GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל ריפמן: מדובר באפליה ברורה על-ידי משרד המשפטים ומשרד הפנים.
<שמואל ריפמן: צריך לתקן את האפליה הזאת.
מירי רגב: אמרו את זה כבר.
מירי רגב: בגלל זה אנחנו הולכים לתקן את זה.
<שמואל ריפמן: שמעתי גם שעמותת "אדם, טבע ודין" נקטה עמדה פוליטית.
מירי רגב: אמרו שיבדקו את כל הדבר הזה מחדש.
זבולון כלפה: מה לגבי פסקה (21)?
זבולון כלפה: דרך אגב, היתה בה תמיכה מדהימה פה מגורמים רבים.
<יהודה זמרת: הסברנו את הסמכויות.
זבולון כלפה: לא שמעתי אדם אחד שלחוץ, פרט לשניכם.
<יהודה זמרת: אני יכול להסביר, אבל לא אחזור על הדברים.
<יהודה זמרת: אם ירצו, יגידו את עמדתם.
<יהודה זמרת: מנגנון של סמכויות צריך להיקבע.
<יהודה זמרת: צריך לפשט אותן וצריך לעשות את זה בכנסת ועל-ידי המחוקק.
<יהודה זמרת: הסדרי הסמכויות צריכים להיקבע על-ידי המחוקק ולא על-ידי תוכנית, ואפילו לא בחקיקת משנה או בתקנות.
<יהודה זמרת: זאת החלוקה בין הסדר ראשוני להסדר משני.
<יהודה זמרת: מעבר לכך, אי-הבהירות, להגיד ש"אין בה שימוש של ממש" – פרנסה לעורכי-דין גם ככה יש, כנראה הם לא צריכים עוד.
<יהודה זמרת: המשמעות היא שהסעיף הזה יהיה ריק מתוכן.
<יהודה זמרת: אם זה יהיה רחב מדי אז בעצם המשמעות שאם פה בוועדה אומרים: אנחנו לא נאשר להרוס בית לשימור בסמכות מקומית, הוועדה תחליט בעצמה, אז מה אם כתבנו.
זבולון כלפה: מה רע בזה?
<יהודה זמרת: אם אתה אומר את הדבר הזה, המשמעות היא בעצם – אולי תבוא וכרגע תמחק את ההתניה הזאת פה, אם מראש אתה חושב שהיא הנחיה לא נכונה תמחק אותה פה.
<תומר רוזנר: ככלל זה נכון אבל יש מקרים חריגים שבהם אפשר לתת.
<ארז קמיניץ: מה זה מקרים חריגים?
<ארז קמיניץ: מי יחליט מה זה חריג?
<יהודה זמרת: צריך לייעל ולתת ודאות למערכת.
<יהודה זמרת: אחד הדברים הכי חשובים למערכת זה ודאות.
<יהודה זמרת: מערכת הנדל"ן, אחד הדברים מהם היא סובלת הוא חוסר ודאות.
<יהודה זמרת: אתה רוצה לתת יותר סמכויות, תיתן אותן סמכויות כאן ועכשיו.
<יהודה זמרת: אל תיצור מצב שאחר כך יש תוכנית ואז מישהו יפרש איך התוכנית הזאת נכתבה ואיך ההסכמה שלה נכתבה ומה זה "השפעה של ממש".
כהנא: זו הסיבה שלא בונים.
<יהודה זמרת: אם כבר לסבך את המערכת, גם כך היא מסובכת.
זבולון כלפה: עו"ד קמיניץ, משפטי סיכום, בבקשה.
<ארז קמיניץ: ממש לסיום.
<ארז קמיניץ: קודם כול, בהמשך למה שאמר עו"ד זמרת לעניין פסקה (21) – אני מתפלא על הכנסת שמוצאת בנוסח הזה משהו שמקדם את יכולת החקיקה שלה.
זבולון כלפה: יכולת לפתור בעיות.
<ארז קמיניץ: אבל כאשר הכנסת רוצה לפתור בעיות, בבחינה של בעיה של סמכויות, להגיד שאנחנו לא נידרש נקודתית לסמכויות שאנחנו רוצים להעביר או לא להעביר ונפנה את הכול אחר-כך לוועדה המחוזית, שתחליט היא על הסמכויות, ואחר-כך נריב במשך שנים בבתי-המשפט האם זה הנסיבות החריגות או לא הנסיבות החריגות, כי מי שלא נתנו לו את הסמכות יגיד שהוא בנסיבה חריגה, ומי שנתנו לו את הסמכויות אז מישהו אחר יגיד מה פתאום הוא בנסיבות חריגות?
<ארז קמיניץ: הכנסת רוצה את כל שאלת הסמכות, שהיא אקוטית כאן לחוק, להעביר ממנה.
<ארז קמיניץ: אנחנו כפקידים אומרים לכנסת, ממשלת ישראל אומרת לכנסת: תחליטי מה יהיו הסמכויות.
<ארז קמיניץ: אז עכשיו הכנסת רוצה להתפרק מסמכותה ולהגיד: על כל תוכנית באשר היא הוועדה המחוזית תחליט?
<ארז קמיניץ: הכנסת אולי יכולה להגיד את הדבר הזה, אז אנחנו מבקשים ממנה להגיד: אגב תוכנית כוללנית, תוכנית שיש לה כללים חשובים, שאומרת איך היא מחולקת, איך מחלקים את הדברים.
<ארז קמיניץ: אבל להגיד: בכל תוכנית?
