GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דודו חן: הגדיר ראש הממשלה במקרה הספציפי הזה – ותכף אגיע לְמה צריך להיות לדעתי בחירום – שמי שמתכלל את האירוע, וזו הגדרה ברורה ופשוטה, זה שר הבט"פ.
<דודו חן: תקנו אותי אם אני טועה.
<דודו חן: דהיינו כל משרדי הממשלה הם תחת פיקודו או ניהולו של שר הבט"פ.
<דודו חן: ההגדרה של שר הביטחון הייתה ברורה: לעזור בכל אשר יידרש, וכך נעשה.
<דודו חן: שאול הוא חבר טוב שלי.
<דודו חן: אנחנו אף פעם לא רבים.
<דודו חן: יש בינינו חלוקי דעות, וזה מותר וזה לגיטימי.
<דודו חן: כששאול מדבר ואומר שהם הביאו כלי צמ"ה, זה משרד הביטחון הביא כלי צמ"ה.
<קריאה: אתה - - - שלי לצורך העניין.
<שאול אהרון: אני לא רוצה להיות קבלן של אף אחד.
<שאול אהרון: אני יודע לעשות את זה לבד.
<שאול אהרון: אני יודע לעשות את זה מצוין.
<שאול אהרון: צריך איזה גוף.
<דודו חן: אני לא צריך עוד חוליה בשרשרת הפיקוד.
<דודו חן: כשאני גמרתי את המבצע, במשרד הבט"פ אמרו לי: "דודו, אולי בוא ותעבור למשרד הבט"פ".
<דודו חן: אני חושב שבנושא, מי שהיה בצבא ומכיר את זה, עד 1005, ויסלחו לי אם אני טועה, הייתה פקודה שנקראה "פתיתי שלג".
<דודו חן: בתכניות המגירה, ולא משנה כרגע מי האחראי, ויגדירו השלטונות מי, צריכה להיות פקודה.
<דודו חן: ברגע שעוברים למצב ביניים – וכרגע אין גם הגדרה של מצב ביניים – צריכה להיות תכנית מגירה.
<דודו חן: ברגע שהמנהל או המפקד שרק, כל גוף יודע מה הוא צריך לעשות.
<דודו חן: אם העלו את רמת הכוננות לסופה או לא לסופה, המשמעות היא שהעיריות צריכות להיות מוכנות באמצעים שמגדירים להן מראש עם תכניות מגירה, משרדי הממשלה צריכים להיות מוכנים עם תכניות מגירה שלהם.
<דודו חן: רון, זה גם מה שאמרת בתחילת דבריך: עד שהפעילו את הצבא לקח זמן.
נחמן שי: רון זה אני?
<דודו חן: כן, נחמן רון.
נחמן שי: אתה מתבלבל ביני לבין רון בן ישי.
<דודו חן: סליחה, נחמן שי.
אורי מקלב: יש גם את ראש מועצת אריאל.
נחמן שי: הוא נפטר.
נחמן שי: דודו, תמשיך.
נחמן שי: אני יודע שעשיתם עבודה טובה.
<דודו חן: אתה גם דיברת אתי ביום שישי בערב וטיפלנו.
<דודו חן: אם אני נשמע לא בסדר, אני מתנצל.
<דודו חן: כל משרדי הממשלה, עבדתי אתם חמישה ימים, ושאול ידידי לא הלך לישון אפילו דקה.
<דודו חן: אלה אנשים שעשו עבודת קודש.
<דודו חן: זה שאין פגיעות בנפש זה בגלל האנשים המצוינים, חוץ ממני, שיושבים פה.
אורי מקלב: וסיעתא דשמיא ביחד.
<דודו חן: אני גם אמרתי את זה באחד הסיכומים שלי, שהתפעלתי מהאחווה ומהרצון של כל הגופים לעשות, ועשו.
<דודו חן: המשרד להגנת העורף עשה עבודה מדהימה.
<דודו חן: רק צריך להחליט מי המנהל, מי קובע, ויוצאים לדרך.
<דודו חן: אם יש תכנית מגירה, ואתה היית גם דובר צה"ל בעבר ואתה יודע שיש תכנית מגירה, אז אם אומרים "ירוק" – הולכים ועושים את המבצע של ה"ירוק", ואם אומרים "אדום" – כך עושים, ולא מתחילים עכשיו להמציא את הגלגל מי אחראי על מה.
נחמן שי: אלה שני דברים שונים.
נחמן שי: יש את הכלים שהפעלת, ונזכרתי כמובן שדיברנו בטלפון.
נחמן שי: זה בסדר גמור.
נחמן שי: אנחנו מנסים פה ביחד, ויש פה קבוצה טובה של אנשים, לחשוב מהו הרעיון הכי נכון להדריך ולסייע לאוכלוסייה בחירום.
נחמן שי: אינפורמציה היא הכי חשובה.
נחמן שי: אם אתה אומר לתושבים ביישוב מסוים, ברחוב מסוים, "עוד מעט יגיעו אליכם.
נחמן שי: אנחנו מטפלים עכשיו בסביבה, אנחנו עושים כך ואנחנו עושים אחרת", ואם אתה יודע לומר להם איפה הם יוכלו לקנות דבר מסוים – כל האינפורמציה הזאת מרגיעה את האנשים ונותנת להם שקט, ואז הם יכולים לשבת גם שבוע בדירה סגורה.
<דודו חן: אני מסכים אתך.
<דודו חן: אנחנו דיברנו, בדיונים הראשונים, ונתתי דוגמה צבאית.
