארץ ובצפון הארץ.
סלמה אלעטרש: אתם צריכים לזכור כי הבדואים בנגב, המהווים 38% מהאוכלוסייה בנגב, הם אזרחים מהשורה הראשונה במדינת ישראל.
סלמה אלעטרש: צבי הנדל אולי ציוני, אך אני עשיתי יותר ממנו למען המדינה.
סלמה אלעטרש: אנחנו רואים היום כי צעירים עוזבים את הישובים המוכרים וחוזרים לפזורה.
סלמה אלעטרש: אם ניקח את להט לדוגמא, נראה כי זה ישוב שיש בו אבטלה, פשע וזנות.
סלמה אלעטרש: הנציגה של משרד הפנים דיברה על היישובים המתוכננים.
סלמה אלעטרש: יש ישוב הנקרא מולדה, שלפי התכנון אני אגור בו.
סלמה אלעטרש: אני רוצה שיגידו לי מי היו הנציגים שישבו בוועדה של תכנון היישוב.
ג'אבר אבוקף: מאז קום המדינה ועד היום, המדיניות של המדינה היא לא להכיר בבדואים.
ג'אבר אבוקף: הבעיה היא לא הבית או הצריף שהורסים, אלא הקרקע.
ג'אבר אבוקף: הבדואים שיושבים בכפרים הבלתי מוכרים הם בעלי הקרקע האמיתיים.
ג'אבר אבוקף: הבדואים לא מוכנים למכור את הקרקע שלהם בשום פנים ואופן.
ג'אבר אבוקף: מדינת ישראל נקטה במדיניות, לא לתת לבדואים שום שירות ולא להכיר בישובים שלהם, כל עוד הם לא מוותרים על הבעלות על הקרקע.
ג'אבר אבוקף: הריסת בתים בטענות שונות, כמו שהם בנויים על שטח צבאי או ממוקמים תחת חוטי חשמל, זו לא דרך להרוס את הבתים.
ג'אבר אבוקף: גם מחוקי הנגב לא נתנו לנו ליהנות כלל, זאת אומרת שאנו גם אנשים לא מוכרים.
עקל אלעטרש: אני מברך על כך שהכנסת מקדישה יום לנגב.
עקל אלעטרש: אני חי בבית לא חוקי.
עקל אלעטרש: אני שייך לשבט אלעטרש כמו סלאם אלעטרש, הקצין שדיבר קודם.
עקל אלעטרש: אני לא יכול להסתכל לסלאם בעיניים לאחר שהוא שירת את המדינה בנאמנות גדולה, ועכשיו רוצים להרוס לו את העסק.
עקל אלעטרש: אנחנו סובלים מאז קום המדינה.
עקל אלעטרש: לא יכול להיות שיאשימו אותנו בהאשמות כאלו.
עקל אלעטרש: אנחנו חיינו בזמן הטורקים ובזמן האנגלים, אנחנו חיים אלפי שנים במקומות האלו, אפילו בתורה אנו מוזכרים.
עקל אלעטרש: אנחנו חלק מהנגב.
עקל אלעטרש: הפכו אותנו לעבריינים.
עקל אלעטרש: אני יכול להגיד בוודאות שאף אחד מהשבט שלי לא השתתף בוועדת המתאר שהגברת אליסיה מדברת עליה.
יצחק אבוחמד: הכפר שלי, דרז'ת הוכר ב-1995, ואחרי זמן מה בוטלה הכרת המדינה בישוב.
יצחק אבוחמד: באוגוסט 2000 היישוב הוכר וקיבל תוקף החלטת ממשלה בנובמבר 2000, וגם זה עדיין לא בוצע.
יצחק אבוחמד: יש תכנון שנקרא מרעית.
יצחק אבוחמד: אנו אוכלוסייה של שבע מאות נפש המתנגדים להיות חלק ממרעית.
יצחק אבוחמד: שמענו כי כוחלה מקבלת מעמד של חוה חקלאית.
יצחק אבוחמד: השאלה שלי היא למי רוצים עיר שם?
יצחק אבוחמד: רצו לכלול את דרז'ת שם ואני התנגדתי לכך.
יצחק אבוחמד: בשביל מה אני אלך לכספה או למרעית?
יצחק אבוחמד: לא מוצאים פתרונות ליישובים שהקימו אותם, אז איך יקימו ישובים חדשים?
משה גפני: מדוע לא ניתן לתכנן ולבנות בתים ביישובים הקיימים?
אילן שגיא: אתה נוגע באחת הנקודות הרגישות, והיא תביעות הבעלות בתוך שטחי עיירות הקבע.
אילן שגיא: בכסיפה יש תכנון לאלפי מגרשים, אך לא ניתן לבצע שם כלום, כיוון שתובע הבעלות לא נותן למדינה לפתח תשתית באותם המקומות כדי שאחרים יוכלו לבוא ולהתאכלס.
אילן שגיא: על פי חוק המדינה, ברגע שזה מגיע לבית המשפט העליון, בית המשפט קובע שהקרקע היא קרקע מדינה.
אילן שגיא: עד היום כך נקבע בבית המשפט העליון, ועל כן גם המדינה וגם הבדואים לא מעוניינים שזה יגיע לבית משפט, ויש רצון להגיע להסכמה.
אילן שגיא: הבעיה היא גם בהגדרה מהו יישוב.
אילן שגיא: השאלה היא איך היישובים האלה פרוסים, כי הם לא עונים לשום קריטריון תכנוני.