<ארז קמיניץ: בכל תוכנית הוועדה המחוזית תוכל להחליט?
<ארז קמיניץ: אני חושב שזה לא בסדר, אני חושב שזה לא הדרך בה צריך לנקוט.
<ארז קמיניץ: אני חושב שאם עסקינן בענייני סמכויות הן צריכות להיקבע בצורה ברורה.
<ארז קמיניץ: זה דבר אחד.
<תומר רוזנר: מבחינה משפטית זה בסדר.
<ארז קמיניץ: אנחנו לא רואים עין בעין.
<ארז קמיניץ: אני חושב, כפי שאמר עו"ד זמרת, שיש פה גם בעיה משפטית.
<ארז קמיניץ: יש פה בעיה של הסדר ראשוני אל מול הסדר משני שנעשה בתוכנית שהיא דין, שהיא כמו תקנה.
<ארז קמיניץ: יש פה בעיה.
<ארז קמיניץ: זה מפתיע אותי, כי הכנסת באמת על כל תקנה שאנחנו מביאים- - -
מירי רגב: בעניין הזה לא נריב אתכם.
מירי רגב: נתווכח אתכם על דיור בר-השגה ועל המועצות.
<ארז קמיניץ: לגבי המועצות- - -
מירי רגב: למועצות האזוריות כבר התייחסה בינת שוורץ.
זבולון כלפה: זאת אותה ממשלה.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר היתה פה טענה על אפליה בין דם לדם ובין מועצה לרשות.
זבולון כלפה: חלילה לא בין דם לדם, זה לא נאמר.
<ארז קמיניץ: זאת הטענה.
<ארז קמיניץ: זה לא עניין של פקידים ולא עניין של אדם כזה או אדם אחר.
<ארז קמיניץ: ממשלת ישראל קבעה, זאת ההצעה של ממשלת ישראל.
<ארז קמיניץ: אם רוצים לדון בדבר הזה אפשר שנדון בדבר הזה עוד פעם, רק צריך להבין מאיפה זה בא.
<ארז קמיניץ: כשאני נותן במועצה אזורית אפשרות לוועדה המקומית או לוועדה המרחבית להחליט על 175 מטר, המשמעות של זה היא שהוועדה המרחבית למעשה מייצרת גם אמירה תכנונית משמעותית למרחב כולו, כי הדבר הזה עלול להוביל לתופעות של פירבור.
<ארז קמיניץ: לצורך העניין, אם מועצה אזורית תחליט שהיא מוסיפה יחידות דיור, בהינתן שהתכנון מאפשר לה את זה, אז בהחלטתה אגב- - -
זבולון כלפה: להזכירך, יש תמ"א 35 מלמעלה שסוגרת את המסגרת בכל מקרה: טבלה 1, טבלה 2, הכול כבר סגור בפנים.
זבולון כלפה: זה לא בלי גבול.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר התוכנית היא תוכנית מאפשרת, גם תמ"א 35 היא תוכנית מאפשרת, היא לא מחייבת.
<ארז קמיניץ: עכשיו צריך להיעשות שיקול הדעת.
<ארז קמיניץ: מוסד תכנון למטה בהיררכיה צריך לעשות שיקול דעת:
<ארז קמיניץ: האם אני מוסיף יחידות דיור או לא מוסיף יחידות דיור.
<ארז קמיניץ: אתה יכול להגיד שההחלטה הזאת של מוסד תכנון תהיה או בוועדה המחוזית או בוועדה המקומית או בוועדה מקומית מוסמכת.
<ארז קמיניץ: תשאל את עצמך לאיזה גורם אתה נותן את הסמכות הזאת, לקחת את התכנון הארצי, את תמ"א 35, לפרוט אותו לפרטים ולהגיד: אני מוסיף פה יחידות דיור.
<ארז קמיניץ: התמ"א מאפשרת, עכשיו השאלה איזה מוסד תכנון מייצר תוכנית מפורטת שאומרת שזה יהיה.
<ארז קמיניץ: אמרה הממשלה: אנחנו חושבים שבשאלה כזאת, שקשורה לשאלה של פירבור, מי שצריך להחליט זה ועדה מחוזית, לצורך העניין.
<ארז קמיניץ: משם באנו, לא מאמירה של אפליה כזאת או אחרת.
<שמואל ריפמן: מי שפירבר את סביון ופרדסייה ו-60 רשויות מקומיות בין גדרה לחדרה – הם אלה שפירברו.
מירי רגב: למה אתה מתעצבן?
מירי רגב: אמרנו שנתקן.
<שמואל ריפמן: כי אני שומע את ארז קמיניץ.
<שמואל ריפמן: אני מכיר אותו כבר זמן רב ואני אומר לך שהוא טועה והוא מפלה מועצות אזוריות.
<שמואל ריפמן: זאת אפליה מכוונת.
מירי רגב: ארז קמיניץ אומר את מה שהוא אומר.
מירי רגב: ממשלה זה ממשלה וכנסת זה כנסת.
<שמואל ריפמן: יפה.
<שמואל ריפמן: לכן אני סומך על הוועדה, שאת יושבת-הראש שלה, שתעשה את התיקון הנכון.
<ארז קמיניץ: אני ממשיך ותיכף אסיים.
מירי רגב: אנחנו רבע שעה אחרי תחילת המליאה ותיכף נקבל הערה מיושב-ראש הכנסת.
<ארז קמיניץ: אז יגידו שאני אשם...
