GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד קורן: דבר שני, אני אסביר טיפה על התפקיד שלי.
<דוד קורן: אני לא אעשה לעצמי שיווק, אבל אני אסביר למה בכל זאת הנוכחות שלי פה מבחינת עיריית ירושלים היא משמעותית.
<דוד קורן: אני ממונה מטעם ראש העיר ומטעם מנכ"ל העיר והנהלת העיר על כלל הטיפול במגזר הערבי בירושלים, המגזר הלא היהודי, גם המוסלמי וגם הנוצרי.
<דוד קורן: גם מהיבטי השגרה וגם מהיבטי החירום עיריית ירושלים מייחסת חשיבות מאוד גדולה לוועדה הזאת, ומבחינת העירייה בשליחה שלי לפה אין שום זילות.
<דוד קורן: זה דבר אחד.
<דוד קורן: דבר שני, לגופו של עניין.
<דוד קורן: קודם כול, בירושלים ככלל יש כ-300,000 תושבים ערבים מתוך כ-800,000 תושבים, הם מהווים כ-35% מהעיר.
<דוד קורן: כלל המתודולוגיה של העבודה מול המגזר הערבי בחירום דומה לעבודה מול המגזר היהודי בחירום.
<דוד קורן: קרי, יש עבודה במהלך השגרה על הכנה של צוותי חירום שכונתיים בהובלה, הדרכה, גם תקצוב וגם סיוע של עיריית ירושלים, ביחד עם שורה של גופים, כשהבולטים שבהם הם מינהלים קהילתיים, שהם גופים שמתוקצבים על-ידי עיריית ירושלים, על-ידי החברה למתנ"סים, שפועלים בשכונות מזרח העיר וגם קבוצות של מתנדבים מהמגזר הערבי, כמו לדוגמה עמותת "נוראן" וגופים נוספים.
<דוד קורן: במהלך העבודה בשגרה, מה שאנחנו עושים לדוגמה, גם באזורים בצפון מזרח העיר, כפר - - - ושועפאט, וגם בדרום מזרח העיר, בצור בהאר, ג'אבל מוכבר, אום טובא וכפרים נוספים, וגם במרכז מזרח העיר, בשכונת אבו-תור, א-טור, אנחנו פועלים דרך המינהלים הקהילתיים, הכשרנו צוותי חירום שכונתיים, שבסופו של יום בסופה הוכיחו את עצמם כמאוד יעילים ומאוד אפקטיביים.
<דוד קורן: מבחינה טופוגרפית השכונות הערביות בירושלים, לפחות בחלקן הגדול, כמו לדוגמה כל האזור של סילוואן, כמות השלג שהצטברה בהן היתה פחות גדולה.
<דוד קורן: עיריית ירושלים עובדת במודל רובעי בגלל הגודל של העיר, העיר מתוחמת לשבעה רובעים, יש מנהלי רובעים שעובדים מול המינהלים הקהילתיים ונציגי המגזר הערבי בשגרה וגם עבדנו מולם בחירום.
<דוד קורן: במסגרת העבודה הזאת הופעלו צוותים בשכונות מזרח העיר, כשהם קודם כול העבירו לנו את כל המידע שהיה צריך – איפה יש צירים שאותם צריך לפנות.
<דוד קורן: אני אציין ואומר שיכולת ההתארגנות העצמית שנבנתה במהלך השגרה היתה יעילה גם בחירום מהבחינה הזאת שאותם צוותי חירום שכונתיים ביחד עם המינהלים הקהילתיים הפעילו בלו"ז מאוד-מאוד קצר הרבה מאוד טרקטורים, הרבה מאוד באגרים והרבה מאוד חומרים לפינוי צירים.
<דוד קורן: עיריית ירושלים סייעה בפעולה הזאת ביחד ובתיאום עם המינהליים הקהילתיים ונציגי המגזר הערבי.
<דוד קורן: נציגי המינהלים הקהילתיים, ועדי השכונות וועדי ההורים, היו כולם בקשר, גם אתי וגם עם מנהלי הרובעים, גם בקשר להנחיות על לימודים שהיו מסונכרנות מול העירייה, ובמובן הזה, גם מבחינת העברת מידע לציבור.
<דוד קורן: מעבר להעברה בתקשורת הערבית אנחנו גם העברנו את הדברים לראשי הציבור במובן של האם יש לימודים, אין לימודים, מתי ייפתחו ומתי לא ייפתחו, ופה היה יתרון יחסי מאוד חשוב, שהוא הנושא של ההודעה במסגדים, כריזה במסגדים והעברה של המידע בכל מיני רשתות חברתיות.
<דוד קורן: במסגרת הסופה חולקו דרך המינהלים הקהילתיים במגזר הערבי גם מאות מנות חמות וגם שמיכות וגם ציוד אחר.