אילן שגיא: בחלק מהמקומות הבניה היא כזו שלא ניתן לתכנן שום דבר שם.
אילן שגיא: ישנה בעיה נוספת והיא הסכסוכים הפנים שבטיים, המונעים קבלת החלטות מסודרת על ידי גופים מייצגים.
משה גפני: ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת מברכת את התושבים הבדואים בנגב.
משה גפני: הועדה קובעת, כי הם אזרחים כמו כל אזרחי מדינת ישראל ועל כן מגיע להם את כל הזכויות שיש לכלל האזרחים.
משה גפני: צריך למצוא להם פתרון לדיור, חינוך, תעסוקה ושירותים מוניציפליים.
משה גפני: ועדת הפנים קוראת לתושבים הבדואים, כמו כלל אזרחי המדינה, לשמור על החוק והסדר כיאה לקהילה המכובדת הזו.
משה גפני: ועדת הפנים דורשת ממשלת ישראל להקים ועדת שרים שתשב יחד עם הקהילה הבדואית, על מנת למצוא פתרון לבעיה, בהתחשב בצרכי האוכלוסייה, ובהתחשב בצרכי המדינה, ביצירת תשתית מודרנית בחיי קהילה ויישובים מתקדמים.
משה גפני: לפי הנתון הקיים והתכנון, יש פתרון לחלק מהאוכלוסייה, אך לחלק מהאוכלוסייה אין עדיין פתרון כלל.
משה גפני: אנחנו מבקשים בתוך חודשיים דיווח על הפתרון שיימצא לבעיה הזו, שהיא פצצה חברתית ולאומית ממדרגה ראשונה.
משה גפני: העניין הזה חייב לבוא על פתרונו.
משה גפני: אני פונה למנהיגי הקהילה הבדואית וגם לחברי הכנסת שמייצגים קהילה זו, להטות כתף לעניין הזה, כדי למצוא לעניין פתרון למען רווחתם של תושבי הנגב כולם, והתושבים הבדואים בפרט.
משה גפני: על סדר-היום: הצתה חוזרת של גן ילדים בתלמוד תורה בפתח-תקווה.
משה גפני: אלה הצעות לסדר-היום של חברי הכנסת דוד טל ויעקב ליצמן שעברו מהמליאה אלינו לוועדה.
משה גפני: חבר-הכנסת דוד טל יגיע לכאן עוד כמה דקות.
משה גפני: חבר-הכנסת יעקב ליצמן כנראה לא יוכל להופיע, אבל אני אשתדל לייצג אותם.
משה גפני: בתחילת הישיבה אני מבקש ממר אוחיון לומר את הדברים שלו.
משה גפני: בבקשה, מר אוחיון.
יצחק אוחיון: כבוד חבר-הכנסת גפני, מכובדים, חשבתי שאני חייב להיות כאן כדי להצטרף לזעזוע החוזר ונשנה בעיר פתח-תקווה של הצתות גני ילדים, מוסד חינוכי, שלא פוגע ולא מטיף לשום דבר שיכול לפגוע בציבור.
יצחק אוחיון: הדבר הזה יוצר מצב בלתי נסבל שקורה בעיר הזאת, ולצערי הרב, הדברים האלה נעשים לפעמים על רקע דתי, לפעמים על רקע נוחות ציבורית ולפעמים גם מעשי קונדס וקנטרנות.
יצחק אוחיון: כמובן שאני מנצל את ההזדמנות כדי להגיד לך שמשטרת פתח-תקווה עוברת תקופה קשה מאוד בגלל עומס ובעיקר עיסוק בנושא הביטחון.
יצחק אוחיון: אני חושב שאותם עבריינים מנצלים את העובדה של עומס התעסוקה ועושים דברים.
יצחק אוחיון: זה מצער אותנו כיוון שצריך לראות מה קרה לילדים בבוקר שמגיעים לגן ורואים את הקרוואן שרוף, מה זה משאיר בזכרונם, מה זה עושה להם, מה הם חשים כלפי המבוגרים, כלפי הסביבה, כלפי החיים והעתיד שלהם.
יצחק אוחיון: לכן, הוועדה הזאת צריכה לקרוא למיגור התופעה הזאת, לחזק את ידי המשטרה, לסייע בידיה על ידי תיגבור כוחות, תיגבור משאבים, תיגבור אנשים כי הם היו יכולים לעשות הרבה יותר לו היתה להם האפשרות הזאת.
יצחק אוחיון: החמור מכל הוא שהמעשה הזה חזר פעם שנייה באותו מקום, והמקרים דומים, כמו גרפיטי, שריפת מבנה בני עקיבא ומוסדות כאלה.
יצחק אוחיון: אלה דברים שאין להם מקום במקומותינו וראוי שהוועדה הזאת תדון בזה וגם תנחה ותפעל כדי שהמעשים האלה ייעלמו מחברתנו.
משה גפני: לאחרונה היו בפתח-תקווה פעולות אלימות יותר מאשר במקומות אחרים.
משה גפני: יש לזה סיבה מיוחדת?
משה גפני: בדקתם את התופעה הזאת?
משה גפני: זה היה בבית "יד לבנים", זה היה, כפי שאמרת, בסניף בני-עקיבא, זה היה בבתי כנסת ובמוסדות חינוך.
משה גפני: זאת אומרת, היתה תופעה שבפתח תקווה היא קיבלה משנה תוקף.