מירי רגב: אנחנו לא אוהבים להעביר את האחריות למישהו אחר, בשונה מכם, לדוגמה.
<ארז קמיניץ: אם זה כך, אז סגרנו את פסקה (21).
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר זאת עמדה לא של פקידים.
<ארז קמיניץ: אנחנו משקפים לכם את המשמעות.
<ארז קמיניץ: תבינו, זאת המשמעות.
<ארז קמיניץ: אמרה ממשלת ישראל: אנחנו חושבים שבשאלה הזאת צריכה להיות אינסטנציה גבוהה יותר מוועדה מקומית מרחבית לא מוסמכת.
<ארז קמיניץ: אם אתם חושבים אחרת, אפשר לשנות את נקודת האיזון.
<ארז קמיניץ: זה שאלה של מדיניות.
<ארז קמיניץ: בסוף-בסוף כמשפטן לא אגיד שום דבר.
<ארז קמיניץ: תחליטו, אני רק משקף לכם את מה שעושים.
<ארז קמיניץ: אוסיף רק עוד משפט אחד, ובזה אני מסיים, בעניין ההצעה ששמענו.
<ארז קמיניץ: אני גם ישבתי ויושב במוסדות תכנון.
<ארז קמיניץ: תכנון, עם כל הכבוד, זה לא רק זכויות בנייה וזה לא רק ייעודי קרקע.
<ארז קמיניץ: יש עוד הרבה-הרבה הוראות אחרות.
זבולון כלפה: זה קודם כול האנשים.
<ארז קמיניץ: זה קודם כול האנשים, אדוני, ואנשים צריכים לא רק שיגידו להם שהם יכולים לעשות שימוש למגורים או לחקלאות, ולא רק שיגידו להם שהם יכולים לעשות – צריך להגיד להם גם באיזו צורה הם עושים את הדבר הזה כדי לפגוע ככל הפחות באנשים אחרים, מאיפה ייכנס הכביש זה גם שאלה, איזה נפח תנועה יהיה בכביש.
<ארז קמיניץ: את כל הדבר הזה אנחנו מעבירים לוועדות מקומיות, הכול יהיה בסדר, אין שום בעיה, הכול יוכלו לעשות בוועדות מקומיות.
<ארז קמיניץ: תראו, זאת הצעה שהיא בסדר גמור, אבל היא פשוט ממש לא ההצעה של הממשלה.
<ארז קמיניץ: ההצעה הזאת בעצם אומרת: בואו נעשה כך.
<ארז קמיניץ: אין בעיה, נעשה ועדה מחוזית, נעשה ועדה מקומית, לא משנה אם מוסמכת או לא מוסמכת.
<ארז קמיניץ: ועדה מקומית יכולה לעשות הכול, אין שום בעיה.
<ארז קמיניץ: אני מסכים עם עו"ד זמרת, היא תוכל לעשות כמעט הכול.
<ארז קמיניץ: נקודות מסוימות אולי הוועדה המחוזית תעשה, נקודות מסוימות אולי המועצה הארצי תעשה.
מירי רגב: כאן בעניין הזה אני מסכימה אתך.
מירי רגב: אני חושבת כמו יעקב אשר, שבעניין הזה עו"ד קמיניץ צודק.
יעקב אשר: הכול – בוודאי שלא.
<ארז קמיניץ: אבל זה המשמעות של ההצעה שלכם.
יעקב אשר: ההצעה שלי היא לפשט את זה.
<יהודה זמרת: לפשט את הסעיפים הרגילים.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר יש דברים שהם רק אמירות.
מירי רגב: בעניין הזה הוא צודק.
<ארז קמיניץ: צריך לפשט הכול, צריך לפשט הכול.
<ארז קמיניץ: בסוף יש דברים שאי אפשר לפשט אותם יותר.
מירי רגב: בעניין הזה אני מסכימה אתך.
<תומר רוזנר: סיימנו את כל התיקונים בסעיף קטן (א).
<תומר רוזנר: בדיון הבא נעבור לסעיף קטן (א1), שעוסק בוועדה מוסמכת.
זבולון כלפה: רק כדי שנדע איפה אנחנו אוחזים, בפסקה (14) ההערה התקבלה.
מירי רגב: עזוב, אל תיכנס למה התקבל ומה לא.
מירי רגב: היועץ המשפטי רשם את כל ההערות, כולל מה שאמר זבולון קלפה במהלך הדיון.
מירי רגב: מה שאמרתם ויש הסכמה – אין בעיה, ומה שאין הסכמה – יישאר כפערים.
זבולון כלפה: פרט לפסקה (21).
מירי רגב: אנחנו צריכים עוד לדבר על המועצות האזוריות ועל דיור בר-השגה.
זבולון כלפה: בינת שוורץ סיכמה שהיא לוקחת את זה לדיון נוסף.
<אמיר הלר: המגבלה של המטראז', מה הוחלט לגביה?
זבולון כלפה: לגבי ה-375 מטר – זה לא שוּנה.
זבולון כלפה: בסעיף הזה לא היתה פה הסכמה.
זבולון כלפה: הסעיף נשאר על עומדו.
<אמיר הלר: ולגבי ההשכרה הפרטית?
זבולון כלפה: לגבי הדבר הזה סיכמנו שהם עושים פה איזו עבודה בעניין.
<ארז קמיניץ: סיכמנו שאתם מבקשים.
זבולון כלפה: אנחנו ביקשנו לאורך כל הדיון.
