GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי רגב: עיריית תל-אביב אמרה – ונמצאת פה נציגת עיריית תל-אביב - שאין שום בעיה, הם אפשרו ליזם לבנות מעל מה שהוא עוד הולך להרוויח.
מירי רגב: מה הבעיה לעשות 140 דירות, אחת תמורת אחת, ובזה אנחנו גומרים את הכול?
מירי רגב: מה הבעיה לחייב את היזם לזה?
מירי רגב: זה בדיוק אותו דבר עם פיצולי הגז וצוברי הגז, הדיון שהיה כאן קודם.
מירי רגב: בגלל זה בחוק התכנון והבנייה לא ניתן היתר ללא רישיון, כדי למנוע את הבעיה שיש היום, שראש עיר, כב"א ומד"א לא יודעים איפה יש צובר גז, ומחר הוא יבנה בית-ספר על צובר הגז.
מירי רגב: אנחנו מזהים את זה לא דרך הממשלה אלא דרך אזרחים, וזו הנחיה שניתן, ותודה לא, סוף סוף יש החלטה של היועץ המשפטי מהבוקר, שהם חייבים להעביר את מיקום צוברי הגז לראשי עיריות.
<ארז קמיניץ: זה מזמן.
מירי רגב: לא, הם לא.
מירי רגב: רק היום קיבלנו את זה בדיון.
מירי רגב: לגבי אדמות מהסוג הזה שלחנו לך גם מכתב.
מירי רגב: אנחנו צריכים למצוא לגבעת עמל.
מירי רגב: פתרון בחקיקה ייתן פתרון לעודX זמן.
מירי רגב: אנחנו צריכים למצוא פתרון ל-140 משפחות בסך הכול.
מירי רגב: ארז, אני מודיעה לך - הם לא יתפנו משם בשקט.
מירי רגב: אחרי התשובה שלך לי, כוועדה, אין יותר מה לעשות.
מירי רגב: אין לי יותר מה לעשות, אלא לחוקק חוק.
מירי רגב: עם היזם אין לי שום דיבור, הוא לא מחויב אלי בכלום, הוא מחויב למדינה.
מירי רגב: המדינה אמרה שצריך למצוא דיור אקוויוולנטי לאותם אנשים שגרו שם עד 1961.
מירי רגב: הפתרון הוא בשני אפיקים: אחד, לפנות לבית-המשפט ולבקש ממנו כרגע, בגלל שהכנסת דנה בזה, אם הוא יכול לעכב בחודש את כל התהליכים, עד שנגמור את המשא ומתן - ויהיה משא ומתן אמיתי, לא שאנשים נמצאים עם בלוני גז סביבם והוא בא ומחייב אותם לקחת תמורת 250,000 שקל.
מירי רגב: זו בושה.
מירי רגב: 250,000 שקל אי אפשר לקנות רבע חדר.
מירי רגב: האופציה השניה היא להגיד ליזם: תן דירה תמורת דירה.
מירי רגב: מדובר על 140.
מירי רגב: הם לא ביקשו עכשיו דירה באקירוב, באותו מתחם שלהם, 140 איש, תן להם את מה שמגיע להם ובזה אנחנו גומרים עניין.
מירי רגב: אבל שוב, זה אתם, כממשלה וכמינהל, שאחראים.
מירי רגב: זה לא משנה אם זה מינהל מקרקעי ישראל או רשות הפיתוח – מבחינתי זו המדינה.
מירי רגב: צריך למצוא להם פתרון.
מירי רגב: אנחנו בני אדם בסופו של דבר, אנחנו לא רובוטים.
מירי רגב: אי אפשר להתייחס אל דברים יבשים ולחוק.
מירי רגב: החוק הוא אמצעי לעשות צדק, ויש כאן בעיה של חוסר צדק, בצורה אמיתית.
מירי רגב: עכשיו צריך לראות איך עושים את זה.
מירי רגב: אני באמת פונה אליך - אתה איש החוק, אתה מפרש את החוק, תציע לנו מה לעשות.
איילת שקד: יש לפרקליטות יכולת לגשת לבית-המשפט ולבקש דחייה?
מירי רגב: זה מה שדיברנו קודם, איילת.
איילת שקד: ומה הוא אמר?
מירי רגב: הוא אמר שלא, למרות שדב הביא לו דוגמה שלגבי מאחזים בלתי חוקיים כן היתה אפשרות כזאת למדינה, ואני גם יודעת שלגבי פלמחים היתה אפשרות כזאת של המדינה.
מירי רגב: יש אפשרות, כשהכנסת דנה בסוגיה ציבורית, שבית-המשפט אולי לא שם לב לדברים כאלה ואחרים, יש אפשרות לפרקליט המדינה לפנות – הרי זה לא שהסורים על הגדרות, זה תשובה ירוויח קצת פחות.
מירי רגב: קשה, אבל אפשר לעמוד בזה.
<קריאה: הרווח שלו מהפרויקט הזה הוא 3 מיליארד שקלים.
מירי רגב: אני לא ביקשתי עכשיו התייחסות שלכם.
מירי רגב: בעיקר כשב-1984 הייעוץ המשפטי הבין שיש כאן בעיה, שהם לא עמדו במחויבות שלהם, גם לגבי בנייה וגם לגבי מציאת דיור אקוויוולנטי.
<אריה ציון: אנחנו משתכנים.
<אריה ציון: למה הקיבוצים לא עשו להם ככה?
<אריה ציון: למה הקיבוצים לא משתכנים?