<דודו חן: לדעתי, קודם כל, כל נושא ההסברה וטלפון אחד לאומי שייתן מענה לכל מצבי החירום יכול להיות פתרון מדהים.
<דודו חן: גם הצענו, וגם אני מציע, שביממה או ביומיים הראשונים הכל צריך להיות מושתת על הרשויות ברמה של דרג א' כמו בצבא, ברמה מינימאלית, כך שהוא יודע שכשיש מקרה כזה הוא מקבל דיווח מהרשות שלו מה הוא צריך לעשות, לאן הוא צריך ללכת ואם בכלל, ואז אחרי זה כל פעם לעלות.
אורי מקלב: אתה לא יורד לסוף דעתו של חבר-הכנסת נחמן שי.
אורי מקלב: הדוגמה שהייתה מאד-מאד אקוטית וקריטית הייתה בליל חמישי ובליל שישי, כשלדעתי עשרות אלפים היו תקועים בכביש 1 ובכביש 443.
אורי מקלב: האנשים האלה לא ידעו מה אתם.
אורי מקלב: אנשים היו באוטובוסים.
אורי מקלב: 50 איש היו באוטובוס לא שעתיים אלא --
נחמן שי: 11 שעות.
אורי מקלב: - -12 שעות.
אורי מקלב: היה אוטובוס במבשרת ציון אוטובוס - - -
<דודו חן: גורם אחד שייתן הנחיות לכל האזרחים.
אורי מקלב: לא אני אמרתי, אלא אלה אנשי המשטרה, שהיו בדיונים אחרים, אמרו: אני התעדכנתי איפה שיש בעיות מרדיו "קול חי" שפתח גל פתוח.
אורי מקלב: אנשים התקשרו לשם.
אורי מקלב: הם נמצאים בתוך הרכב, ראו שיש רדיו אחד פעיל ונמצא בתוך השטח והוא מכוון.
אורי מקלב: המשטרה הגיעה לפי קריאת המצוקות.
אורי מקלב: אומר חבר-הכנסת נחמן והוועדה אומרת: זה לא תקין.
<דודו חן: צריך להיות גורם אחד שיעדכן את כל האזרחים --
אורי מקלב: שהוא יהיה בצורה מקצועית.
<דודו חן: -- עם יכולת להתפרץ, כלומר עם יכולת מתפרצת, ויש מצבים כאלה שאנחנו מכירים אותם.
<דודו חן: צריך גורם אחד שיתכלל ברמה הלאומית בתחום ההסברה עם יכולת להתפרץ לרשתות הרדיו ולהעביר עדכונים, דיווחים והנחיות.
<דודו חן: צריך להיות גורם אחד.
<דודו חן: אם מד"א אומר משהו, הצבא אומר משהו ואני אומר משהו, זה לא טוב.
<סא"ל טל מיכאלוביץ: - - -
נחמן שי: טל, אני בכוונה מגיע אלייך אחרונה.
נחמן שי: אל תדאגי.
נחמן שי: את תדברי.
אורי מקלב: בגלל "אחרון אחרון חביב"?
נחמן שי: זה בגלל שיש להם משהו שהוא חשוב לנו.
נחמן שי: אני יודע למה אני בונה כך את הדיון.
אורי מקלב: וגם בגלל הסיבה שאחרון אחרון חביב.
נחמן שי: גם, אם אתה רוצה.
נחמן שי: מי עוד מבקש להשתתף בדיון?
<שבתי גרברציק: שמי שבתי, ואני ממשטרת ישראל, מחטיבת דובר המשטרה.
<שבתי גרברציק: אני רוצה רגע להתקשר למה שנאמר פה בנושא התקשורת המגזרית.
נחמן שי: אני מבין שאתה במטה הארצי.
<שבתי גרברציק: כן.
<שבתי גרברציק: אנחנו מתכללים את כלל הדוברויות במשטרת ישראל.
<שבתי גרברציק: אני רוצה לדבר רגע על הנושא המגזרי.
<שבתי גרברציק: משטרת ישראל, בהנחיית המפכ"ל, כבר לפני שנים, הבינה את החשיבות האמתית שיש לדיבור בגובה העיניים למגזרים שונים.
<שבתי גרברציק: זה הוכח על אחת כמה וכמה בנושא הזה של הסופה, ואני מניח שזה גם יוכח לעתיד לבוא אם חלילה אנחנו נידרש למבחנים ולאתגרים גדולים יותר.
<שבתי גרברציק: לנו יש דסק שמדבר רוסית, ערבית, את השפות הזרות, ובחודשים האחרונים יש דסק, שאני עומד בראשו, שמדבר את השפה החרדית.
<שבתי גרברציק: השפה החרדית היא עוד שפה שמדובר בה.
<שבתי גרברציק: כאשר אנחנו נדרשנו, כבר ביום שני שלפני הסופה, לתת את המענה התקשורתי הנכון, המדריך, שינהיג את אותם אנשים במקומות בהם הם צריכים לנהוג בצורה אחרת ממה שהם נוהגים ביום רגיל, אנחנו למעשה הפעלנו את כלל מערך הדוברות כולל את מערך השפות שעובד כל הזמן.
<שבתי גרברציק: אתן דוגמה: ביום שני אנחנו כבר הוצאנו הודעה ראשונה שבה אנחנו מסבירים לנהגים שייתכנו קשיי נהיגה.
<שבתי גרברציק: להזכירנו, לא דובר אז, ביום שני, על השלג הגדול אלא על סערה גדולה שכוללת רוחות, הצפות וכיוצ"ב.