<דוד קורן: כמובן יש מה להרחיב, יש עוד מה לשפר בנושא הזה, להעביר עוד ועוד ציוד.
<דוד קורן: אחד הלקחים המרכזיים שאנחנו לוקחים אתנו בנושא הסופה הוא הרחבה והעמקה של ההכשרה של אותם צוותי החירום השכונתיים שפעלו בסך הכול בראייתנו וגם מבחינת הפידבק שקיבלנו מהתושבים – פעלו בצורה טובה.
<דוד קורן: ולכן מה שאנחנו עושים כרגע זה מהלך של הרחבה והטמעה נוספת של פעולות צוותי החירום השכונתיים.
דוד אזולאי: האם אדוני מדבר רק על האוכלוסייה הערבית במזרח ירושלים או גם על האוכלוסייה החרדית?
<דוד קורן: אני מדבר על האוכלוסייה הערבית בירושלים.
חמד עמאר: הוא לא ממונה על האוכלוסייה החרדית.
אורי מקלב: המסקנה שהכול בסדר, רק קצת להרחיב את הצוותים?
אורי מקלב: אנחנו צריכים להגיד שהכול היה בסדר, רק קצת להרחיב ולהעמיק?
<דוד קורן: המסקנה היא: אחד, במגזר הערבי בירושלים העבודה עם צוותי החירום השכונתיים היתה טובה ויעילה.
אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, לא הבנתי.
אורי מקלב: דיברת על כך שהיתה חלוקה לרובעים וכל רובע קיבל את המפלסת שלו, את הטרקטורים, את הבאגרים – הכלים הכבדים.
אורי מקלב: מה רצית לציין פה במיוחד, שכל רובע עבד כמו עירייה נפרדת?
אורי מקלב: כמה מפלסות היו במזרח ירושלים?
חמד עמאר: המסקנה, אם הבנתי נכון, שמי שעבד שם זה המתנדבים, זה הקהילה.
חמד עמאר: מי שעשה את כל העבודה זו הקהילה.
חמד עמאר: זה מה שהבנתי ממנו.
אורי מקלב: גם הטרקטורים - - -
חמד עמאר: גם הטרקטורים גייסו מהקהילה.
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע.
חמד עמאר: זה מה שהוא אמר.
<שאול דלאל: הקהילה זה חלק מההיערכות של העירייה.
חמד עמאר: אני לא בא בטענות על זה.
חמד עמאר: מה שהבנתי ממנו שהקהילה התגייסה שם ועשתה את כל העבודה.
אורי מקלב: אולי זה מודל לשכונות האחרות.
אורי מקלב: אם זה פתרון, אולי נאמץ אותו.
<שאול דלאל: אם זה מודל, מודל תל-אביב, העיר מחולקת מראש לשמונה רובעים, לכל רובע יש הצוותים שלו, המתנדבים שלו, את התיכוניסטים המתנדבים שלו.
אורי מקלב: בתל-אביב.
אורי מקלב: בשלג של תל-אביב...
<שאול דלאל: זה מודל מדהים שאפשר להעתיק אותו לכל המדינה.
<שאול דלאל: עיר לא תוכל לתפקיד בלי המתנדבים שלה.
אורי מקלב: רק להבין, אתה מדבר על השלג של תל-אביב?
<שאול דלאל: אני מדבר על תנאי מזג-אוויר קיצוניים.
חמד עמאר: הוועדה לא באה לדון במתנדבים, היא באה לדון בהיערכות של העירייה.
<שאול דלאל: היערכות העירייה היא בראש ובראשונה.
דוד אזולאי: רבותי, עם כל הכבוד למתנדבים, אנחנו מעריכים את העבודה שלהם, אבל הם לא אמורים לתת מענה - - -
<שאול דלאל: בשעות הראשונות.
דוד אזולאי: אני מדבר על היערכות שגרתית לשעת חירום - -
<שאול דלאל: אני אסביר את הדברים בהתייחסות שלי.
דוד אזולאי: - - זה הנושא שעומד על הפרק.
<דוד קורן: אם אפשר רק לסיים את דברי.
<דוד קורן: אני אגיד מה שלא קשור לכובע האזרחי שלי.
<דוד קורן: במילואים אני קצין התנהגות אוכלוסייה בפיקוד העורף.
<דוד קורן: אחת התפיסות של פיקוד העורף אומרת שההכשרה של אותן קבוצות של מתנדבים ותושבים בשגרה לפעולות, לפחות בשעות הראשונות בחירום, היא מאוד-מאוד משמעותית.
<דוד קורן: זה בהקשר הזה.
<דוד קורן: אני אתייחס לדברים שאמר פה כבוד חבר הכנסת, המתנדבים – אני מדייק – המתנדבים לא עשו את כל העבודה לבדם, המתנדבים היו אלה שהובילו.