מירי רגב: אז אני אומרת שצריך למצוא פתרון.
<דן בן צבי: אני מרגיש שאתה מתנער מהאשמה של המדינה.
<דן בן צבי: זאת אומרת, אתה מטיל את הכול לכיוון היזמים והתושבים ואתה מתנער.
<דן בן צבי: אני רוצה להעלות נקודה מאוד משמעותית.
<דן בן צבי: כותב מר ישראל סקופ, זה שענה לכם, שהמינהל מתנער מהעניין.
<דן בן צבי: הוא כבר מכר מזמן את השטח.
<דן בן צבי: ומה הוא טוען?
<דן בן צבי: הוא טוען: למותר לציין כי הסכמי המכר וההתייחסות לדיור אקוויוולנטי נעשו בתקופות בהן היתה כוונה לבנות במתחם שיכוני מגורים, זאת לעומת אופי הבניה המתוכננת כיום.
<דן בן צבי: זה יותר מדי טוב כדי לפתוח את ההסכם ולומר: אין שיכונים.
<דן בן צבי: יש היום בניינים של 1,150 יחידות דיור, גורדי שחקים.
<דן בן צבי: תקרא בבקשה את סעיף 4ד, אקרא לך אותו ותראה שאני, דן בן צבי, מביא לכם מאות מיליוני שקלים למדינת ישראל שאתם יכולים לקחת ולתת פיצוי לתושבים – 14 האלה וכל השאר - כדי שיתפנו.
<דן בן צבי: אני רוצה לקרוא את זה, ובזה אסיים.
<דן בן צבי: כתוב: אם לא השתמש המוכר בזכותו לביטול העסקה – המינהל, אם הוא לא משתמש בזכותו - יהיה רשאי לדרוש מהקונה תשלום ההפרש בין המחיר ובין שווי הנכס בזמן שינוי המטרה, בהתאם להערכת הנכס על-ידי המעריך הממשלתי, והקונה מתחייב לשלם את ההפרש האמור למוכר תוך 14 יום מיום דרישתו.
<דן בן צבי: דהיינו, כתוב שאת ההפרש של ערך הנכסים בין שיכונים לבין 1,150 יחידות דיור, השמאי הממשלתי צריך לעשות הערכה, וזה כסף שהמינהל צריך להחזיר לעצמו, ובכסף הזה תוכל לפצות את כולם.
מירי רגב: נוצר כאן מצב שהמינהל מקבל את מה שהוא צריך לקבל, ולא מעניין אותו מהאנשים.
<ארז קמיניץ: הוא קיבל מזמן, בשנת 1961.
מירי רגב: אבל מה עם האנשים?
מירי רגב: אז מה שווה ההסכם הזה?
<דן בן צבי: אז למה לא לקחת את הכסף הזה?
מירי רגב: אם מישהו נפטר והבת שלו לא קיבלה כלום, זה לא הגיוני.
<גל רוסו לנציאנו: לא רק שלא קיבלה - עינו אותו.
מירי רגב: מישהו שגר שם ונפטר, הבת שלו לא קיבלה כלום.
מירי רגב: אף אחד לא רוצה שזה יקרה לנו.
<דן בן צבי: המינהל לא יכול להרוויח כסף, מהזנחה שלו.
<דן בן צבי: גם לגרום שלא יהיה דיור אקוויוולנטי וגם יפסיד.
<דן בן צבי: הוא היה זכאי – כתוב כאן "זכאי" - להחזיר את השטח, לתבוע פיצויים מדיור, לגבות מהם דמי שימוש.
<דן בן צבי: מי אתם?
<דן בן צבי: הקרקע של אבא שלכם?
<דן בן צבי: מה זה פה?
<דן בן צבי: אתם המדינה.
<דן בן צבי: השתמשת בשטחים ציבוריים למסחרה?
<תומר רוזנר: אני רוצה להגיד שני דברים.
<תומר רוזנר: אחד, למרבה הצער, לכל אורך שנות ה-60 המדינה התכחשה להתחייבות הזאת, ובית-המשפט העליון אילץ בסוף שנות ה-60 להכיר בזכות שהופיעה בהסכמים.
<תומר רוזנר: ולכן, גם כאן יש בעיה לא פשוטה, לפחות במישור הציבורי.
<תומר רוזנר: פה אני מפנה לנושא של בתי המשפט.
<תומר רוזנר: כפי שאמר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, גם הכנסת צריכה להיזהר בכבודו של בית-המשפט ולכבד את הפרדת הרשויות.
<תומר רוזנר: יש בתי המשפט, שהתפקיד שלהם להכריע בסכסוכים מהסוג הזה.
<תומר רוזנר: אם הכנסת חושבת שצריך לחוקק חוק שיחייב את המדינה בפיצויים, זו בהחלט סמכותה לעשות.
איילת שקד: מי יכול לפנות לפרקליטות המדינה כדי שיבקשו מבית-המשפט?
מירי רגב: רק היועץ המשפטי לממשלה.
<ארז קמיניץ: אנחנו פה.
<ארז קמיניץ: זה לא - - -
<תומר רוזנר: על פני הדברים, ואני לא מתיימר כמובן להכריע בסכסוך, אבל אם מספרים לנו שאדם גר שם ובתו גרה אתו, הוא נפטר ולא מציעים לה פיצוי, לפחות למראית עין – אני רוצה להתבטא בזהירות - -
<גל רוסו לנציאנו: למה?