נחמן שי: אתם הוצאתם הודעה לציבור.
<שבתי גרברציק: לכלל הציבור.
<שבתי גרברציק: אני אישית, שעבדתי מול המגזר החרדי, והקולגות שלי שעבדו מול המגזר הרוסי, ובכלל כלל המדיה הישראלית, עלינו לכל אמצעי השידור האפשריים שיכולים להעביר את המסר בצורה הכי פרטנית.
<שבתי גרברציק: אתן דוגמה לאלו רזולוציות אנו מגיעים במשטרה היום.
<שבתי גרברציק: מעבר לעיתונות הממוסדת, לפרינט, לרדיו ולטלוויזיה, יש לנו אתר פייסבוק שלנו.
<שבתי גרברציק: אתר הפייסבוק עוד בהיערכות לסופה עבד כמדיה לכל דבר ועניין, כרשת חדשות, כדי לתת מענה לפלח האוכלוסיות שגולש בפייסבוק.
<שבתי גרברציק: יש לנו פלח אוכלוסיות שדובר רוסית – כל תחנות הרדיו והטלוויזיה, התדר של ערוץ 9 הרוסי.
<שבתי גרברציק: תחנות ערביות היו בכל הארץ, בכל הכפרים ובכל המקומות, קיבלו את המידע.
<שבתי גרברציק: יש את התחום החרדי, שלא גולש באינטרנט בחלקו הגדול – לא בפייסבוק, אין לו אפילו אס.
<שבתי גרברציק: אם.
<שבתי גרברציק: אסים ואין לו אפילו וואטסטפים (WhatsApp), כשאנחנו השתמשנו בלמעלה מ-560 הודעות וואטאפ (WhatsApp) במשך שלושת ימי הסופה הללו, הודעות דוברות.
<שבתי גרברציק: אני פניתי למשל בדבר שנקרא קווי נייעס.
<שבתי גרברציק: מי שמכיר יודע שבמגזר החרדי יש אוסף של קווים חדשותיים טלפוניים.
<שבתי גרברציק: אנשים מתקשרים ושומעים את החדשות, וכל כמה דקות זה מתעדכן.
<שבתי גרברציק: עליתי לכל קווי הנייעס, ומסרתי את המסרים שלנו, מסרי הנהיגה, וכן "תישארו בבית.
<שבתי גרברציק: אל תצאו.
<שבתי גרברציק: אל תצאו לכבישים" וכיוצ"ב.
<שבתי גרברציק: יתרה מכך, ההנחיה שלנו בתחילת הדרך הייתה הנחיית מפכ"ל שאנחנו עוסקים בראש ובראשונה בהצלת חיים.
<שבתי גרברציק: בהצלת חיים אלה המסרים שאנחנו העברנו לכלל הדוברים בכל הארץ, גם לדובר באילת וגם לדובר בקריית-שמונה, ואמרנו: "עם זה אתם מדברים עם כל תחנות הרדיו, תחנות המדיה למיניהן.
<שבתי גרברציק: אתם מתקשרים ועושים את הדברים האלה".
<שבתי גרברציק: אני רוצה רק לסבר את אוזנינו ולומר לכל מי שיושב פה, שבין ה-12 ל-15 בדצמבר רק במוקד 100 של ירושלים, שהיה המוקד העיקרי שנשא במרב הנטל התקשורתי מבחינת השיחות, התקבלו למעלה מ-70,000 שיחות מתושבים.
<שבתי גרברציק: 38,000 מתוכם היו שיחות של מידע בכלל ולא שיחות של מצוקה, למשל: נפל עמוד חשמל ומתי יחזור החשמל.
נחמן שי: כמה שיחות מידע?
<שבתי גרברציק: 38,000 מתוך 71,000.
נחמן שי: 38,000 מתוך 70,000.
<שבתי גרברציק: זה מתוך 70,000.
<שבתי גרברציק: זה מעל מחצית.
נחמן שי: זאת אומרת, הם פנו למוקד 100, כי הם לא רצו לחייג ל-106.
נחמן שי: זה טלפון שצריך להגיע אליכם.
<שבתי גרברציק: נכון.
נחמן שי: אתם תגברתם?
נחמן שי: אלעד, כמה אנשים עובדים בכל רגע נתון אצלכם?
<אביתר אלעד: המוקד תוגבר בעוד עשרות אנשים.
<אביתר אלעד: בסופו של דבר, הבעיה היא שהמוקד קרס בשלבים מסוימים.
<אביתר אלעד: הייתה בעיה טכנית שעובדים על פתרונה.
נחמן שי: לא טכנית.
נחמן שי: פשוט יותר מדי שיחות, והאתר נופל.
<אביתר אלעד: קיבלנו קרוב ל-200,000 שיחות.
<אביתר אלעד: זה מספר עצום, שגם עם מאות מוקדנים מאוד קשה לתת מענה לכולם.
<אביתר אלעד: אחד הפתרונות הוא באמת מענה קולי שנותן את המידע.
<אביתר אלעד: אגב, אם יהיה אתר כזה או מסך אחד שמרכז את כל המידע מכולם, הוא יאפשר גם להקליט אותו לטובת מי שאין לו אינטרנט, ואז מתקשרים ל-106 ואפשר להקיש "1" ולשמוע, וזה חוסך מהמוקדנים וחוסך קווים ואת כל השיחות של אנשים שרק רוצים לקבל מידע ולא להתלונן על מפגע.
נחמן שי: שבתי, כמה היו אצלכם?