<דוד קורן: לשאלת חבר הכנסת על סוגיית הרובעים, הרובעים בתיאום עם המינהלים הקהילתיים, שהם הגוף שמפעיל את הדברים בעיריית ירושלים, הם אלה שידעו לבוא ולהגיד איפה עכשיו, באיזה שכונה, על אף הפעילות של המתנדבים, שיש להם דרך אגב בשכונות הערביות בירושלים, יותר מאשר במגזר היהודי – יש יותר טרקטורים, יש יותר באגרים.
<דוד קורן: בסופו של דבר מהבחינה התשתיתית הזאת יש שם יתרון יחסי, ובמקומות שבהם היה צריך לתת תעדוף, לדוגמה פתיחת ציר של תחנה של התחבורה הציבורית במזרח ירושלים, סולטאן סולימאן צלאח א-דין, שם נתנו דגש מאוד-מאוד גדול בעבודה של מפלסות, טרקטורים ואמצעים נוספים, בשביל לפתוח את צירי התנועה.
<דוד קורן: לשאלת כבוד חבר הכנסת, האם הדברים מושלמים.
<דוד קורן: ודאי שהדברים לא מושלמים.
<דוד קורן: מבחינת הצורך לתת עוד מנות חמות, עוד שמיכות, להגדיל את מלאי המזון, להגדיל את ההכשרה של אותם צוותי החירום השכונתיים ואת החינוך להיערכות לחירום במגזר הערבי בירושלים – כל הדברים האלה אלה לקחים שאנחנו לוקחים אתנו ומשפרים.
<דוד קורן: לכן הסיכום הכולל שלי הוא שהעבודה של אותם צוותי חירום שכונתיים בשכונות הערביות בירושלים בירתנו, בתפקוד שלהם בשלג, הוכיחה את עצמה כדבר חשוב.
<דוד קורן: אם ניתן ללמוד מזה לקחים למגזר הערבי ככלל, עיריית ירושלים תשמח לשתף בידע שנצבר.
<דוד קורן: המתודולוגיה הזאת באה ואומרת – אני דרך אגב מתחבר למה שאמר פה, אני לא מכיר אותך - - -
<שאול דלאל: שאול ממשרד - - -
<דוד קורן: בסופו של דבר הקונספט שלנו בא ואומר שהעצמה של הקהילה, לא בהיבט של הורדת אחריות מהרשות, לקראת התמודדות במצבי חירום הוא כלי מאוד-מאוד משמעותי.
<דוד קורן: במגזר הערבי בירושלים גם בגלל לכידות קהילתית, פעם אחת, פעם שנייה, גם בגלל היכולת התשתיתית הבסיסית שנמצאת, ופעם שלישית, העבודה שהעירייה עשתה בהכנה של אותם צוותי חירום שכונתיים, אני בא ואומר, לא שהעסק עבד בלי תקלות והכול היה פיקס, ודאי שזה מצב חירום, ודאי שיש בו הרבה מאוד אתגרים, אבל ראינו התגייסות בסך-הכול טובה במגזר הערבי.
<דוד קורן: הרעיון שלנו הוא להעמיק - - -
דוד אזולאי: אדוני, על העבר כולנו יודעים, כולנו קראנו, שמענו.
דוד אזולאי: אני מדבר כרגע על העתיד, ולא שמעתי ממך על זה.
דוד אזולאי: אני רוצה ממך משפט סיכום על העתיד.
דוד אזולאי: זה מה שאני מבקש כרגע.
דוד אזולאי: האם יש מסקנות שצריך לטפל בהן?
דוד אזולאי: האם יש דברים שאתה חושב שצריך להעלות?
דוד אזולאי: זה הנושא שאנחנו כרגע עוסקים בו.
<דוד קורן: המסקנה החד-משמעית שלנו שאותו מודל של צוותי חירום שכונתיים במגזר הערבי בירושלים אנחנו צריכים להרחיב מבחינת הפריסה, להכשיר עוד יותר טוב את המתנדבים ואת הגורמים שפועלים במסגרת אותם צוותי חירום שכונתיים וליצור להם גם יכולת של מלאי אספקה מוכן מראש - - -
אורי מקלב: אני מאוד מודאג - - -
טלב אבו עראר: מה העירייה עושה במגזר הערבי?
טלב אבו עראר: תעשה לי טובה, אתה חוזר וחוזר על מתנדבים.
טלב אבו עראר: מה עושה העירייה במגזר הערבי שם בירושלים?
טלב אבו עראר: באת לבקש תקציבים על הנזקים שנגרמו שם כדי ממש לשקם מה שקרה שם או רק לעירייה?
טלב אבו עראר: תסביר את זה.
טלב אבו עראר: זה חשוב.