<גל רוסו לנציאנו: הנכדים של תשובה יקבלו את הירושה של אבא שלי.
<תומר רוזנר: - - כי אני לא מתיימר להכיר את כל פסקי הדין ואת כל ההשתלשלות העובדתית, אבל על פני הדברים נראה שקרוב מדרגה ראשונה של אדם שגר שם והוא גר אתו, ולא הוצע לו פיצוי - הוא בקבוצה שהיתה צריכה לקבל דיור אקוויוולנטי.
<תומר רוזנר: לא ברור איך יוצא שלא.
<ארז קמיניץ: אני רוצה לענות, וגם היועץ המשפטי של המינהל יתייחס.
<ארז קמיניץ: קשה לנהל את הדיון הזה כי אנשים מדברים מדם ליבם ומכאבם.
<ארז קמיניץ: זה ברור.
<ארז קמיניץ: אנחנו לא אטומים לקולות.
<ארז קמיניץ: אבל בסופו של דבר צריך להפריד בין שני הדברים - יש שיח שהוא שיח של זכויות, של בית-משפט, ויש מה שמחוץ לבית-המשפט.
<ארז קמיניץ: אם זה היה מול המדינה, אם זה היה חוזה מול המדינה שהמדינה לא מקיימת אותו באופן ישיר אל מול תושבים, אז אפשר לדבר.
<אריה ציון: תסתכלו – דף שלם זה שמות של עורכי הדין.
<אריה ציון: מי יכול להילחם נגדם?
<אריה ציון: יש להם זרועות בכל מקום.
<אריה ציון: כל הדף הזה הוא רק עורכי דין.
מירי רגב: אתה רוצה לדבר עם עצמך?
<ארז קמיניץ: אם זה מול המדינה, כמו שיש במאחזים או כמו שהיה בפלמחים, אז המדינה יודעת באמצעות האורגנים שלה – ברוב המקרים זה לא הפקידים אלא מי שקובע את המדיניות - להתנהל ויודעת לטפל כשיש מצבי מצוקה.
<ארז קמיניץ: פה יש צד ג', יש צד שלישי.
<ארז קמיניץ: הצד השלישי הזה, יש לו זכויות במשפט, הוא אוחז בפסקי דין, הגיע פעמיים לבית-המשפט העליון.
<ארז קמיניץ: מה אני אגיד לו? אדוני, אל תקיים את הזכויות שלך?
<ארז קמיניץ: כי אני החלטתי מה צודק יותר, מה ערכי יותר ומה נכון יותר?
<ארז קמיניץ: אני יכול ללכת לבית-המשפט להגיד לו: אדוני יעצור את צווי הפינוי?
<ארז קמיניץ: על סמך מה?
<ארז קמיניץ: מי אני?
<חיים יהושע: אגיד לך על סמך מה.
<ארז קמיניץ: אני רוצה לסיים.
<חיים יהושע: זה מאוד פשוט.
<חיים יהושע: יש חוק החוזים.
<חיים יהושע: אתם נתתם לתשובה ולדיור, לפי חוק החוזים, את הבעלות בקרקע והוא מתנהל כבעלים של הקרקע.
<חיים יהושע: אבל הוא לא קיים את חלקו בהסכם, שיפצה את הדיירים.
<חיים יהושע: לכן הוא לא בעל הקרקע.
<חיים יהושע: הוא פועל מול בתי המשפט כבעל הקרקע - -
<ארז קמיניץ: זה לא מה שבית-המשפט - - -
<חיים יהושע: כאשר הוא בעל הקרקע לפי החוזה, אם הוא נותן להם דיור חלופי.
<חיים יהושע: הוא לא נתן להם דיור חלופי, לכן הוא לא בעל הקרקע.
<חיים יהושע: יושבת ראש הוועדה, תפעלי לפי העניין הזה – הוא לא הבעלים כי הוא לא נתן להם דיור חלופי.
איילת שקד: אין קייס?
<ארז קמיניץ: אין לי.
<ארז קמיניץ: עם מה אני אבוא?
<דן בן צבי: אתה צד בפיצוי.
<ארז קמיניץ: הדבר היחיד שיש לי זו התחייבות חוזית, שגם מגובה במשכנתא, שמי שלוקח את הקרקע צריך לבנות בה, ואם הוא בונה בה הוא צריך לפנות ולפצות בדיור אקוויוולנטי את מחזיקי 1961.
<ארז קמיניץ: מחזיקי 1961, גם הם כבר פורשו בפסיקה כמי שבמבנה שהיה ב-1961 ולא מבנים אחרים.
<קריאה: אבל הם מתו.
<ארז קמיניץ: אמרתי – מחזיקי 1961.
<ארז קמיניץ: מי שטוען שהוא מחזיק 1961, היינו שהוא מחזיק או תושב – אני לא זוכר בדיוק את הניסוח - במבנה ספציפי שהיה בשנת 1961.
<ארז קמיניץ: בית-המשפט בדק תצ"אות, הוא בדק מבנים אל מול מבנים שבפניו, ואמר: זה לא היה ב-1961, זה היה ב-1961.
<ארז קמיניץ: אבל אם יש מבנה שלא פוצה למרות שפונה, או שהולכים לפנות אותו והוא לא מפוצה - מבנה שהיה ב-1961 - אמרתי בתחילת הדיון שאני מוכן לבדוק את זה, כי זאת ההתחייבות.
<אליהו לוי: מה לבדוק?
<אליהו לוי: כבר כפר פינו והרסו.