זבולון כלפה: להזכירך, עו"ד קמיניץ, בפתיחת הדיון, כאשר התחלתם להציג את הדברים מייד שאלתי את השאלה הזאת, ואז חידדתי את הדברים.
זבולון כלפה: בעיניי, אני אומר שוב, אם האדם ניצב במרכז, האזרח שאנחנו רוצים לתת לו את השירות – כרגע אני מתנתק משאלת הבעלות, אני קודם כול מסתכל על האדם, איך אני נותן לו את השירות הטוב ביותר.
זבולון כלפה: אם אני מגיע לבעיה בשאלת הבעלות אז אצטרך כממשלה למצוא את הפתרונות כדי להתמודד עם האדם שאני צריך לתת לו את השירות הזה בסוף.
זבולון כלפה: כי ממה נפשך?
זבולון כלפה: שווה בנפשך שבחלק מן הערים שאתה רוצה להביא לשם אנשים רוב הקרקע תהיה פרטית.
זבולון כלפה: ומה תעשה אז?
זבולון כלפה: תגיד שאין לך פתרון עבורם?
זבולון כלפה: הרי זה לא יעלה על הדעת.
יעקב אשר: מה תעשה אם במקומות כאלה אין תוכניות מתאר?
יעקב אשר: אז הרשויות הגדולות והחזקות שהכינו תכניות מתאר "ירוצו" קדימה ואילו הרשויות החלשות לא יתקדמו.
זבולון כלפה: אני מודה לכולם.
זבולון כלפה: באשר להערות – יהיה כפי שדיברנו וסיכמנו פה.
דוד אזולאי: רבותי, בוקר טוב לכולם, אני פותח את הדיונים בוועדת המשנה של ועדת הפנים בנושא הסערה במזג האוויר שהיתה לפני קצת פחות מחודש.
דוד אזולאי: ועדת הפנים החליטה להקים כמה ועדות משנה, והתפקיד של ועדת המשנה הזאת מתמקד בשני דברים: דבר ראשון, היישובים הערביים והדרוזיים והיישובים החרדים שנפגעו מהסופה הזאת.
דוד אזולאי: אנחנו יודעים, לפחות אם לשפוט לפי הדיונים שהיו במליאת הוועדה, שהיו כמה בעיות בנושא הזה, אבל לפחות אני יכול להגיד שני דברים שראיתי:
דוד אזולאי: האחד זה הנושא של הסמכויות בין משרדי הממשלה, בעיקר בין המשרד לביטחון פנים והמשרד להגנת העורף, הנושא השני זה הנזקים שנגרמו בסופה ואף אחד לא נושא בהוצאה הזאת, גם תוך כדי הסופה וגם אחרי הסופה.
דוד אזולאי: אני מניח שהדברים הללו יעלו על-ידי ראשי הרשויות המקומיות.
דוד אזולאי: אני אבקש מחבר הכנסת חמד עמאר להציג את הדברים קודם כול בראייה שלו, כתושב הצפון שמכיר ובקיא בנושא של הרשויות הדרוזיות.
חמד עמאר: בוקר טוב לכולם, חלק הגיעו מהצפון, חלק הגיעו מהנגב, אבל כולם הגיעו בסופו של דבר.
חמד עמאר: הסופה היתה לפני בערך חודש ימים.
חמד עמאר: אנחנו יושבים היום ומנסים להסיק מסקנות, כדי שאם תהיה עוד סופה לא ניקלע למצב כזה.
חמד עמאר: אני מקווה שגם נתייחס לנזקים שגרמה הסופה ולעלויות הראשוניות שהיו לראשי הרשויות כדי לפנות את הצירים.
חמד עמאר: אני אתייחס ליישובים שביקרתי בהם באותו יום, יישובים דרוזיים שנמצאים בצפון.
חמד עמאר: הסופה היתה ביום חמישי, ביום שבת כבר הייתי בפקיעין, כסרא, סמיע, יאנוח-ג'ת, בית ג'אן, חורפיש – ביקרתי בכל היישובים.
חמד עמאר: לטענתי ביישובים שהשלג לא נצבר כמו בבית ג'אן, ביישוב כמו פקיעין, ראש הרשות שיושב כאן – דיברתי אתו בשבת – הוציא את כל הכלים, הביא כלים מהיישובים בסביבה.
חמד עמאר: הוא עבד בכוחות עצמו, לא היה שום גוף שבא ונתן לו סיוע, לא פיקוד העורף ולא המשרד להגנת העורף.
חמד עמאר: שום דבר.
חמד עמאר: ראש הרשות בעצמו לקח את היוזמה.
חמד עמאר: בשיחה עם ראשי רשויות אחרים בסביבה הם אמרו אותם דברים, שהם בעצמם טיפלו בנושא של הסופה בימים הראשונים, חוץ מהיישוב בית ג'אן, שרק בשבת קלטו שהיישוב נצור לגמרי.
חמד עמאר: כמות השלג שירדה בצפת היא הכי גבוהה בארץ, 1.10 מטר, אם אני לא טועה.
דוד אזולאי: אתה יודע למה אף אחד לא ידע?
דוד אזולאי: כי אפילו התקשורת לא יכלה להגיע לשם.
חמד עמאר: רק כשמישהו התקשר, שהיה שם באירוח כפרי, ודיבר עם התקשורת שהוא תקוע, התחילה התקשורת להתעניין קצת בבית ג'אן.
דוד אזולאי: הם לא יכלו להגיע, לדווח מהמקום.