משה גפני: לצערנו, החברה הישראלית סובלת מאלימות במקומות רבים, אבל בפתח תקווה היתה איזושהי התרכזות של כמה מקרים כאלה שמטילים כתם על העיר.
משה גפני: בדקתם למה זה?
משה גפני: האם עבודת המשטרה לא בסדר או מערכת החינוך?
יצחק אוחיון: אנחנו חשבנו בהתחלה שהאירועים האלה נעשו על רקע דתי.
יצחק אוחיון: היות ואנחנו יודעים על העימות בשכונה הנ"ל, אנחנו בטוחים שהרקע להתנגדות הקמת גן הילדים הוא רקע נדל"ני.
יצחק אוחיון: זה לא משנה, אם זה היה מועדון ללסביות, גם היו מתנגדים.
יצחק אוחיון: הצתת הסניף של "בני עקיבא", זה מעשה שאני לא יכול להסביר אותו, אבל מפקד התחנה תיכף ידבר, כי המצית נתפס והוא בחקירה.
יצחק אוחיון: בוודאי ינסו לעמוד על המניע שלו.
יצחק אוחיון: הסיפור עם "יד לבנים", הרי זה לא יעלה על הדעת.
יצחק אוחיון: אם יש דבר שיש עליו קונסנזוס בחברה הישראלית זה מקום כמו "יד לבנים" או קברים או הנצחה של נופלים.
יצחק אוחיון: לכן אין שום הסבר למה שקרה.
יצחק אוחיון: כשתשמעו את מפקד התחנה תראו מי הגרעין שממנו יוצאת התופעה הזאת, אולי אפשר יהיה לקבל תמונה.
יצחק אוחיון: אני פשוט לא התעדכנתי ממנו על פרטי המניעים.
יצחק אוחיון: מר אנקרי ירחיב, הוא עוסק בזה הרבה זמן, אבל זה לא מבטא שום דבר.
יצחק אוחיון: אצלנו בתי הספר התיכוניים וחטיבות הביניים ידועים כבתי ספר רגועים.
יצחק אוחיון: אין אצלנו אלימות, אין פשעים, אין דברים יוצאי דופן, לא נתבקשנו על ידי ועדי ההורים לעשות איזושהי פעולה.
יצחק אוחיון: יש בעיה עם קבוצות אוכלוסיה שזיהינו אותם.
יצחק אוחיון: המנכ"ל ומפקד התחנה בוודאי ידברו על כך.
יצחק אוחיון: בכל מקרה, היחסים בין הציבור הדתי לציבור החילוני בפתח-תקווה מעולם לא היו כאלה טובים.
יצחק אוחיון: אני יכול להגיד שהמנהיגות הדתית לא פנתה לבוחריה שיצביעו בשבילי, ובכל זאת הם חבריי הטובים.
יצחק אוחיון: אני חושב שזה משגע כל אזרח במדינת ישראל לראות את המעשה הזה.
יצחק אוחיון: היחסים הם כל כך טובים ומצויינים.
יצחק אוחיון: חבר-הכנסת גפני, הלא אתה פונה אלי, וחבר הכנסת ליצמן פונה לאחרים.
יצחק אוחיון: פונים כי יש לנו אוזן קשבת.
יצחק אוחיון: לכן, אם הייתי יודע שהצתת הגן היא על רקע דתי, לפחות הייתי מבין את הסיבה.
יצחק אוחיון: אני יודע מה הסיבה כיוון שהדיירים היו אצלי ארבע פעמים, כולל איומים עלי.
יצחק אוחיון: מה שלא תביא לשם, הם לא מוכנים.
משה ספקטור: סוגרים להם את האור, זאת הסיבה.
משה גפני: זאת אומרת, זה לא על רקע דתי.
יצחק אוחיון: זה לא על רקע דתי.
יצחק אוחיון: מרבית השכנים הם אנשים מסורתיים, הולכים לבתי כנסת.
יצחק אוחיון: יש להם בעיה, הם לא רוצים שם משהו שיחסום אותם.
יצחק אוחיון: זה כל הסיפור.
משה גפני: אדוני מפקד התחנה, סנ"צ נסים אנקרי, יש היום תופעות אלימות בחברה הישראלית.
משה גפני: לצערנו זה היה קודם, זה קיים גם היום.
משה גפני: יש התרכזות בפתח-תקווה.
משה גפני: אתה בוודאי יודע טוב ממני.
משה גפני: יש כמה דברים שהתרחשו לאחרונה במקום כמו פתח-תקווה שנקראת עיר די שקטה מבחינת אלימות, זאת האמת.
משה גפני: אבל היו כמה תופעות מאוד חריגות.
סנ"צ נסים אנקרי: מי אמר שהיא עיר שקטה?
משה גפני: היא נחשבת לעיר שקטה.
משה גפני: היא לא עיר שיש בה אלימות מוגברת.
משה גפני: היא לא שונה מתל-אביב.
סנ"צ נסים אנקרי: אם אדוני היה עושה השוואות עם תחנות בגודל של פתח-תקווה, זה לא מדוייק.
משה גפני: יכול להיות שאני טועה בעניין הזה.
משה גפני: אני מדבר ציבורית.
משה גפני: פתח-תקווה נחשבת לעיר שקטה והיו בה תופעות של אלימות מאוד משונות.
משה גפני: זאת אומרת, גם הנושא של "יד לבנים", גם בתי כנסת, גם סניף "בני-עקיבא", גם מוסדות חינוך.