<שבתי גרברציק: בדרך-כלל, בשגרה במוקד ירושלים בלבד עובדים כ-20 מוקדנים.
<שבתי גרברציק: בחירום אנחנו הגענו לכמעט 50 מוקדנים שתגברו 24 שעות ביממה כמובן.
נחמן שי: תזדרז בבקשה כי אני רוצה לתת לכולם לדבר, והבטחתי גם לטל.
<שבתי גרברציק: בוא וניקח רק עוד נתון אחד.
<שבתי גרברציק: הגיעו 1,500 פניות על נעדרים למוקד הזה.
<שבתי גרברציק: 1,500 פניות מתוך ה-71,000 פניות היו על נושא נעדרים.
נחמן שי: הם היו על כביש ירושלים-תל-אביב, --
<שבתי גרברציק: חלקם היו.
נחמן שי: -- הטלפון שלהם הפסיק לעבוד, והם היו נעדרים באותו רגע.
<שבתי גרברציק: למעשה, המשטרה חילצה 2,400 אנשים שנתקעו בכביש 443 ובכביש מספר 1.
<שבתי גרברציק: כמובן אמרנו שעיקר המסרים, ככל שהסופה התגלגלה וככל שהיא נכנסה לעומק של הסופה, הפכו ליותר מצילי חיים.
<שבתי גרברציק: כל הזמן שידרנו.
<שבתי גרברציק: בכל מהדורת חדשות ובכל אמצעי המדיה האפשריים במדינת ישראל ובכל השפות שאנחנו עובדים מולם אנחנו שידרנו את כל ההוראות שתפקידן להציל חיים.
<שבתי גרברציק: אני רק רוצה לומר לסיום שמבחינתנו 38 מרואיינים, אנשי משטרה בכירים, עלו בכל הרשתות במשך הימים הללו, והיו 530 הודעות וואטסאפ (WhatsApp), שזה כלי נהדר שעזר לנו בסופה להעביר מידע מהר.
<שבתי גרברציק: מבחינת דקות וזמן מסך, אנחנו הגענו למעל 450 דקות בשיא הסופה של ראיונות.
<שבתי גרברציק: אני חושב שזה המקסימום שאנחנו יכולנו לעשות כדי להעביר את המסר.
<זכי הלר: בהמשך למה שאומר שבתי, מה שקורה - - -
נחמן שי: מה קו החירום שלכם?
<זכי הלר: במוקד 101 שלנו התקבלו בימי הסופה 49,561 פניות, כלומר קרוב ל-50,000 פניות.
<זכי הלר: בלילה הראשון, בלילה שבין חמישי לשישי, רק במוקד מרחב ירושלים סיימנו ב-06:00 או 07:00 בבוקר עם למעלה מ-2,000 פניות, כשלילה רגיל כזה מסתיים בסביבות 400-500 פניות.
נחמן שי: הפניות הן פניות אנושיות, זאת אומרת אתה צריך מוקדנים.
נחמן שי: היו לכם אנשים?
<זכי הלר: פניות טלפוניות.
<זכי הלר: פה אני צריך לציין שאנחנו במגן דוד אדום נערכנו מראש למזג האוויר הזה.
אורי מקלב: איפה יש לכם את מרכז המידע שלכם?
אורי מקלב: בקריית-אונו?
<זכי הלר: גם בקריית-אונו וגם בירושלים.
<זכי הלר: כבר ביום שני יצאנו עם הודעות לתקשורת.
<זכי הלר: בדרך-כלל, אנחנו לא עוסקים בהסברה.
נחמן שי: כשאני מחייג 101 וכשזה באזור ירושלים, אני מגיע לירושלים?
<זכי הלר: זה מגיע לאזור ירושלים.
נחמן שי: מה אם אני עם האייפון?
<זכי הלר: אם אחרי חמישה צלצולים אין מענה בירושלים, זה - - -
נחמן שי: הטלפון הנייד לא יודע איפה הוא נמצא.
<זכי הלר: הוא יודע לנתב את עצמו.
<זכי הלר: אם אתה באזור ירושלים – הוא ינתב לירושלים, ואם אין תשובה כעבור חמש שניות השיחה מתנתבת לקריית-אונו, למוקד הארצי שלנו, שם המוקד הזה מראש תוגבר בתורני מוקד נוספים.
<זכי הלר: אותם תורני מוקד שהיו העובדים - - -
אורי מקלב: המוקד של חברת החשמל קרס, ואז על בעיות חשמל התקשרו גם למד"א.
נחמן שי: ברור לך שהתקשרו פה.
נחמן שי: שבתי מהמשטרה אמר שכ-40% מהשיחות שקיבלו הם בכלל לא בענייני משטרה.
נחמן שי: אנשי חיפשו והתחילו לחייג מהמספר 100 ומעלה.
<קריאה: אם תעשה בדיקה, תגלה שהשיחות הכי כפולות בכל המוקדים.
נחמן שי: ברור לי שזה גם דבר בפני עצמו.
<זכי הלר: אותן שיחות של אותם אנשים שלא היה להם חשמל בבית ושל אנשים שהיו תקועים בדרכים ובעצם רצו לקבל מאתנו את התשובות מה הם צריכים לעשות במצב הזה – אני יכול להגיד שאני באופן אישי יצרתי קשר עם דוברות משטרת ישראל, עם דוברות חברת החשמל וגם עם פיקוד העורף.
<זכי הלר: היה לנו שיתוף פעולה מלא עם אותם גורמים.