<אליהו לוי: הרצל ציון, הבית של ההורים שלו נהרס.
מירי רגב: אז מי שעדיין לא הרסו.
מירי רגב: מה שהרסו הרסו.
<ארז קמיניץ: אם יש מבנה שהיה קיים ב-1961.
<אריה ציון: קח לו את המבנה.
מירי רגב: די, נו באמת.
<ארז קמיניץ: אם יש מבנה שהיה בשנת 1961 ושאלת הירושה או מי שהמשיך והחזיק בו לא ברור עד תומה, ויש מבנה שלא פוצה - אני מוכן לבדוק מבנה שלא פוצה.
<ארז קמיניץ: אני אומר: אל מול 14 צווי הפינוי שביקשת לבדוק, ובדקתי, שיש עליהם פסיקות, שהתחילו מהשופטת רובינשטיין ונגמרו פעם שניה אצל השופט מצא, ואחר כך גם עוד פעם השופט רובינשטיין, על אותו עיקרון אמר את אותו דבר – 14 צווי פינוי כאלה, כמו שאני ראיתי את העובדות שפורטו אחת לאחת, ואני מזמין אתכם לקרוא בפסק הדין של השופטת רובינשטיין, הם לא מבני 1961.
<ארז קמיניץ: אבל זה לא אומר שלא צריך לבדוק את מבני 1961.
<ארז קמיניץ: עכשיו אני אומר, הקושי שלנו נמצא פה כי יש התחייבות חוזית אל מול החברה, שהשתרשרה לחברה שניה.
<ארז קמיניץ: אני לא יכול לבית-המשפט עכשיו.
<ארז קמיניץ: באיזו עילה?
<ארז קמיניץ: מה אגיד לבית-המשפט?
<אליהו לוי: אי קיום חוזה.
<אליהו לוי: איזה שיכון הוקם ושוכנו שם דיירים?
<אליהו לוי: מ-1967 עד היום שיכנתם מישהו מהשכונה שם?
<אליהו לוי: בניתם בניין אחד לשיכון תושבים?
<אליהו לוי: חדר בנית למישהו מהשכונה הזאת?
<אליהו לוי: מחסן בנית למישהו מהשכונה הזאת?
<אליהו לוי: אתה בורח אחריהם, לא רוצה להתערב בפסק דין, אבל אתה בשמחה מתערב לתשובה שלא יבנה, יחזיק שם תושבים כשבויים שלו במשך עשרות שנים.
<אליהו לוי: עם זה אין לך בעיה.
<אליהו לוי: עם מה יש לך בעיה?
<אליהו לוי: עם הפסיקה של רובינשטיין.
מירי רגב: אתה רוצה לצאת החוצה?
<ארז קמיניץ: גם אנחנו יכולים לנסות לדבר ולהגיד: תשמע, תעשה לפנים משורת הדין ולא כדין, אבל אלה ניסיונות שאני לא יכול להעביר אותם למישור של שיח של זכויות.
<ארז קמיניץ: זה מישור שלפנים משורת הדין.
<ארז קמיניץ: אז יבוא שר כזה או שר אחר שירים טלפון - יכול להיות שזה יישמע יותר טוב מפקיד שמרים טלפון.
<ארז קמיניץ: יכול להיות.
<ארז קמיניץ: אבל אין לי קייס משפטי כרגע.
<אריה ציון: ביטול חוזה.
<ארז קמיניץ: אני רוצה לקיים את החוזה עכשיו, אני הולך לבנות, יש לי תוכנית, אני מוציא היתרים, כל מי שאמרתי שמשנת 1961 אני חייב לשלם לו – אני משלם לו - - -
<אריה ציון: למה לשלם?
<אריה ציון: נכס תמורת נכס.
<ארז קמיניץ: דיור אקוויוולנטי, לא משנה.
<ברוריה בן דוד: יותר מזה - מה שהוא אומר זה שאלה שגרו שם ב-1961 ונפטרו, הוא אומר לנו: אין על זה ירושה.
<קריאות: לא, לא, יש ירושה.
מירי רגב: הוא לא אמר את זה.
מירי רגב: הוא אמר שהוא יבדוק.
<ברוריה בן דוד: אבל זה מה שתשובה אומר.
<ברוריה בן דוד: אני אומרת את מה שתשובה אומר.
מירי רגב: תשובה לא מעניין אותי כרגע.
<ארז קמיניץ: יש גם פסק דין שאומר שאין ירושה.
מירי רגב: יש דור ראשון.
<ארז קמיניץ: בסדר, אני רוצה לבדוק את זה.
<דן בן צבי: גברתי יושבת הראש, מה עם הנושא של המדינה?
<דן בן צבי: אתה זורק אותם, שהמדינה תשלם להם עכשיו דיור בגלל מה שאני מספר לך, שלא יכול להיות שהמינהל יתנער לגמרי מהעניין.
<דן בן צבי: אם היתה לי יכולת משפטית ואם הייתי חי בזמנו בשכונה הייתי דואג שהתושבים יתבעו את המינהל, כי המינהל במחדלו גרם לכל העוולה הזאת, ולא יכול להיות שאתה, כיועץ משפטי של המדינה, שתנער ידך ממחויבות של המינהל.
<אריה ציון: אתה לא רק איש חוק, אתה גם איש צדק.
<אריה ציון: מה עם צדק?
<צדוק בן ציון: אני עורך הדין צדוק מהמשרד שמייצג את תושבי השכונה.