משה גפני: אתם בדקתם מה קרה או שיכול להיות שזה סתם רושם חיצוני שהוא איננו נכון?
משה גפני: סנ"צ נסים אנקרי, בבקשה.
סנ"צ נסים אנקרי: נמצא פה לפניי הפרוטוקול של הישיבה הקודמת שלכם.
סנ"צ נסים אנקרי: יש מספר חברי כנסת שהעלו את העניין הזה, בצדק מבחינתם, כי כשקוראים בעיתון, לא בדיוק יודעים את כל הפרטים במדוייק.
סנ"צ נסים אנקרי: מצויין פה שלאחרונה גם הוצת סניף "בני עקיבא" והוצת בית-ספר ממלכתי דתי יבנה וניסו אולי לשייך את זה, בנוסף להצתת גן הילדים, למשהו שקשור לרקע דתי.
משה גפני: אתה קורא מהפרוטוקול של המליאה?
סנ"צ נסים אנקרי: כן.
משה גפני: מאיזה תאריך?
סנ"צ נסים אנקרי: 7 בנובמבר.
משה גפני: אני אגיד לך מה הסדר פה.
משה גפני: יש דיון במליאת הכנסת.
משה גפני: המליאה מחליטה אם לדון בנושא במליאה או בוועדה.
משה גפני: מליאת הכנסת החליטה לדון בנושא בוועדה.
משה גפני: לוועדה מוזמנים האנשים הרלוונטים כאשר במליאה הם לא מוזמנים, וכאן זה המקום לתקן או לשנות או להחליט לגבי הדברים שאתה מצביע עליהם, ועכשיו הבמה לרשותך.
סנ"צ נסים אנקרי: בהמשך לדבריו של חבר-הכנסת זבולון אורלב, אני רוצה לציין שלוש הצתות שהיו: סניף "בני-עקיבא", בית-ספר יבנה וגן הילדים.
סנ"צ נסים אנקרי: שניים מתוכם פענחנו, כאשר לגבי בית הספר ביבנה מדובר בשני ילדים קטינים בני 15 שהציתו והודו והם אמרו שהם עשו זאת על מנת לזכות בתשומת לב ההורים שלהם.
סנ"צ נסים אנקרי: לגבי סניף "בני-עקיבא", הוצת שם חדר.
סנ"צ נסים אנקרי: שמו מזרונים בערימה אחת והציתו אותם.
סנ"צ נסים אנקרי: גם את זה פענחנו.
סנ"צ נסים אנקרי: מדובר בארבעה קטינים בני 14, 15, 16 ו-17, שהם הציתו את המקום על רקע סכסוך בינם לבין ילדים אחרים מתוך הסניף.
סנ"צ נסים אנקרי: אגב, הפענוח של האירוע הזה היה בסיוע מאוד הדוק של תלמידים מהמקום.
משה גפני: זאת אומרת, מי שעשה את הפעולה בסניף "בני-עקיבא" אלה ילדים מהסניף עצמו?
סנ"צ נסים אנקרי: אלה ילדים לא מהסניף עצמו, אלה ילדים אחרים, אבל הם עשו זאת על רקע סכסוך בינם לבין ילדים שנמצאים בבני עקיבא.
סנ"צ נסים אנקרי: זאת אומרת, לשתי ההצתות האלה אין שום קשר דתי או עדתי או כל דבר אחר.
סנ"צ נסים אנקרי: אנחנו רואים, קודם כל, שלא מדובר באיזושהי תופעה של התנכלות למוסדות ציבור דתי.
סנ"צ נסים אנקרי: לגבי המקרה האחרון, הצתת גן הילדים, כבר באותו יום מיניתי צוות חקירה מיוחד בראשותו של ראש משרד החקירות בתחנה בגלל הרגישות של הנושא.
סנ"צ נסים אנקרי: נחקרו הדיירים בסמוך כי הגן הזה הוקם ממש בצמוד לבתים שקיימים שם עשרות בשנים.
סנ"צ נסים אנקרי: אני מניח שזה מסתיר להם שם את הנוף, את האור.
סנ"צ נסים אנקרי: ההיגיון אומר שמי שרצה להצית זה מי שמפריע לו, כי לא יבוא מישהו ממקום אחר ויצית.
סנ"צ נסים אנקרי: נחקרו שם השכנים במקום.
סנ"צ נסים אנקרי: כבר באותו יום שוטרים פקדו חמישה בניינים סמוכים, דפקו בדלתות וניסו לבדוק אולי מישהו ראה את המצית, אולי מישהו יכול לקשור איזשהו קצה חוט, סוג של רכב, אדם שנראה במקום כדי שנוכל לקדם את החקירה.
סנ"צ נסים אנקרי: אף אחד לא ראה שום דבר.
סנ"צ נסים אנקרי: גם במקום לא נמצאו ראיות שיכולות לקשור מישהו למעשה וכמו בכל חקירה זה יכול להגיע למבוי סתום ולא למצוא מי עשה זאת.
סנ"צ נסים אנקרי: יחד עם זאת, מבחינה מודיעינית עלה לנו שם של דייר שגר בסמוך.
סנ"צ נסים אנקרי: הבחור נעצר כתוצאה מהמידע שקיבלנו, הוא נחקר והכחיש.
סנ"צ נסים אנקרי: מתברר גם שהוא קצת לוקה בנפשו, הוא מטופל ב"גהה".