<זכי הלר: לקראת הבוקר, כשכבר הבנו מה עתיד לקרות מבחינת נפגעים ואיזה פוטנציאל של נפגעים היה, כשהיו אנשים מונשמים בבית וקיבלנו מהם קריאות שכבר אוזלות להם הסוללות הרזרביות של מכשירי ההנשמה, יצרתי קשר עם מטה ההסברה של משרד ראש הממשלה --
נחמן שי: שלא טרח להגיע לפה היום.
נחמן שי: זה קטן עליהם.
נחמן שי: הם מטפלים ב"מרמרה" בינתיים.
נחמן שי: הם רוצים לדעת.
נחמן שי: אולי יש עוד "מרמרה".
<זכי הלר: -- כדי לראות באמת שזה לא ייצא מפרופורציות וכדי שבתקשורת בכל מקרה זה יהיה.
<זכי הלר: בדרך-כלל, אנחנו לא עוסקים בהסברה, אבל במקרה הזה אנחנו מראש הוצאנו הודעות לציבור כבר ביום שני, כשהייתה שמש בחוץ.
<זכי הלר: ני זוכר את הכתבים שהגיעו לצלם את הכתבות אצלנו איך אנחנו מתקינים את השרשראות ואיך מעלים את רכבי ה-4x4 מתל-אביב לירושלים.
<זכי הלר: הם אמרו לי: "איך זה ייראה בערב?
<זכי הלר: יש שמש היום, וזה נראה קיץ בחוץ".
<זכי הלר: אבל בקיץ הזה אנחנו כבר פרסמנו הנחיות לציבור איך להימנע ממכות קור, איך להימנע מפגיעות מתנורים ומהרעלות מתנורים ומסכנות אחרות שיכולות לקרות במזג האוויר הזה.
<זכי הלר: בהמשך למה שאמר שבתי, גם אנחנו פנינו, באמצעות הדוברים בשפות הזרות אצלנו, לאמצעי התקשורת הזרים גם.
<זכי הלר: במצבים כאלה, בסופו של דבר, התקשורת עובדת עם מי שהיא עובדת ביומיום, ומי שרגיל להעביר את הדיווחים ביומיום – גם זה מה שקורה במצבים כאלה, לפחות בשעות הראשונות.
<זכי הלר: אני חושב שזה מה שגם קרה הפעם.
<זכי הלר: הבעיה הייתה שבאמת היה חסר מידע, מה שבעצם לא היה כמעט לאף אחד, לתת את התשובות לאזרחים שהיו תקועים.
<זכי הלר: קיבלנו קריאות שאצלנו המוקדניות - - -
נחמן שי: מה אתה עושה כשמטלפן אליך סתם אזרח שנתקע עם האוטו והוא לבד והוא לא יודע מה יקרה אתו והמספר היחיד שהוא זוכר הוא המספר שלכם?
נחמן שי: הוא התקשר למוקדן או למוקדנית שלכם.
נחמן שי: מה אתם עושים עם הפניה שלו?
<זכי הלר: אנחנו תדרכנו את המוקדנים, כי הלילה היה פשוט לילה של קטסטרופה.
<זכי הלר: היה שם, במוקד, בכי.
<זכי הלר: ישבו שם מוקדניות שרגילות לקבל ביום-יום קריאות על מקרים קשים מאד, אבל יושבת אמא לשני ילדים בבית ואומרת לי: איך אני יכולה לשמוע את התינוקות צורחים בתוך הרכבים?
<זכי הלר: ואין לי בעצם מה להגיד להם.
<זכי הלר: אין לי שום פתרון לתת להם.
נחמן שי: אז מה אמרה לה המוקדנית?
נחמן שי: היא ניסתה להדריך אותה.
נחמן שי: היא לא שולחת אליה ניידת.
<זכי הלר: ניסו להרגיע את האנשים הנסערים --
<סא"ל איציק אורון: היה לזה פתרון.
<קריאה: מה הפתרון?
<סא"ל איציק אורון: אם היה - - -, יחידה הייתה מגיעה אליהם.
<זכי הלר: -- שלא פעם איבדו את העשתונות וקיללו אותם.
<זכי הלר: כשהם ניסו להסביר להם שנעשים מאמצים, גם על-ידי צה"ל, גם על-ידי משטרת ישראל וגם על-ידי כל הגורמים, כדי להגיע אם זה באמצעות נגמ"שים, אם זה באמצעות כלים אחרים ואם זה באמצעות הרכבים שלנו.
נחמן שי: זכי, אין לי ביקורת עליכם.
נחמן שי: אני בטוח שאתם עושים עבודה טובה.
נחמן שי: אני לא אומר את זה לתפארת המליצה.
נחמן שי: אנחנו ארץ קטנה, ואנשים לא הולכים ממש לאיבוד.
נחמן שי: זה לא שנתקעתי על איזה כביש.
נחמן שי: בכל זאת אדם יכול למצוא את עצמו בזה.
נחמן שי: הוא פנה ימינה לאיזה ישוב ופתאום מצא את עצמו בשלג ואחריו לא בא אף אחד ולפניו לא בא אף אחד.
נחמן שי: היא אומרת "אני תקועה בפנייה לישוב X, ואני לא יכולה להתקדם ואני לא יכולה לסגת ואני עם שני ילדים באוטו".
נחמן שי: מה עושים המוקדנית או המוקדן באותו רגע?
נחמן שי: למי הם מעבירים את המידע?
נחמן שי: האם יש לה הנחיות או שהיא אומרת "חכי, יבואו להושיט עזרה" או שהם לוקחים את האינפורמציה – היא חייגה אליכם.