חמד עמאר: אז נכנסו הצבא, המשטרה, כולם התחילו לעזור לבית ג'אן, אבל זה היה כבר אחרי שלושה-ארבעה ימים שהיישוב היה נצור.
חמד עמאר: שבוע אחרי זה ביקרתי שם בבית ג'אן, ולמקומות מסוימים אי-אפשר היה להגיע.
חמד עמאר: שבוע אחרי הסופה למקומות מסוימים אתה לא היית יכול להגיע בגלל הטופוגרפיה הקשה, בגלל הכבישים הצרים.
חמד עמאר: לכן הוועדה שאנחנו מקימים חשובה מאוד, במיוחד ליישובים החלשים, היישובים שנמצאים בפריפריה, היישובים שצריך לתת להם עזרה ראשונה, פינוי צירים.
חמד עמאר: שם סיפרו על אישה שבשביל ללדת היא היתה צריכה ללכת ברגל 300 מטר, 200 מטר, אחרי זה העלו אותה לנגמ"ש או לטרקטור, אחרי זה העבירו אותה לאוטו ארבע על ארבע ואחרי זה העבירו אותה לאמבולנס.
חמד עמאר: זה סיפור של אחד מהיישובים שנמצאים למעלה.
חמד עמאר: לכן אני אומר שהדבר החשוב ביותר כאן בוועדה הזאת זה להתייחס ליישובים החלשים, איך אנחנו עוזרים להם, איך אנחנו נותנים להם את הטיפול הראוי ומתייחסים אליהם כמו שמתייחסים ליישוב גדול.
חמד עמאר: בכל מקרה ליישוב גדול יש הכנסות, יש יכולת כספית לשקם את עצמו, אבל אם ניקח יישוב כמו בית ג'אן, אם יש לו שם נזק ב-10 מיליון שקל, בלתי אפשרי שיגיע למצב של איזון או שישקם את היישוב שלו, או ביישוב כמו פקיעין.
חמד עמאר: הסתכלתי ברשימה של היישובים בוועדת הכספים, יישוב פקיעין אפילו לא מופיע שם, אם אני לא טועה.
חמד עמאר: אני לא זוכר, או פקיעין או חורפיש.
חמד עמאר: אחד היישובים בכלל לא מופיע, לא התייחסו אליו בכלל, כאילו שלא ירד שם שלג, אפילו שירד שם שלג יותר מ-30 ס"מ והיו תקועים - - -
דוד אזולאי: השאלה, חבר הכנסת עמר, מה אדוני מבקש שיהיה במסקנות של הדיון?
דוד אזולאי: האם הבעיה היא בעיה תקציבית או בעיות אחרות?
דוד אזולאי: זה מה שאני מבקש לדעת.
חמד עמאר: אני חושב שבוועדה צריך לבדוק, כאשר קורה מצב כזה, מי הראשון שראש הרשות מרים אליו טלפון, שעונה לו ונותן לו את הטיפול, מישהו שיהיה אחראי על הנושא הזה.
חמד עמאר: לא יכול להיות שראש הרשות יתחיל להתקשר לחבר כנסת בשביל להגיד לו: אני נצור כאן, אף אחד לא מתייחס אלי, אף אחד לא מתקשר אלי.
חמד עמאר: אנחנו לא צריכים להגיע למצב כזה.
חמד עמאר: ראש הרשות של בית ג'אן מתקשר אלי, אומר לי: שמע, אף אחד לא מדבר אתי, אף אחד לא מתייחס אלי.
חמד עמאר: אני תקוע ואין לי עם מי לדבר.
חמד עמאר: עוברים כמה ימים עד שמבינים שיש משרד שצריך לטפל בו.
חמד עמאר: זה הדבר החשוב.
אורי מקלב: אני לא כל-כך מבין.
אורי מקלב: מה ההבדל בין בית ג'אן לצפת?
אורי מקלב: ראש עיריית צפת מכין את עצמו.
אורי מקלב: אם אנחנו מדברים על שלג, על אירוע חריג, מה קורה כאשר אנחנו מדברים על אירוע סטנדרטי?
אורי מקלב: בטח בבית ג'אן יורד שלג כל שנה או כמעט כל שנה.
חמד עמאר: זה אירוע חריג, אנחנו לא מדברים על אירוע רגיל.
אורי מקלב: גם באירוע של 30-20 ס"מ, לא באירוע חריג, בית ג'אן לא יודעת לתת מענה לעצמה, וזאת השאלה שאתה מציף.
אורי מקלב: מי הראשון שהוא מרים אליו טלפון?
אורי מקלב: הטלפון הראשון שמרים ראש עיריית צפת, הוא מרים לעצמו.
אורי מקלב: העירייה מכינה עצמה בסדר גודל שהיא יכולה להיערך, היא מכינה לעצמה את הפינויים, את תוכנית החירום שלה.
אורי מקלב: אם בערים קטנות לא יודעים להתארגן, אין כסף בכלל להתארגן, אז מה עושים כשאומרים שצפוי שלג?
אורי מקלב: האם יש היערכות כללית של משרד הפנים או משרדים אחרים שצריכים להיערך?
אורי מקלב: איך נותנים פתרון לערים הקטנות האלה, למועצות הקטנות האלה, שאין להן יכולת להתארגן בכוחות עצמן, שאין להן אגפים שיודעים לתת מענה למקרה כזה, והאם צריך לעשות איזה איגוד שמשרד ממשלתי נותן מענה לדבר כזה או שמדברים על מה עושים באירוע חריג?