סנ"צ נסים אנקרי: בגלל זה גם לא ניתן להמשיך להחזיק אותו במעצר וגם אי-אפשר לקחת אותו לפוליגרף, על פי חוק.
סנ"צ נסים אנקרי: כך שזה הגיע לאיזשהו מבוי סתום ולמעשה זה נעצר.
סנ"צ נסים אנקרי: עד לרגע זה אין לנו קצה חוט מי עשה את זה.
משה גפני: זו הצתה שנייה בגן הזה.
משה גפני: מתי היתה ההצתה הראשונה?
סנ"צ נסים אנקרי: ההצתה הראשונה היתה ב-2 בספטמבר, וההצתה השנייה היתה ב-30 באוקטובר.
משה גפני: מה עשיתם בהצתה הראשונה?
סנ"צ נסים אנקרי: גם בהצתה הראשונה הבנו מראש שמדובר כנראה בסכסוך במקום.
סנ"צ נסים אנקרי: האנשים שם נחקרו לא באזהרה.
סנ"צ נסים אנקרי: לא נמצא שום דבר שיכול לקשור מישהו מהדיירים שם במקום.
סנ"צ נסים אנקרי: אבל אנחנו יודעים את הרקע.
סנ"צ נסים אנקרי: מדובר כנראה בסכסוך.
סנ"צ נסים אנקרי: אבל אם אנחנו לא מוצאים איזושהי ראיה שיכולה לקשור מישהו או מישהו מודה שהוא עשה זאת, אז אני לא יכול להאשים מישהו שעשה את זה.
משה גפני: אתה לא רואה את זה כפאשלה של המשטרה בעצם העובדה שתוך פרק זמן קצר מתרחשת הצתה שנייה?
סנ"צ נסים אנקרי: לא.
משה גפני: אבל היתה הצתה אחת.
משה גפני: אחרי שזה קרה, ואני מתאר לעצמי שכשחקרתם את זה בפעם הראשונה שמעתם שיש שם סכסוך, שאני לא נכנס לטיבו, האם זה כמו שאומר ראש העיר או המנכ"ל, בגלל שלא רוצים שייבנה שם בכלל, ידעתם ששם קורה משהו.
משה גפני: האם זו לא פאשלה?
סנ"צ נסים אנקרי: אז מה אם ידענו?
משה גפני: להיערך לאפשרות שזה יכול לקרות פעם נוספת.
משה גפני: הרי לא ידעתם מי הצית בפעם הראשונה.
סנ"צ נסים אנקרי: מה זה להיערך?
סנ"צ נסים אנקרי: לשים שם שמירה?
משה גפני: אני לא הולך להיות מפקד תחנה בשום מקום.
סנ"צ נסים אנקרי: אני בכוונה שואל את השאלות האלה.
משה גפני: אני שואל את השאלה מכיוון שאני רוצה ללמוד את העניין.
משה גפני: יש מצב שבו קורה מקרה חריג, הוא לא קורה בכל יום.
משה גפני: הוצת גן והרקע להצתה די ברור, זה לא משהו מנותק מן המציאות.
משה גפני: זה נורא ואיום כשזה מגיע להצתה, אבל בסופו של התהליך היתה הצתה.
משה גפני: אותו צוות חקירה שהקמת היום, האם לא היית צריך להקים אז?
משה גפני: אני שואל, זה תפקידי.
סנ"צ נסים אנקרי: גם במקרה הראשון, כמו במקרה השני, ראינו אותו כחמור.
סנ"צ נסים אנקרי: בעקבות מידע שקיבלתי מהשטח, גם מהשוטר הקהילתי שם בשכונה ומהקשר שלו עם אנשי הציבור שם, הבנתי שהגיעו שם לאיזושהי פשרה והסכסוך הסתיים במקום.
סנ"צ נסים אנקרי: כשחקרנו בפעם הראשונה, גם לא הגענו לשום דבר.
סנ"צ נסים אנקרי: זאת אומרת, זה יכול להיות בכל מקום אחר בעיר.
סנ"צ נסים אנקרי: המשטרה לא מפענחת הכל.
סנ"צ נסים אנקרי: היא אמורה לפענח אבל היא לא יכולה ולא תמיד מפענחת הכל.
סנ"צ נסים אנקרי: בגלל שזה קרה פעם שנייה, אז ראיתי את המקרה יותר חמור.
סנ"צ נסים אנקרי: זה אומר שהסכסוך לא הסתיים במקום וזה אומר שזה יכול להיות פעם שלישית יותר גרוע.
סנ"צ נסים אנקרי: ולכן צריך לפענח את המקרה כמה שיותר מהר.
סנ"צ נסים אנקרי: לצערי לא הצלחנו, למרות שהקמנו צוות חקירה מיוחד.
משה גפני: מה קרה במקרה של שריפת בית הכנסת או הגרפיטי שהיה בבית הכנסת של חניכי הישיבות ברחוב ארלוזורוב?
סנ"צ נסים אנקרי: אתה מערבב כמה דברים.
סנ"צ נסים אנקרי: אני לא יודע על מה אתה מדבר.
סנ"צ נסים אנקרי: יש שני דברים.
סנ"צ נסים אנקרי: יש שריפה של מחסן בסמוך לבית כנסת, ויש כתובות גרפיטי שעדיין לא פענחנו מי עשה זאת.
שמואל טירר: יש גם מכתבי נאצה של אותו פסיכופט.