נחמן שי: היא או הוא זכרו מספר אחד – ומעבירים את זה למישהו אחר?
נחמן שי: ולאן?
נחמן שי: אתה מבין מה אני שואל?
<מוטי בוקצ'ין: אם היה מוקד טלפוני אחד.
אורי מקלב: אם יש קריאה כזו שבכניסה לישוב הזה יש אישה עם רכב ועם שני ילדים תקועים, הם היו מגיעים אליהם.
<מוטי בוקצ'ין: חד-משמעית.
אורי מקלב: - - לא רק להרגיע אותם – הם היו מגיעים אליהם.
נחמן שי: אם זה לא בפנייה באזור מודיעין או משהו כזה, כן.
אורי מקלב: לוקחים את הטלפון שלה.
נחמן שי: מתקשר אליה מישהו ואומר "איפה את נמצאת?
נחמן שי: אנחנו נגיע אלייך".
אורי מקלב: זה כדי ליצור מגע.
<מוטי בוקצ'ין: אם היו עושים מוקד טלפוני אחד.
<זכי הלר: מתקבלות 2,000 קריאות כשאנחנו לא אמורים --
נחמן שי: לטפל בהן.
<זכי הלר: -- לפתור את הבעיה של אנשים שנתקעים עם הרכב --
<שרגא הופמן: לכן, צריך מוקד אחד.
<זכי הלר: -- אלא אמורים להגיע לאנשים --
נחמן שי: שנמצאים במצוקה.
<זכי הלר: -- שנמצאים במצוקה, ובניגוד למה שנאמר פה מגן דוד אדום תגבר מראש את העיר ירושלים ואת העיר צפת ברכבי 4x4, אבל ההסברה שלנו וכל השאר היה אותו דבר גם בעיר צפת ובמקומות אחרים בהם היו בעיות גישה והיו בעיות להגיע לנפגעים, ואנחנו דאגנו להעביר מסרים מרגיעים באמצעות כלי התקשורת לציבור שאמנם זמן ההגעה במצב כזה מתארך אבל אנחנו הגענו, בסופו של דבר, לכל אותם האנשים שהיו זקוקים לעזרה הודות לאותם רכבי הצלה שנערכנו אתם מראש אם זה רכבי 4x4, אם זה שרשראות ואם זה באמצעות הנגמ"שים של צה"ל וטרקטורים שהיו.
אורי מקלב: אני מרגיש שאנחנו לא מקבלים את התשובה.
נחמן שי: בטח שצריך לתת לפיקוד העורף להשיב.
אורי מקלב: מישהו יענה.
נחמן שי: אמורים להתכנס לסיום.
אורי מקלב: אתה לא אומר את זה על עצמך, כי לאדם קשה להגיד על עצמו, אבל אתה עשית בדיוק את הדבר הזה לפני 23 שנה, ב-1991.
אורי מקלב: אנשים לא ידעו והייתה מתקפת טילים, והיה דבר אחד שכולם אמרו שהוא הצליח מאוד וזה הרגעה לאומית, ועל זה קיבלת את התואר: המרגיע הלאומי.
אורי מקלב: זה באמת פעל.
אורי מקלב: אנשים לא ידעו, וזה מה שהרגיע.
אורי מקלב: אדם שיהיה שלושה ימים בבית בלי חשמל לא צריך למות מזה, אבל ההוא לא יודע.
אורי מקלב: יש מצב שעשרות אלפים מנותקים וביניהם קשישים, ילדים בני כמה ימים ששוחררו מבית-החולים ממש ערב הסופה והם נמצאים בבית, ואין חשמל, והם גם לא יודעים כמה זמן.
אורי מקלב: יש גם משהו שהוא לא בנפש אלא בחומר.
אורי מקלב: בדיון לפני, ולא כולכם הייתם, אילן שוחט, ראש עיריית צפת, אמר שבעשרות בתים התקלקלו מכשירי החשמל.
אורי מקלב: עכשיו צריך לצאת עם הודעה: "אנשים, אותם אנשים עם משפחות, שהם מנותקים מהחשמל, אל לכם להיבהל.
אורי מקלב: ממצב של ניתוק מחשמל לא מתים", בנוסח שאתם מנסחים אותו, "אפשר לחיות עם זה, ובתנאי שצריכים לעשות כך וכך:
אורי מקלב: לנתק את המכשירים ואת הטלוויזיה מהחשמל כדי שלא יתקלקלו.
אורי מקלב: אתם הקשישים, אתם הילדים, הורים לילדים, יש להתרכז בחדר אחד, ובו להשתדל לפתוח או חלון או לא", אני כבר לא יודע, "להתכסות או לא להתכסות, לשתות משקה חריף", ואני מה אתם יודעים לעשות להם בעניין הזה, "ככה אתם תוכלו להעביר את הימים עד שיגיעו אליכם".
אורי מקלב: וכן: "אותם אזרחים, אתם נמצאים כבר שמונה שעות בדרכים, תפעיל את המנוע או לא תפעיל, תפעיל את המזגן על נמוך".
אורי מקלב: אני לא יודע מה תעשה.
אורי מקלב: תגידו דברים.
אורי מקלב: אנשים שהיו תקועים אמרו לי, והם לא שמו לב שהם אומרים לי את זה והם סיפרו לי את זה בעצמם, שהם היו תקועים אחרי סיבוב מוצא 12 שעות.