דוד אזולאי: אי-אפשר שתהיה היערכות לכל מזג-אוויר, אבל באמת בפעם האחרונה היה מזג-אוויר חריג.
דוד אזולאי: השאלה לאן אנחנו חותרים, האם אנחנו חותרים למזג-אוויר חריג או שבכל מקרה צריכה להיות היערכות?
אורי מקלב: לפי התמונה שחבר הכנסת חמד עמר מציג לכאורה בכל היערכות שלג הוא שואל מי נותן מענה, עם מי ראש המועצה מדבר אם יש 20 ס"מ, אם יש 30 ס"מ.
חמד עמאר: אם אנחנו מדברים על יישוב שיש לו יכולת להעמיד כלים פשוטים - - -
דוד אזולאי: למדנו בסופה האחרונה שלא היתה שום עיר במדינת ישראל שיש לה כלים ויכולת היערכות למצב הזה.
חמד עמאר: זה בסופה חריגה.
חמד עמאר: חבר הכנסת העלה נקודה של מזג-אוויר רגיל.
אורי מקלב: מה זה רגיל?
אורי מקלב: סוער.
חמד עמאר: ביישובים חלשים כמו בית ג'אן, שאין לו אפילו כלי אחד להעמיד - - -
אורי מקלב: זאת אומרת, כל 20 ס"מ.
אורי מקלב: זה מה שהוא אומר, גם ב-20 ס"מ, גם ב-10 ס"מ.
חמד עמאר: אנחנו לא אומרים להעמיד את כל הכוחות, אבל שיהיה איזה גוף.
חמד עמאר: אין לנו הרבה ערים ויישובים שנמצאים בהרים שיכול לרדת שלג יותר מפעם אחת בשנה.
חמד עמאר: אין לנו הרבה כאלה.
חמד עמאר: יש בית ג'אן, צפת וכמה יישובים בסביבה.
חמד עמאר: מי נותן את המענה ברגע שאנחנו נסגרים, שלאותם יישובים אין יכולת?
אורי מקלב: אתה שואל אותה שאלה כמו בצפת.
חמד עמאר: לצפת, יכול להיות, יש יכולת בסיסית לעמוד בזה.
דוד אזולאי: לירושלים לא היתה יכולת.
חמד עמאר: בירושלים זה חריג.
חמד עמאר: עם מזג-אוויר רגיל ירושלים יכולה להתמודד.
אורי מקלב: הוא מדבר גם על שלג רגיל שלא היתה היכולת.
חמד עמאר: אנחנו מדברים גם על שלג רגיל.
חמד עמאר: אותם יישובים חלשים, מה עושים אתם?
חמד עמאר: גם לזה אני חושב שאנחנו צריכים להתייחס.
חמד עמאר: אנחנו לא יכולים להתייחס רק למזג-אוויר חריג.
חמד עמאר: יכול להיות שלא תהיה סופה כזאת בעוד 50 שנה, ואז כל המסקנות שהוצאנו על מצב חריג, לא ישתמשו בהן, אפילו הילדים שלנו לא ישתמשו בהן.
דוד אזולאי: חבר הכנסת טלב אבו עראר.
טלב אבו עראר: תן קודם - - -
דוד אזולאי: אתה מעדיף שראשי הרשויות ידברו?
דוד אזולאי: בבקשה, נציג המועצה המקומית - - -
אורי מקלב: אפשר רק לשאול שאלה את חבר הכנסת חמד עמאר?
אורי מקלב: מה היה בסוף בבית גאן?
אורי מקלב: לא הכינו?
אורי מקלב: מה היה בסוף?
אורי מקלב: האם זה היה כמו בצפת?
אורי מקלב: מי בסוף נתן את המענה?
אורי מקלב: מתי נתנו את המענה?
חמד עמאר: הצבא נתן שם שני נגמ"שים או שלושה, אני לא יודע, דרך פיקוד העורף.
<שאול דלאל: אני אתייחס בזמן.
אורי מקלב: פילסו דרך?
חמד עמאר: פילסו דרך ונכנסו.
חמד עמאר: בבית ג'אן, בגלל הטופוגרפיה הקשה שלה והכבישים הצרים, יש מקומות שהנגמ"שים לא יכולים להיכנס, יש מקומות שהצטבר שלג ושבוע אחרי זה עוד היה סגור הכביש.
דוד אזולאי: לא כל אחד היה בר מזל לקבל סיוע מהגורמים האחרים.
דוד אזולאי: יש כאלה שקיבלו, יש כאלה שלא קיבלו.
אורי מקלב: איך אתה הסתובבת?
חמד עמאר: הכביש הראשי עד תחילת היישוב היה פתוח.
חמד עמאר: מצאתי את ראש העיר ביום שבת עומד בתחילת היישוב ומכוון תנועה, כי היתה הלוויה ביישוב והגיעו הרבה אנשים.
חמד עמאר: היישוב היה נעול.
דוד אזולאי: אתה מכיר את בית ג'אן?
דוד אזולאי: המקום הכי גבוה.
דוד אזולאי: אחד המקומות הגבוהים ביותר - - -
חמד עמאר: בהר מירון למעלה.
דוד אזולאי: ראש המועצה המקומית פקיעין.
<רזי פארס: אני גר בפקיעין - - -
אורי מקלב: עין אל-אסד זה מתחת לבית ג'אן, נכון?
חמד עמאר: זה מתחת מתחת.