שמואל טירר: אותו פסיכופט שולח מכתבי נאצה לכל מיני גופים ואנשים פרטיים ודווקא דתיים וחרדים.
משה גפני: לפני שאני פונה למנכ"ל העירייה, שמואל טירר, בבקשה.
שמואל טירר: אני מנכ"ל של קרית בעל שם-טוב.
שמואל טירר: הרב פרץ ורטהיימר הוא תושב אצלנו בשכונה והוא הקים חדר, שאנחנו מאוד מפרגנים ומאוד רוצים שהוא יצליח.
שמואל טירר: כשהוא הקים את החדר, רצו באופן זמני להביא להם מבנה, ואנחנו הסכמנו שהמבנה שהוא קרוואן יוקם באופן זמני בשטח שלנו.
שמואל טירר: זאת אומרת, עניין השריפה פוגע בהם באופן אישי, אבל מה שקורה מסביב פוגע בנו בקרית בעל שם-טוב בכללותה.
שמואל טירר: המשטרה עשתה פאשלה ענקית כשהיא לא עשתה כלום בפעם הראשונה.
שמואל טירר: למרות שהגיעו לפשרה, זה נותן היתר למי ששרף להיות נקי מפני החוק?
שמואל טירר: הוא אמר: היות והגיעו לכאורה לפשרה בפעם הראשונה, לכן הם לא הקימו צוות חקירה והם הירפו.
שמואל טירר: למה להרפות?
שמואל טירר: מי ששורף גן ילדים, צריך לתלות אותו במרכז העיר.
משה גפני: ביטלנו את עונש המוות.
שמואל טירר: אני רוצה לדבר יותר על עצם העניין של שטחי הציבור.
שמואל טירר: לנו בפתח-תקווה, לנציגי הציבור החרדי בעיקר, יש תחושה ששטחי הציבור בעיר פתח-תקווה שווים פחות מאשר שטחים פרטיים.
שמואל טירר: למה אני מתכוון?
שמואל טירר: הרי כשמגישים תב"ע לבניית שכונה או לבניית עיר לוועדה המחוזית, צריכים להראות שטחים חומים לפי פרמטר שקובעת הוועדה המחוזית.
שמואל טירר: נניח שהפרמטר אומר שצריכים 10 דונם לשכונה של שלוש מאות משפחות, חייבים להציג את ה-10 דונם.
שמואל טירר: מה קורה?
שמואל טירר: הציגו את ה-10 דונמים האלה וכל ויכוח שיש עם כל שכן, לא חשוב מיהו ומהו, ברגע שהטרקטור מתחיל לעבוד ומגיע בן-אדם ומתחיל לצעוק: אני לא רוצה שיבנו פה, מגיעים נציגי העירייה, שואלים אותו: כמה מטר אתה רוצה מהשטח?
שמואל טירר: 2 מטר, בבקשה.
שמואל טירר: נזיז את הגדר 2 מטר.
שמואל טירר: רצינו להציב קרוואנים בשנה שעברה לגני ילדים ולתלמוד תורה, שהעירייה הסכימה להציב אותם על שטח ציבורי.
שמואל טירר: מגיעים שכנים של וילות סמוכות, כאשר הם קנו את הווילות אחרי שהיה ברור להם שהשטח הוא שטח חום, הם מגיעים וצועקים: מה פתאום שמים פה קרוואנים.
שמואל טירר: הקבלן הבטיח לנו שהשטח יהיה ירוק.
שמואל טירר: פה תהיה אנדרטה לחללי אסון המסוקים, מישהו אפילו אמר את זה.
שמואל טירר: מגיעה העירייה ואומרת: בסדר, נזיז אתכם 20 מטר פנימה.
שמואל טירר: חתכו לנו 2.5 דונם.
שמואל טירר: עכשיו אנחנו בונים את מבנה הקבע של תלמוד תורה.
שמואל טירר: צריך לבנות שם גדר מסביב לבית הספר.
שמואל טירר: ליד זה יש מחסן, נגריה.
שמואל טירר: מגיע השכן וצועק: אני לא רוצה שיהיה פה גדר, אני צריך פה להיכנס, זה מפריע לי, זה עושה לי חושך.
שמואל טירר: בסדר, נזיז את הגדר פנימה.
שמואל טירר: בקרוואן שנשרף יש פלישה של 4 מטר לכל רוחב המגרש.
שמואל טירר: זה אומר פלישה שמורידה מהמגרש מאות מטרים מרובעים.
שמואל טירר: לא רק זה שהעירייה לא עושה כלום כדי לפנות אותם, אלא היא אומרת: אתם צועקים, בסדר.
שמואל טירר: בהתחלה ראש העיר הבטיח להם שלא יבנו פה בכלל גני ילדים.
שמואל טירר: יש לי פה את התכנית לפיה אמורים לקום שם ארבעה גני ילדים, יש על זה כבר פרוגרמה של משרד החינוך, הגנים כבר מתוקצבים על ידי משרד החינוך.
שמואל טירר: בהתחלה ראש העירייה אמר שלא יבנו שם בכלל.
שמואל טירר: אתם צועקים, לא יבנו פה.
נסים זאב: הנושא הוא הצתה או הקצאת שטחים?
משה גפני: ההצתה היא לכל הדעות על רקע מצוקת הקרקעות שקיימת שם.
משה גפני: שמו את הקרוואנים במקום שבו באים שכנים ואומרים שזה מפריע להם.