<צדוק בן ציון: אני רוצה לשמוע את תגובת עורך הדין קמיניץ לפסק הדין של רובינשטיין שקובעת מפורשות שיש מכתב של מנהלת המחלקה המשפטית של מינהל מקרקעי ישראל - ואני קורא מתוך פסק הדין – אל בא כוח הנתבעים, שנאמר שם: ההסכמה האמורה, זאת אומרת ההעברה לדנקנר ואמת"ש, ניתנה בכפוף לכך – וכך כתוב במכתב ואני מצטט – החברה הרוכשת מקבלת על עצמה את כל התחייבות דיור ב"פ בהתאם לחוזה המכר 1961, כולל התחייבויות כלפי הדיירים.
<ארז קמיניץ: מצוין - - - 1961.
<ארז קמיניץ: הקדשתי את מוצאי שבת בבוקר לפסק הדין.
<קריאה: אז לא קראת טוב.
מירי רגב: אוקיי, הוא לא קרא טוב.
מירי רגב: אנחנו מבינים שהמדינה מחויבת לראות האם יש דיור אקוויוולנטי לאנשים שחיו שם עד 1961.
<ארז קמיניץ: למבנים.
מירי רגב: למבנים שהיו שם עד 1961.
<חיים יהושע: בתור שמאי, אני מסכים.
<חיים יהושע: שיהיה נכס אקוויוולנטי, לעומת השיכונים.
<חיים יהושע: שיקיימו את ההסכם.
<קריאה: יותר מזה, אם יש מישהו שנפטר - - -
מירי רגב: 14 המשפחות שיש לגביהן צו פינוי ויש להן יכולת להוכיח שיש להן מבנה לפני 1961 - - -
<גל רוסו לנציאנו: מה להוכיח?
<גל רוסו לנציאנו: עוד פעם לקחת עורך דין?
מירי רגב: מבנים עד 1961 ואתם דור ראשון לאבא או אמא שנפטרו כשהם גרו שם, נא יעבירו אלינו - - -
<תומר רוזנר: לא אלינו, אל ארז ישר.
<ארז קמיניץ: לרשות מקרקעי ישראל.
מירי רגב: לא, לא, לא, עזוב אותי מרשות מקרקעי ישראל.
מירי רגב: אני לא יודעת לעבוד עם רשות מקרקעי ישראל, אני מצטערת.
<ארז קמיניץ: אין דרך לא לדעת לעבוד, חייבים לעבוד אתם.
<ארז קמיניץ: דברתי באופן עקרוני – עלתה פה שאלה על מבני 1961 שלא פוצו.
מירי רגב: לא עורכי דין ולא כלום.
מירי רגב: איילת, את מרכזת את כל הפניות של 14 האלה.
מירי רגב: הרי הכול כתוב כבר, לא צריך לעשות הרבה.
מירי רגב: תביאי את כל הפניות אליי, אחרי שתביאי אותן אליי נוציא את זה בצורה מסודרת ליועץ המשפטי לממשלה.
מירי רגב: אני לא עובדת מול המינהל, גמרנו.
מירי רגב: עד היום המינהל לא הגיע בכלל לדיונים.
מירי רגב: יש לי הרבה מה להגיד על המינהל ואגיד את זה לאורי אריאל, לא כרגע.
מירי רגב: זה לא הזמן.
<קריאה: אמא שלי - - -
מירי רגב: אני לא רוצה לשמוע על אמא שלך עכשיו, אני מצטערת.
מירי רגב: אני רוצה לסכם את הדיון הזה כדי שנתקדם.
מירי רגב: 14 המשפחות שיש להן יכולת להוכיח שהיה מבנה באזור עד 1961 והם הדור הממשיך - - -
<ארז קמיניץ: במבנה, הם צריכים להיות במבנה.
מירי רגב: במבנה, זה מה שאני אומרת.
<ארז קמיניץ: יש שם הרבה מבנים.
מירי רגב: לא הרבה מבנים.
מירי רגב: ברור שאף אחד לא יתחיל לאשר את כל המבנים עכשיו.
מירי רגב: במבנה הספציפי של עד 1961, אנחנו רוצים שתעבירו את זה בצורה מסודרת תוך שבוע.
<קריאות: יש פינוי בעוד שבוע.
מירי רגב: אז תעבירו מחר.
<ארז קמיניץ: סליחה, אני רוצה לדייק.
<ארז קמיניץ: אמרתי: ביחס למבני 1961 שלא פוצו, אני יכול לבדוק.
<ארז קמיניץ: ביקשתם לבדוק אז בדקנו.
<ארז קמיניץ: ביחס לפסק הדין שמולנו אל מול צווי פינוי שנמצאים כרגע - הם מצויים באיזשהו מקום; אין עדין הוראה לביצוע, אבל הם נמצאים - צווי הפינוי שנמצאים הם שרשור של פסקי דין שכבוד השופטת בדקה אותם ואמרה שהם לא 1961.
מירי רגב: מי אמר שהם לא 1961?
<ארז קמיניץ: היא עברה אחד אחד.
מירי רגב: אבל רובם לא.
<אריה ציון: ב.פ.
<אריה ציון: דיור הביא מומחה שלהם, במקום שהיא תביא מבית-המשפט.
<ארז קמיניץ: בגלל שביקשת, קראתי.
<ארז קמיניץ: היא עברה אחד-אחד, משפחה-משפחה שהגישה תביעתה, ומצאה בערכאה עובדתית שאלה לא 1961.