אורי מקלב: לא, בסך הכול זה החלק הצפוני וזה חלק יותר מזרחי.
<שאול דלאל: עין אל-אסד זה הקצה מזרחי, היא יותר נמוכה.
דוד אזולאי: בית ג'אן יותר גבוהה.
חמד עמאר: בית ג'אן יותר גבוהה בהרבה.
חמד עמאר: יש הבדל אדיר מבחינת גובה.
אורי מקלב: עין אל-אסד זה 4 ק"מ ממירון.
דוד אזולאי: זה ממש ליד מירון, אבל בית ג'אן זה באזור ראמה, כשאתה מטפס למעלה.
חמד עמאר: גם בעין אל-אסד היה שלג.
<רזי פארס: כמו שאתם יודעים לכפרים שלנו יש טופוגרפיה מאוד קשה.
<רזי פארס: למשל בכפר פקיעין, אני לא חושב שיש איזה כביש שהולך במישור, הכול עליות וירידות.
<רזי פארס: גם ירידה של שלג בכמות קטנה יכולה לעשות בעיות רציניות, במיוחד בשכונת החיילים המשוחררים, איפה שיש עליות נוראיות.
<רזי פארס: אני נתקעתי.
<רזי פארס: ניסיתי להיכנס לכמה מקומות אחרי שפילסנו את הדרכים ונתקעתי עם אוטו ארבע על ארבע, כך שהבעיה מאוד קשה.
<רזי פארס: בפקיעין התחלנו את ההכנה לפני הסערה.
<רזי פארס: ניקינו - - -
דוד אזולאי: מה התחלתם?
דוד אזולאי: מה הכנתם?
<רזי פארס: פינינו את הוואדיות, דיברנו עם האנשים, הודענו בכריזה שאנשים יתכוננו, שלא ישימו את הרכבים שלהם במקומות שהם לא יוכלו לצאת אחר-כך, שיתכוננו לסערה, פילסנו דרכים, אפילו שלושה ימים לפני הסערה עשינו קצת גיזום שהעצים לא ייפלו, בהמשך בזמן הסערה היו לנו כמה כבישים שנסגרו, בעיקר שכונת החיילים המשוחררים היתה כמעט מנותקת.
<רזי פארס: היה לי מקרה בין יום שישי ליום שבת שמישהו התקשר שאשתו עומדת ללדת, בסוף היא ילדה למחרת.
<רזי פארס: זה מכניס את כל הכפר לבעיה.
<רזי פארס: נכון, התקשרו אלי מהשלטון המקומי, שאלו אם אני צריך עזרה.
<רזי פארס: לא הייתי צריך עזרה, אבל אמרו אם יש איזו בעיה - - -
דוד אזולאי: מי התקשר אליך?
דוד אזולאי: ממש מהשלטון המקומי?
<רזי פארס: מהשלטון המקומי.
<רזי פארס: גולדברג.
דוד אזולאי: מתי התקשרו אליך?
<רזי פארס: התקשרו אלי גם ביום שישי וגם ביום שבת וחבר הכנסת חמד עמאר התקשר אלי פעמיים במשך הסערה.
דוד אזולאי: זה שהתקשרו זה נחמד.
דוד אזולאי: מה הם יכלו לעזור?
<רזי פארס: הם אמרו: אם אתה צריך עזרה, תרים טלפון, יש לך פלאפון.
דוד אזולאי: היית צריך עזרה?
<רזי פארס: לא הייתי צריך עזרה.
<רזי פארס: הבעיה היא שחשוב שתהיה לנו כתובת, כי לנו אין כלים לטפל בדבר הזה.
<רזי פארס: מה שעשינו בזמן שהכבישים היו סגורים, הזמנתי את המחפרים בכפר.
<רזי פארס: למחפרים בכפר יש שתי בעיות: האחת, אין להם ניסיון, אז הם יכולים לפנות גשם עם אספלט והם גרמו לנזק רב בכבישים.
<רזי פארס: השנייה, המצב הכלכלי של המועצה קשה, אז אנשים התחילו לחשוב אם היא תשלם לי או לא תשלם לי, גם זו בעיה.
דוד אזולאי: לא ידעו מי יישא בהוצאה הזאת, האם התושב או המועצה, ולמועצה עצמה אין כסף.
<רזי פארס: בדיוק, זו גם בעיה.
<רזי פארס: חוץ מזה אחרי הסערה ואחרי שפינינו את הדברים היינו צריכים לטפל בנזקים שעשינו, חפירות בכבישים.
<רזי פארס: במקום אחד היו "עיני חתול" למניעת מהירות, אז בא המחפר ולקח הכול בדרך.
<רזי פארס: היו הרבה בעיות שנגרמו בגלל חוסר ניסיון של האנשים שעבדו בזה.
דוד אזולאי: העסקים היו פתוחים בימים האלה?
דוד אזולאי: אני מדבר על חנויות מכולת, סופרים.
<רזי פארס: כמובן לא.
דוד אזולאי: אז איך הגיעה האספקה לבתים, לאנשים?
<רזי פארס: אנשים התכוננו.
<רזי פארס: אמרנו להם שיהיו כמה ימים קשים, שיתכוננו לדברים האלה.
דוד אזולאי: הבעיה של האספקה לא היתה קיימת.
דוד אזולאי: לחם, חלב, היו?
<רזי פארס: היו כמה אנשים במצוקה, היינו צריכים להביא להם תנורים, לבקר אותם, אפילו ברגל.