יחזקאל לביא: אני רוצה לשאול שאלה.
יחזקאל לביא: יש מושג של הפקעה לצרכי ציבור.
יחזקאל לביא: ההעברה של השטחים שם בוצעה במסגרת הפקעה לצרכי ציבור?
משה ספקטור: זה היה על בסיס של תב"ע מאושרת ומתוכננת וקווינו שלא יהיו שום בעיות.
משה ספקטור: בתוך התב"ע הזאת יש שתי נקודות חיכוך בעייתיות.
משה ספקטור: המגרשים נושקים לבתים הצמודים שנמצאים שם כבר חמישים שנה.
משה ספקטור: אנחנו מדברים על תושבי עמישב הוותיקה.
משה ספקטור: אנחנו לא צריכים לפרט את הרקע הסוציו-אקונומי שלהם.
משה ספקטור: היום הם דווקא התחזקו בעקבות הבנייה החדשה מסביב.
משה גפני: אגב, אין כביש שמפריד?
משה ספקטור: אין כביש.
משה ספקטור: אני יכול לתת דוגמאות רבות שבהן אין שום בעיה עם קרקעות ציבוריות, שהציבור הדתי או החרדי בונה עליהן.
משה ספקטור: אבל יש שני אזורים שממש מתחככים או צמודים לבתים האלה.
שמואל טירר: יש הרגשה ותחושה שהציבור קלט והפנים את המסר הזה שאם אתה צועק ומשתולל, אתה מרוויח.
שמואל טירר: לכן, כשבאו לשים את הגדרות לקרוואן, לפני השריפה הראשונה, הם עקרו את הגדרות ונתנו מכות לפועלים ולנו שבאנו למנוע את הריסת הגדרות.
משה גפני: יודעים מי נתן את המכות?
שמואל טירר: כן.
משה גפני: המשטרה היתה שם?
שמואל טירר: המשטרה היתה.
שמואל טירר: מה המשטרה עושה כשהיא מגיעה למצב כזה?
שמואל טירר: בסדר, להקפיא את העבודות.
שמואל טירר: למה להקפיא את העבודות?
שמואל טירר: יש היתר בנייה לקרוואן, יש היתר בנייה לגדרות.
שמואל טירר: השטח הוא שטח חום.
שמואל טירר: שוטר זוטר, אני לא יודע מי מינה אותו, אומר: תקפיא את העבודות.
שמואל טירר: מה פתאום להקפיא את העבודות?
משה גפני: האם המשטרה עשתה משהו לאלה שהרביצו?
שמואל טירר: כשהמשטרה הגיעה למקום, אנחנו אמרנו שהם עוקרים את הגדרות.
שמואל טירר: השוטר אפילו ראה איך הם עוקרים את הגדרות.
שמואל טירר: אמרנו לשוטר מי דוחף ומרביץ לנו.
שמואל טירר: השוטר רשם את השמות ואמר: קודם כל תקפיאו את העבודות.
משה גפני: הרב ורטהיימר, בבקשה.
פרץ ורטהיימר: אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים, עמותת תלמוד תורה "שפתי רננות", שהיא העמותה המנהלת את הגן, הוקמה לפני כשנה וחצי כאשר מטרתה היא להתמודד עם ריבוי צרכי החינוך של האוכלוסיה החרדית במקום.
פרץ ורטהיימר: מאחר שהוא תלמוד התורה היחיד הקיים במקום, נעשה צר מלענות על צרכי האוכלוסיה המתפתחת בשכונות החרדיות.
פרץ ורטהיימר: תלמוד התורה נפתח בשנה שעברה עם גרעין היסוד שמנה 10 תלמידים.
פרץ ורטהיימר: בשנה הנוכחית לומדים בו 48 תלמידים, והצפי לשנת הלימודים הבאה עומד על 95 תלמידים.
פרץ ורטהיימר: בהסתמך על נתונים אלו ועל נתונים נוספים כגון אחוזי הילודה הגבוהים יחסית במגזר החרדי, הרי ששיעור התלמידים המצופה בשנים הבאות יגדל בהרבה בעזרת השם.
פרץ ורטהיימר: אדוני היושב-ראש, ברשותך אני מבקש לעבור על נקודות ציון עיקריות ומכאיבות שאירעו במהלך התקופה הרלוונטית, החל מתחילת שנת הלימודים הנוכחית ועד לעצם היום הזה.
פרץ ורטהיימר: אני מבקש להפנות את תשומת לב הנוכחים כי תקציר הדברים הנאמרים מופיע בתיקיות שלידי והם יחולקו לכם בהמשך.
פרץ ורטהיימר: ב-כ' באלול תשס"א, 9 באוגוסט – המבנה שהוקצה עבורנו על ידי עיריית פתח-תקווה מוצב במגרש המכונה 523 ברחוב בגין 123 בשכונת גני הדר.
פרץ ורטהיימר: עלי לציין כי המקום נושק לבית ספר הקיים כבר במקום, והצבת הקרוואן בוצעה על ידי עיריית פתח-תקווה על פי כל חוק ודין.
פרץ ורטהיימר: המגרש הרלוונטי הובטח בשעתו לעמותת מוסדות הבעל שם-טוב ועליו אמורים היו להיבנות 2 דו-גנים.
פרץ ורטהיימר: מעמותה זו קיבלנו רשות זמנית להצבת המבנה שלנו בשטחם.