<ארז קמיניץ: אם יש אחרים כאלה בשכונה – בבקשה.
<אריה ציון: היא המציאה את זה.
מירי רגב: מה שאומר, מי שלא נבדק בבית-המשפט ויש להם מבנה עד 1961, הם אלה שאנחנו יכולים לבדוק אותם.
מירי רגב: מי שנבדק בבית-המשפט אין יכולת לכנסת כרגע לשנות את ההחלטה של בית-המשפט, אלא אם כן נביא חוק פיצוי למשפחות המפונות.
מירי רגב: את זה אנחנו נביא ללא קשר אליכם, אבל זה ייקח זמן.
<גל רוסו לנציאנו: אבל יש לנו מפונים השבוע, ל-14 שהוא דיבר.
<ארז קמיניץ: אני גם מוכן להרים טלפון.
<ארז קמיניץ: יותר מזה אני לא יכול.
מירי רגב: אז תרים טלפון ליזם.
<ארז קמיניץ: אבקש.
מירי רגב: תרים טלפון מהיזם ותבקש ממנו לתת להם דירה תמורת הדירה.
<ארז קמיניץ: שאלת הפיצוי לא צריכה לעכב את הפינוי עצמו.
<ארז קמיניץ: אבל אני - - -
<אליהו לוי: למה לא?
<אליהו לוי: למה אנחנו צריכים להתדיין כשיש חרב על הצוואר שלנו?
<קריאה: בושה וחרפה.
<ארז קמיניץ: הפוך אני אומר.
<אליהו לוי: למה לא תאיים עליו בביטול החוזה מולו ואז הוא יהיה לו חרב על הצוואר, ואז מה הוא יציע לנו?
<אליהו לוי: 55 שנה נתת לו, ולא עשית כלום.
<אליהו לוי: בוא פעם אחת לקראתנו ונראה מה יקרה.
<ארז קמיניץ: אמרתי הפוך, שלא צריכה להיות שאלה של העמדת הפינוי אל מול הפיצוי.
<ארז קמיניץ: אבל הבנתם את זה הפוך.
<אריה ציון: לא פיצוי כספי.
<אריה ציון: לא רוצים פיצוי כספי.
<ארז קמיניץ: מה זה משנה?
<ארז קמיניץ: ואם הפיצוי הכספי הוא מיליון שקל, שאפשר לקנות אתו דירה?
מירי רגב: אני מבקשת שארז ידבר עם היזם לגבי הפיצוי.
מירי רגב: סגרנו את זה גם עם מנהלת המחוז של משרד הפנים וגם עיריית תל-אביב.
<ארז קמיניץ: עזבי, הוא לא צריך עוד זכויות.
מירי רגב: אבל אני אומרת שיש אפשרות, הוא יכול לתת דירה תמורת דירה.
<ארז קמיניץ: אם הוא רוצה, בבקשה.
מירי רגב: הוא לא רוצה, זו הבעיה.
<גל רוסו לנציאנו: אולי זה ישב לך על המצפון שיקרה איזה אסון בשכונה הזו.
מירי רגב: אני לא יוצרת אשליה לכלום.
מירי רגב: ברור לי לחלוטין שאנחנו מבצעים את החלטת בית-המשפט.
מירי רגב: אני רק אומרת, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אם אנחנו יכולים לדבר על ליבו של היזם.
מירי רגב: דבר שני, אנחנו להביא חוק, שאני לא יודעת עד כמה יהיה רלוונטי כרגע.
מירי רגב: והדבר השלישי הוא לנסות לבדוק, אולי גם משרד השיכון מול היזם, כדי לראות איך מפצים את אותן משפחות.
<חנה בר רומנו: אנחנו רוצים להדגיש שאנחנו חושבים שכמות הזכויות שקיימת היום, יש בה די והותר לפצות את מי שראוי לפיצוי.
<חנה בר רומנו: אנחנו מתנגדים להעלאת זכויות, כי כפי שאמרה מתכננת המחוז, העלאת הזכויות עוברת לבעלי הקרקע, ולא תיתן פתרון.
מירי רגב: אז אם אין צורך, שידאגו לפתרון ופיצוי של אותם אנשים שעד 1961 היו פה והמדינה והעירייה התחייבו לדיור אקוויוולנטי.
<דן בן צבי: ולתרום את חלקה בכסף.
מירי רגב: הבעיה תהיה שחס וחלילה, ואני לא רוצה שזה יקרה, יהיה אסון שם ואז המדינה תתעורר.
<ברוריה בן דוד: מירי, אנחנו הולכים להתחיל בשביתת רעב, כנראה שלא יהיה לנו מנוס.
<ברוריה בן דוד: נשב בירושלים, כל 140 המשפחות ואתם תראו 600 אנשים שיושבים פה ושובתים רעב.
<ברוריה בן דוד: איך תתייחסו אליהם?
<ברוריה בן דוד: זה נראה לכם הגיוני?
מירי רגב: אני מבקשת מארז לעשות בדיקה מול היזם ולהגיד אם הוא יכול להביא לנו איזשהו מענה אחר למה שיש כרגע.
מירי רגב: לא יקרה שום דבר אם היזם ייתן 140 דירות, הוא מרוויח גם ככה.
מירי רגב: ואז כולם ירוויחו.