אורי מקלב: הוא אומר לי: "ב-04:00 לפנות בוקר עבר ג'יפ משטרתי ואמר 'אל תדאגו, תכף יגיעו אליכם'", ולא משנה שעד היום הוא לא הגיע ורק ב-09:00 בבוקר חילצו אותם.
אורי מקלב: אצלו זה היה איזה משהו, כלומר נקודה לפני הג'יפ הזה של המשטרה שעבר שלא פותח את החלון.
אורי מקלב: אדוני, לזה התכוונת?
<קריאה: מצד שני, היו - - -
אורי מקלב: האם לזה התכוונת?
אורי מקלב: מי זה שמוציא את ההודעה?
אורי מקלב: חברת חשמל?
אורי מקלב: מגן דוד אדום?
אורי מקלב: עירייה?
אורי מקלב: פיקוד העורף?
אורי מקלב: מי מוציא את זה?
נחמן שי: עוד מישהו רוצה לומר דברים?
<טל וולבוביץ: כן.
נחמן שי: שלושה משפטים.
<קריאה: אני רוצה להגיד בקצרה על הפעילות.
<קריאה: הרב מקלב, לדעתי, יש בזה טעות.
נחמן שי: אתה, את ואחר כך פיקוד העורף.
<טל וולבוביץ: אני אדבר בקצרה כי אנחנו לחוצים בזמן.
<טל וולבוביץ: אני רוצה להגיד משהו: אף אחד לא הזכיר את הגוף הזה, אבל יש מה שנקרא מטה הסברה לאומי.
נחמן שי: אני חיכיתי לנציג שלהם.
נחמן שי: אני לא מוצא אותו.
נחמן שי: זה את?
<טל וולבוביץ: לא.
<טל וולבוביץ: אני גם ציפיתי שהם יהיו פה.
<טל וולבוביץ: אני אדבר קצת בשמם.
נחמן שי: אבל את לא מייצגת אותם.
<טל וולבוביץ: אני מייצגת את המשרד לביטחון הפנים.
<טל וולבוביץ: מה שחשוב להדגיש באירועים גדולים וגם באירוע מהסוג הזה הוא שאנחנו עובדים אתם בשיתוף פעולה הדוק.
<טל וולבוביץ: הם משולבים בכל פעולות ההסברה שאנחנו עושים, וזה בדרך-כלל באירועים כבדי משקל, אם זה גם אירועים מהסוגים האחרים וגם מהסוג הזה.
<טל וולבוביץ: דבר נוסף, ששווה להגיד אותו בפורום הזה, הוא שיש עבודת מטה שנמשכת כבר - - -
נחמן שי: טל, אם זה כל כך חשוב להם, הם היו באים לדיון הזה.
נחמן שי: שמעתְ?
נחמן שי: אין לזה שום הסבר אחר, אלא שמזלזלים.
נחמן שי: זה פשוט קטן עליהם.
נחמן שי: כלומר, השלג היה, נכון?
נחמן שי: חוץ מזה, הם מסתכלים על קרי, בוש, אני יודע על מי, על אנשים גדולים וחשובים, אז זה קטן עליהם.
נחמן שי: בעיניי, זה המחדל הכי חשוב – שמזלזלים.
נחמן שי: זה גם בין שלגים.
נחמן שי: כרגע אין שלג, נכון?
נחמן שי: אם הם באמת מה שהיה צריך, מערכת לאומית שעוסקת בהסברה גם ברמה הלאומית, ופעם אסביר לךְ מה צריך להיות בדיוק, אז הם היו מטריחים את עצמם לדיון הזה כדי שההמלצות שאנחנו נוציא יכללו גם אותם.
נחמן שי: אבל הם לא רוצים לבוא, כי זה לא מעניין אותם.
נחמן שי: סליחה, תמשיכי.
<טל וולבוביץ: יש איזו עבודת מטה שנמצאת אצלנו במשרד שהיא בשיתוף עם משרד הבריאות בנושא מוקד אחוד, 911.
<טל וולבוביץ: עשו מחקרים וגילו שבן-אדם במצוקה לא תמיד זוכר אם המספר הוא 101, 102 או 103.
נחמן שי: שמעתְ אותי מדבר.
<טל וולבוביץ: בהמשך למה שאתה אומר, כמובן שיש ביורוקרטיה, ואנחנו מקווים שבסוף נגיע לזה.
אורי מקלב: יש לכם עמדה מקצועית כתובה?
אורי מקלב: אתם הוצאתם עמדה מקצועית כתובה בעניין הזה?
נחמן שי: של מה?
נחמן שי: של טלפון אחד?
נחמן שי: טלפון חירום לאומי.
<טל וולבוביץ: זה משהו שיהיה גם בשגרה, אבל גם ייתן מענה מאוד טוב בזמן חירום.
<מוטי בוקצ'ין: זה חייב לעבוד בשגרה, אם זה צריך לעבוד בחירום.
נחמן שי: טל, תמשיכי.
<קריאה: זה יגרום לעיכובים גדולים.
<מוטי בוקצ'ין: לא בטוח, כי מצד שני זה ימנע כפילויות.
<מוטי בוקצ'ין: אם בן-אדם בלחץ יתקשר ל-30 מוקדים – הוא יודע שיש לו מוקד אחד.
אורי מקלב: מה שטוב לאמריקה לא טוב לנו.
<טל וולבוביץ: אני רוצה להעיד על עצמי ממש בקצרה שהייתי עדה לתאונת דרכים מאוד קשה.
<טל וולבוביץ: אני, שעובדת במשרד לביטחון הפנים, התקשרתי למספר 100 כי לא זכרתי.