דוד אזולאי: איך הצלחתם לעשות את זה כמועצה?
<רזי פארס: התכוננו.
<רזי פארס: יש לנו צוות כוננות בכפר שהכנו אותו, יש לנו עובדים של המועצה, יש לנו סיירת הורים שהתנדבו ועבדו אתנו והיינו בקשר עם כל האנשים בכפר, היו להם מספרי טלפון שיכולנו לענות לכל הבקשות שלהם.
דוד אזולאי: דוד, נציג עיריית ירושלים.
<דוד קורן: אני היועץ של ראש העיר ירושלים לענייני ערבים ומזרח העיר.
אורי מקלב: זה כל הייצוג שעיריית ירושלים מצאה לנכון לשלוח לוועדה?
אורי מקלב: אנשים מגיעים לכאן מהדרום הרחוק, מהצפון הרחוק, יש נוכחות של ראשי ערים, אני חושב שזו זילות גדולה.
אורי מקלב: אני מאוד מעריך את התפקיד שלך, יועץ ראש העיר, אבל אחרי הכול אנחנו מדברים על עיר הבירה של מדינת ישראל, אנחנו מדברים על עיר של 800,000 איש שהיתה נצורה, דברים שקרו פה שלא קרו במקומות אחרים, כשעוד חצי מיליון איש באים לעיר הזאת כל יום, והיא היתה נצורה, ואתם שולחים אחרי כל זה ב-09:30 - - -
<דוד קורן: לא הגעתי ב-09:30, הגעתי בזמן.
<דוד קורן: אני יכול להרגיע אותך שמבחינת ראש העיר ומנכ"ל העירייה וכלל הנהלת העיר אני ממונה על כל הטיפול במגזר הערבי בירושלים.
אורי מקלב: הנושא לא רק מזרח ירושלים, הנושא הוא באופן כללי.
<דוד קורן: אני אתייחס למגזר הערבי, וזה נושא הדיון.
דוד אזולאי: לא רק המגזר הערבי, גם היישובים החרדים, גם על זה מדובר.
דוד אזולאי: אני חושב שחלק מהאוכלוסייה בירושלים היא אוכלוסייה חרדית, ופה היינו מצפים לשמוע, היתה נגיעה לציבור הזה גם בירושלים.
דוד אזולאי: נשמע, בבקשה.
אורי מקלב: 300,000 או 250,000 לא יהודים, המגזר הערבי שגרים בירושלים.
<פיני קבלו: אדוני, הוצאנו הזמנות לראשי הרשויות וביקשנו מהם לבוא לוועדה.
דוד אזולאי: לאיזה ראשי רשויות הוצאתם הזמנות?
<פיני קבלו: יש לנו רשימה של כל אלה שנכללים בסופה.
דוד אזולאי: אני רואה פה כמה ראשי רשויות שנמצאים כאן אתנו, אני מיד אאפשר להם.
אורי מקלב: לאירועים חגיגיים וסמליים מגיעה משלחת גדולה מאוד מעיריית ירושלים.
אורי מקלב: היה ראוי ונכון במינימום שמנכ"ל העירייה יגיע, שיכבד את הוועדה הזאת.
אורי מקלב: הוועדה הזאת רוצה לעשות עבודה רצינית, היא רוצה להפיק לקחים.
אורי מקלב: יש משמעות מאוד גדולה לוועדת המשנה האלה, וחבל שזה כך.
אורי מקלב: לכן אני לא מתפלא שבדרכי לפה בשכונה כמו ברמות אני רואה גזמי עצים חוסמים לגמרי מדרכה ליד בתי ספר, כשאין אפשרות שילדים ירדו למדרכה.
אורי מקלב: זה רק בדרכי מהבית שלי לכנסת ולא במקום אחד.
אורי מקלב: אני יכול עכשיו לשלוח אותך לרמות מול בית הספר התורני, לראות איזה גזמי עצים עדיין נמצאים לכל רוחב המדרכה והכביש, ואנחנו כבר חמישה שבועות אחרי השלג.
דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב, בוא נאפשר לו.
דוד אזולאי: אני אאפשר גם לך להתייחס לדברים.
דוד אזולאי: ההערה היא במקומה, צריך להסב את תשומת לבם של הנוגעים בדבר, ומן הראוי שהדברים יגיעו לידיעתו של ראש העיר.
דוד אזולאי: אני חושב שנאמרה פה אמירה.
דוד אזולאי: אנחנו לא רוצים להגיע לסופה הבאה לא ערוכים.
דוד אזולאי: כל המטרה של הדיונים האלה – מבחינה זאת אני חייב לציין שיושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת מירי רגב, שעשתה עבודה מצוינת בכך שהיא הקימה מספר ועדות משנה, כי במליאה עצמה אי-אפשר לדון בנושא הזה – והמטרה של ועדות המשנה זה להסיק מסקנות, להעביר נייר לוועדת הפנים, על מנת לקיים וליישם, שלהבא לא נגיע לאותה תוצאה שהיינו בה עד היום לצערי הרב.
דוד אזולאי: לכן אני פונה אליך ואני מבקש ממך להעביר את הדברים לראש העיר או למנכ"ל העירייה, על מנת להסב את תשומת לבם.
דוד אזולאי: זה לא מכובד שנוגעים בנושא כל-כך חשוב, וכולנו יודעים כמה נפגענו מהעניין הזה.
<דוד קורן: קודם כול, המסרים יועברו בשמחה.
<דוד קורן: זה אחד.