<דן בן צבי: ולא יקרה שום דבר אם המדינה תשלם מכיסה חלק - - -
מירי רגב: מתוך ה-140, פחות ה-14 שיש עליהן כבר צו פינוי, שאין החלטת בית-משפט, תפנו אלינו כמה שיותר מהר כדי שנעביר את זה לבדיקה של היועץ המשפטי לממשלה.
<גל רוסו לנציאנו: אבל יש לכולם צווי פינוי.
מירי רגב: לא, אין.
מירי רגב: כרגע יש את ה-14.
מירי רגב: אני מדברת על אלה שאין להם צווי פינוי.
<אליהו לוי: אני לא מבין למה נותנים לדבר כזה להתנהל, למה כולם מוכנים למשוך את הידיים כדי לא לעשות משהו שבית-המשפט לא קבע, אבל 55 שנה לחיות בצורה לא חוקית, כשהם היתרים לא חוקיים ונותנים לו לגרור אנשים בצורה כזאת – אין לאף אחד בעיה.
<אליהו לוי: אבל להכניס רגל ולהתמודד עם זה ולהגיד לו: אתה נוהג בצורה לא אנושית – כולם מושכים את הידיים שלהם מזה.
מירי רגב: זו הזדמנות ל-140 משפחות שעדיין - - -
דב חנין: אני מציע למדינה, גם נוכח הדברים שאמר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, למרות שעבר הזמן, להודיע ליזם שהיא שוקלת לבטל את החוזה אתו, ושיגיש תביעות.
דב חנין: בבקשה, הוא רוצה מלחמה - - - הוא לא קיים.
דב חנין: כל התסבוכת הזאת נוצרה בגלל התנהלות בעייתית של הרבה מאוד שנים, שהמדינה תודיע ליזמים שבגלל ההפרה היסודית, שלא היתה בנייה לאורך כל כך הרבה שנים ושכל ההתנהלות לא נראית לנו, המדינה שוקלת לבטל את החוזה עם היזם.
מירי רגב: ארז, בקיצור, תפנו אתם ומינהל מקרקעי ישראל ליזם, ותגידו לנו מה אתם יכולים לעשות כדי להביא את הפתרון כדי לטפל באותו דיור אקוויוולנטי.
מירי רגב: תודה רבה, אני נועלת את הישיבה.
מירי רגב: צהרים טובים לכולם, אני מבקשת לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בהמשך הדיון בסוגיית הצעת חוק התכנון והבנייה (תיקון מס' 102).
מירי רגב: אנחנו ממשיכים בפרק הרישוי ולאחר מכן נעבור למכוני בקרה.
מירי רגב: לפרק הרישוי צריכים להתייחס מינהל מקרקעי ישראל.
מירי רגב: הם יתייחסו לכמה דברים לאחר מכן נשחרר אותם, אחר-כך נעבור למכוני הבקרה ובזה סיימנו את הסאגה של חוק התכנון והבנייה באופן עקרוני, סיימנו את עיקרי החוק.
מירי רגב: נשארו הרבה מאוד פערים שעליהם נדון עם הממשלה.
מירי רגב: החוק הזה לא יבוא להצבעה אם פרק דיור בר-השגה לא ייכנס לתוכו.
מירי רגב: אמרתי את זה בתחילת הדיונים, אני חוזרת ואומרת את זה כאן לכל גורמי הממשלה הרלוונטיים.
מירי רגב: החוק מבחינתי בשבוע הבא יהיה אחרי כל הדיונים, כולל אחרי הנושא של דיור בר-השגה.
מירי רגב: התזכיר של החוק לא יופץ להסתייגויות ולא יבוא להצבעה בוועדה עד שפרק דיור בר-השגה יהיה כלול בחוק.
מירי רגב: תומר, תזכיר לנו למה המינהל היו אמורים להתייחס, ואז נעבור לתחום הבקרה.
<תומר רוזנר: באחת הישיבות הקודמות התעוררה הסוגיה שאחד החסמים הגדולים לקידום תהליכי רישוי – בנייה בעיקר – הוא חתימת המינהל על בקשות להיתרים – כידוע, המינהל מנהל 93% לערך מקרקעות המדינה – ונתבקש פתרון לעניין הזה בדומה לפתרון שיושבת-ראש הוועדה כפתה על הממשלה בחוק של הווד"לים, מה שנקרא "ועדת ה-BBB", שהמינהל חייב לתת תשובה בתוכניות של הווד"לים.
<תומר רוזנר: שם היה מדובר בתקופה קצובה בזמן.
<תומר רוזנר: הטענה היא שהמינהל מתמהמה בקבלת החלטות בנושא בקשות להיתרי בנייה ונתבקשה תחימת זמן לחתימת המינהל על בקשות להיתרים או סירוב לחתימה.
<אטי בן עטר: אני מנהלת אגף בעלות ברישום ברשות מקרקעי ישראל.
<אטי בן עטר: האגף שלי אחראי על כל הנושא של הקניית הבעלות במקרקעי ישראל.
<אטי בן עטר: בהקשר הזה אנחנו רוצים להציג את התהליך שאנחנו מקדמים מול מינהל התכנון לצורך קידום הליכי הרישום במסגרת הנכסים הזכאים לקבל בעלות.
<אטי בן עטר: קצת רקע לעניין הקניית הבעלות.
<אטי בן עטר: הרשות במסגרת חוק רשות מקרקעי ישראל פועלת זה מספר שנים על מנת להקנות בעלות לנכסים מהוונים שרשומים או שלא רשומים בטאבו, במסגרת הזאת אנחנו מעבירים בעלות.