<טל וולבוביץ: בן-אדם שנמצא בלחץ לא תמיד זוכר, ואני חושבת שבאמת מאוד חשוב שזה יקרה.
<טל וולבוביץ: חשוב להגיד שבזמן הסופה וגם כמובן לפני הסופה המשרד לביטחון פנים מתחבר לגופים הטבעיים שנמצאים תחת אותה קורת גג, שהם משטרת ישראל שהיא באמת הגוף שנמצא בחזית האירוע וגם כיבוי-אש, והמסרים שעברו לאורך הסופה היו מסרים אחודים של כולם.
<טל וולבוביץ: גם המשטרה השתמשה בהודעות שיצאו מהמשרד ושל השר.
<טל וולבוביץ: כשעשינו קצת ישיבות בנושא הזה של חירום, דווקא לקחנו אותך בתור מודל.
נחמן שי: המשרד לביטחון פנים קיבל מראש הממשלה ביום שישי, ולא אמרו מתי בדיוק ביום שישי – הוא עשה אן-דן-דינו בין הגנת העורף לביטחון פנים והחליט שזה ביטחון פנים.
נחמן שי: אני לא נכנס כרגע לשיקולים האם זה היה נכון או לא נכון.
נחמן שי: זה לא חשוב.
נחמן שי: איזה מענה אתם נתתם בתחום האינפורמציה לציבור?
נחמן שי: אתם נתתם מענה כזה ומענה אחר לדברים אופרטיביים.
<טל וולבוביץ: אפשר להגיד שחילקנו את זה לשניים.
<טל וולבוביץ: קודם כל, באירועים מהסוג הזה חשוב לתת מסרים מרגיעים.
<טל וולבוביץ: חשוב שהציבור יראה את השר בשטח, את מפקדי המשטרה בשטח, ויידע שיש אנשים שנמצאים, דואגים ושולטים באירוע.
<טל וולבוביץ: החלק השני זה חלק אינפורמטיבי.
<טל וולבוביץ: מה עושים כל אלה שהיו תקועים בלי חשמל ואלה שבעצם רצו לצאת מהבית, אם זה למכולת כדי לקנות לחם וחלב ועד לקחת את הילדה לרופא אם צריך?
<טל וולבוביץ: גם בחלק הזה האינפורמטיבי ניתן מענה.
נחמן שי: אבל אתם לא הצטרפתם לרשימת הטלפונים פה.
<טל וולבוביץ: אני מסכימה אתך.
<טל וולבוביץ: אני חושבת שזה רעיון מאוד נכון, ואם תוביל את זה – זה באמת חשוב מאוד שיהיה גוף אחד שייתן את המידע לכולם.
<טל וולבוביץ: אני מסכימה, ורק צריך לזכור שבעידן החדש, שבו אולפני חדשות נפתחים 24 שעות והציבור צמא למידע, בדרך-כלל הם יעדיפו לראות את מומחי התוכן, אם זה איש מד"א שבא עם מדי מד"א ומדבר בתחום של מד"א, אם זה איש המשטרה שלבוש מדים, וקצת קשה לחשוב על מישהו; התחלתי להגיד שאנחנו בזמנו לקחנו אותך כמודל.
נחמן שי: לא הצעתם.
<טל וולבוביץ: רצינו לקחת את מיקי לוי אז, עוד לפני שהוא היה חבר-כנסת, כי יש בו משהו שמשדר – שהוא יהיה בפרונט של אירועים כאלה חריגים שהמשרד צריך לנהל.
<טל וולבוביץ: ואז גילינו שזה לא כל כך פשוט.
<טל וולבוביץ: הציבור פשוט רוצה לראות: אם זה איש של חברת החשמל – שהוא מבין בחשמל.
נחמן שי: לא התכוונתי לזה.
נחמן שי: אנחנו צריכים לחשוב.
נחמן שי: טל, תודה.
נחמן שי: בבקשה, אחרון הדוברים, ואחר כך טל.
<מוטי בוקצ'ין: אני מוטי בוקצ'ין, דובר זק"א.
<מוטי בוקצ'ין: רציתי דווקא בסוף דבריי לדבר על זה, אבל דווקא אפתח בזה.
<מוטי בוקצ'ין: חבר-הכנסת הרב מקלב העלה את כל הנושא הזה של אותו ג'יפ שעצר ונתן לבן-אדם תקוות שווא.
<מוטי בוקצ'ין: אני חושב שלתת לבן-אדם תקוות שווא זה הרבה יותר גרוע מלא לתת לו מידע, ואסביר למה הדברים דומים.
<מוטי בוקצ'ין: ברדיו "קול חי" שהזכרנו בגל פתוח עולה אחד מהדוברים של עיריית ירושלים ואומר "חבר'ה, אני יודע שאתם לחוצים.
<מוטי בוקצ'ין: בדקות הקרובות הולכות להגיע אליכם משאיות צבאיות", כשאני יודע מחבר'ה שלי שיצאו מהמרכז עם ג'יפים פרטיים כדי לסייע ליחידת הג'יפים של זק"א לחלץ אנשים שהם רואים ארבע-חמש משאיות שפשוט חונות בכביש 40 ליד נתב"ג ולא זזות.
<מוטי בוקצ'ין: הוא אומר להם, ואני לא יודע מי הסמיך אותו להגיד דבר כזה: "החבר'ה בדרך".
<מוטי בוקצ'ין: לאנשים שבאו לחלץ אותם הם אמרו: "לא.