פרץ ורטהיימר: ראש חודש אלול, 19 באוגוסט – אנחנו פותחים את שנת הלימודים.
פרץ ורטהיימר: לצערנו כניסתנו לגן שלנו אינה מתאפשרת מן הסיבה שאין במקום לא גידור ולא פיתוח סביבתי מינימלי.
פרץ ורטהיימר: הדבר נובע כתוצאה מהתנגדות אלימה שמפעילים השכנים נגד קבלן הפיתוח ונגד המובילים המספקים את חומרי הבנייה עד לסילוקם מן המקום יחד עם חומרי הבנייה.
פרץ ורטהיימר: זמנית אנחנו נכנסים ללמוד בבית הספר הסמוך בית יעקב.
פרץ ורטהיימר: י' באלול התשס"א, 29 באוגוסט – בשל תחילת שנת הלימודים הכללית, אנו נדרשים לפנות את המקום הזמני שבו אנחנו שוהים.
פרץ ורטהיימר: בעקבות כך אנו משגרים מכתב דחוף למנכ"ל העירייה מר ספקטור ובו אנו מודיעים בלית ברירה על כניסתנו למבנה, על אף שמסביב אין מגרש משחקים לילדים.
פרץ ורטהיימר: במכתב זה אנו מתריעים על חששותינו מאיומי השכנים ומבקשים כי הרשויות המתאימות ייערכו בהתאם.
פרץ ורטהיימר: עותקים ממכתב זה נשלחים בין היתר גם לראש העיר מר יצחק אוחיון, למפקד משטרת פתח-תקווה סנ"צ נסים אנקרי ולקצין ביטחון מוסדות החינוך בעירייה.
פרץ ורטהיימר: עותק ממכתב זה נמצא בתיק שכאמור יימסר לכם בהמשך.
פרץ ורטהיימר: י"א באלול התשס"א, 30 באוגוסט – אנחנו נכנסים לגן.
פרץ ורטהיימר: י"ד באלול התשס"א, 2 בספטמבר – השכם בבוקר את אשר יגורנו בא ומתממש.
פרץ ורטהיימר: הגן נשרף על כל תכולתו.
פרץ ורטהיימר: חוקר שריפות של מכבי האש קובע: מדובר בהצתה.
פרץ ורטהיימר: למשטרת פתח-תקווה מוגשת תלונה רשמית.
פרץ ורטהיימר: ככל הידוע לנו לא נעצר איש.
פרץ ורטהיימר: באותו יום לומדים ילדי הגן תחת כיפת השמים, בשמש הקופחת אל מול המבנה המפוייח.
פרץ ורטהיימר: ברשותך, אדוני היושב-ראש, אני מבקש להציג שקף שבו נוכל לראות את הדברים.
פרץ ורטהיימר: (מציג את השקף).
פרץ ורטהיימר: כאן בתמונה אנחנו רואים את ילדי גן הילדים "שפתי רננות" ביום שריפת הגן, 2 בספטמבר.
פרץ ורטהיימר: הילדים נמצאים בחוץ.
פרץ ורטהיימר: אין לנו מקום אחר להכניס אותם.
פרץ ורטהיימר: הם יושבים בחצר לא מתוחמת, בלי כלום.
פרץ ורטהיימר: הגננת נמצאת באזור.
פרץ ורטהיימר: ט"ו באלול התשס"א, 3 בספטמבר – אנו נאלצים לעבור למקום חלופי, לקרוואן המשמש כבית כנסת.
פרץ ורטהיימר: במקום זה לומדים הילדים בני השלוש בלי שירותים, בלי מים, בלי ריהוט.
פרץ ורטהיימר: הילדים יושבים על כסאות פלסטיק של מבוגרים כאשר רגליהם מתנופפות באוויר וכל ישיבה או קימה שלהם כרוכה בעזרה מהגננת.
פרץ ורטהיימר: ד' בתשרי התשס"ב, 21 באוקטובר – לאחר חודש ומחצה של סיוט מתמשך, מסתיים שיפוץ הקרוואן השרוף.
פרץ ורטהיימר: באותו זמן מגיעים חלק מן השכנים לסיכום כלשהו עם העירייה וכתוצאה מכך מתאפשר פיתוח החצר וגידורו.
פרץ ורטהיימר: אנו אופטימיים ורוצים להאמין שהגענו סוף סוף אל המנוחה ואל הנחלה.
פרץ ורטהיימר: י"ב בתשרי התשס"ב, 30 באוקטובר – בשעה 12.05 אחר חצות המבנה בוער שנית.
פרץ ורטהיימר: שוב מוגשת תלונה למשטרה, ושוב קובע חוק השריפות כי מדובר בהצתה, ושוב אנו יוצאים לגלות, למקום שאותו אנו צריכים לפנות בעוד כשבועיים מהיום.
פרץ ורטהיימר: אנחנו נמצאים בבית הספר "בית יעקב" בכיתת לימוד שלהם.
פרץ ורטהיימר: שוב אני מבקש להציג בפני הוועדה שקף המתאר את מראה הגן לאחר ההצתה השנייה.
פרץ ורטהיימר: גן "שפתי רננות" לאחר השריפה השנייה, 30 באוקטובר.
פרץ ורטהיימר: אדוני היושב-ראש, אני מייצג כאן 25 ילדים בגילאי 3-4 שעדיין לא טעמו טעם של שבוע אחד רצוף של לימודים במנוחת הנפש.