<אטי בן עטר: כבר העברנו כ-300,000 נכסים לבעלות.
<אטי בן עטר: זאת אומרת, רשמנו אותם כבעלים בטאבו.
<אטי בן עטר: זה אומר שכל 300,000 הנכסים האלה יכולים לקבל היתר בנייה - - -
מירי רגב: מה עם מה שלא רשום?
<אטי בן עטר: אני אגיע לזה.
<אטי בן עטר: הם יכולים לקבל היתר בנייה ללא - - -
<תומר רוזנר: הם לא בנויים.
<אטי בן עטר: תן לי לסיים, אחר-כך אני אענה על שאלות בשמחה.
<אטי בן עטר: הם יכולים לקבל היתר בנייה ללא צורך באישור המינהל.
<אטי בן עטר: יש לנו קרוב לכ-300,000 נכסים נוספים שעדיין אינם רשומים בטאבו וזכאים לקבל בעלות.
<אטי בן עטר: יש לציין שחלק מהנכסים האלה ללא תמורה, זאת אומרת, הם יכולים לקבל בעלות ללא תמורה, ועל חלק מהנכסים האלה צריך לשלם עבור הבעלות.
<אטי בן עטר: לגבי הנכסים שזכאים לקבל ללא תמורה, כבר היום שלחנו בסביבות 70,000 אגרות זכאות לבעלות, כאשר לאגרת הזאת מצורפת אגרת נוספת שמופנית לוועדות התכנון - - -
<שאול אדם: תפרטי איזה נכסים.
<אטי בן עטר: תן לי לסיים, ואז אני אענה על שאלות.
מירי רגב: מה קורה, חבר'ה?
מירי רגב: תנו לה לדבר.
<אטי בן עטר: ל-70,000 נכסים נשלחה אגרת זכאות לבעלות, שמצורפת אליה אגרת נוספת שמופנית לוועדות התכנון, שאומרת שבנכס הזה, ככל שהוא ירצה לקבל היתר בנייה, אין צורך בהסכמת המינהל לצורך קבלת ההיתר.
<אטי בן עטר: כל שנה אנחנו מעבירים בסביבות 50,000 נכסים כאלה, ואנחנו שולחים לוועדות התכנון את המכתב הזה.
<אטי בן עטר: בשיתוף פעולה עם מינהל התכנון, שירה שנמצאת כאן, התחלנו הליך מקוון שמטרתו שמערכות המחשוב שלנו ידברו עם מערכות המחשוב של מינהל התכנון.
<אטי בן עטר: זאת אומרת, במקום שניתן לחוכר, נשלח את האגרת לוועדת התכנון, נשלח קובץ ממוחשב לרשויות המקומיות או לוועדות התכנון, ובכל נכס כזה שיסומן שאפשר לקבל בעלות - - -
מירי רגב: זה לגבי דירות בנויות, תעברי למה שלא בנוי.
דוד ביטן: גם עם מה שבנוי יש בעיה.
דוד ביטן: בבתים משותפים אין בעיה, איפה שזה מהוון.
<אטי בן עטר: זה לגבי כל הנכסים, גם מה שבנוי וגם מה שלא בנוי.
<אטי בן עטר: ככל שיש לאותו חוכר חוזה חכירה מהוון, הוא זכאי לקבל בעלות או ללא תמורה או בתמורה, ואז אנחנו יכולים לסמן אותו אצלנו במערכת - - -
דוד ביטן: היא לא עונה.
דוד ביטן: למה אתם מתנגדים שיהיה בחוק הגבלת זמן?
<אטי בן עטר: שוב, אני לא מתנגדת להגבלת זמן.
<אטי בן עטר: אני לא מדברת על נושא של הגבלת זמן, בהגבלת זמן יש לנו אגף התכנון ואתו צריך לדבר.
<אטי בן עטר: אני מדברת רק על ההליך שאנחנו מנסים לקדם לצורך זירוז קבלת היתר הבנייה.
<תומר רוזנר: אין חוזה חכירה לפני הבנייה.
מירי רגב: האם יש חוזה חכירה לפני הבנייה או רק אחרי?
<אטי בן עטר: כעיקרון כשיש שלד וגג, כבר אפשר לתת - - -
<תומר רוזנר: הבניין כבר בנוי, לא צריך היתר בנייה.
מירי רגב: הבניין בנוי, הוא לא צריך היתר.
<אטי בן עטר: ככל שהקבלן מקבל חוזה חכירה מהוון, גם הוא יכול לקבל את האישור של המינהל.
<תומר רוזנר: אחרי שהוא בנה.
מירי רגב: אין לכם תשובה לנושא של לפני הבנייה.
<אטי בן עטר: לפני הבנייה, ככל שהקבלן עצמו בחוזה חכירה - - -
דוד ביטן: זה לוקח זמן ומעכב את כל ההיתרים.
מירי רגב: איך הוא הצליח לקבל את החוזה?
<אטי בן עטר: היום אנחנו נותנים לקבלנים או חוזה מכר – בעת השיווק אנחנו נותנים לו חוזה מכר והוא מסומן אצלנו שהוא יכול לקבל היתר בלי צורך בהסכמת המינהל – או חוזה חכירה עם מלוא הזכויות, ואז באותו סימון שנסמן את המערכת הוא יכול לקבל את ההיתר.
דוד ביטן: הרבה היתרים בוועדות - - -
<אטי בן עטר: היום לא עושים חוזה פיתוח, רק בשיווקים של משרד השיכון יש חוזה פיתוח.