אורי מקלב: אני יכול לשאול אותו, אדוני היושב-ראש - - -
טלב אבו עראר: שיענה לנו על השאלה.
טלב אבו עראר: תעשה לי טובה, על השאלה הזאת תענה.
טלב אבו עראר: תתייחס לשאלה הזאת.
דוד אזולאי: הוא יענה גם לשאלה שלך וגם לשאלה שלו.
דוד אזולאי: חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: אני שואל, כמה מפלסות העירייה הציבה במזרח ירושלים?
אורי מקלב: ומה אחוז מסך כל המפלסות שהיו בעיר, כמה שמתם במזרח ירושלים?
אורי מקלב: השאלה השנייה, אל תדבר אתי על סלאח א-דין, זה כמו שתדבר אתי על רחוב יפו.
אורי מקלב: דבר אתי על ג'בל מוכבר, דבר אתי על עיסאוויה.
אורי מקלב: אתה מדבר אתי על סלאח א-דין, ששם פרצת דרך, זה מובן.
אורי מקלב: דבר אתי על כל השכונות ששם גרים 60,000-50,000 תושבים.
טלב אבו עראר: אפילו נציג ערבי אחד אין לך.
טלב אבו עראר: היית מביא נציג ערבי אחד משם.
אורי מקלב: האם העמדתם שם מפלסות?
אורי מקלב: כמה מפלסות מסך כול המפלסות בירושלים העמדתם במזרח ירושלים?
אורי מקלב: האם המצב בשכונות, כשאתה אומר לי ששם מצב השלג לא היה כל-כך נורא – איפה אמרת?
אורי מקלב: – ליד העיר העתיקה - - -
<דוד קורן: אמרתי, באזור סילוואן.
אורי מקלב: בסילוואן אמרת ששם לא היה.
אורי מקלב: אני רוצה לשמוע שבשאר השכונות היה פחות שלג משכונות אחרות בירושלים.
אורי מקלב: מתי בתי הספר פעלו?
אורי מקלב: האם שם בתי הספר פעלו כמו שפעלתם בכל העיר, שזה היה תלוי בכל בית ספר בפני עצמו או ששם הלימודים התחילו יותר מוקדם?
אורי מקלב: מתי היתה אספקה?
אורי מקלב: אני שואל אותך, באיזה יום התחילה להגיע אספקה ומתי התושבים יכלו לצאת מבתיהם?
אורי מקלב: באיזה יום הם יכלו לצאת?
<דוד קורן: קודם כול, לסוגיית המפלסות.
<דוד קורן: אין לי פה נתון מדויק כמה פעלו בשכונות הערביות וכמה לא.
<דוד קורן: אני אבדוק ואחזיר תשובה רהוטה וחד-משמעית.
<דוד קורן: דבר שני, לשאלת – מה שמך?
דוד אזולאי: חבר הכנסת חמד עמאר.
<דוד קורן: חבר הכנסת חמד עמאר, לסוגיה מה עיריית ירושלים עשתה במגזר הערבי בירושלים - - -
טלב אבו עראר: חבר הכנסת טלב אבו ערער.
דוד אזולאי: סליחה, טלב אבו עראר.
<דוד קורן: עיריית ירושלים בשיתוף משרד התחבורה נמצאת היום בעיצומה של תוכנית חומש לכבישי מזרח העיר בהיקף של חצי מיליארד שקלים, 250 מיליון מתוכם לכבישים עורקיים ו-250 מיליון מתוכם הם כבישים פנים שכונתיים.
<דוד קורן: דבר שני, עיריית ירושלים נמצאת בתהליך תכנון ובנייה של 500 כיתות לימוד במגזר הערבי, רק השנה נפתחו במזרח ירושלים במגזר הערבי 121 כיתות לימוד חדשות.
אורי מקלב: זה לא הוועדה לתוכנית עבודה של עיריית ירושלים.
אורי מקלב: המטרה שלנו אחרת קצת.
אורי מקלב: מתי תנובה ואנג'ל יכלו להיכנס לכל השכונות של מזרח ירושלים?
אורי מקלב: תגיד לי באיזה יום, כדי שאני ארים טלפון לאנג'ל ואשאל אותו: האם יכולת להיכנס לשכונות, לעיסאוויה, לג'בל מוכבר?
אורי מקלב: מתי יכולת להיכנס לכל שכונה, לכל מכולת, להביא לשם אספקה?
<דוד קורן: אתה שאלת את שאלת פינוי הצירים.
<דוד קורן: קודם כול - - -
אורי מקלב: לא בסלאח א-דין, בג'בל מוכבר.
<דוד קורן: לשאלתך.
<דוד קורן: לדוגמה, בשכונת סילוואן, שהייתי בה ביום שישי, אפשר היה לנסוע בחופשיות.
<דוד קורן: בשכונת שועפאט, שהיא שכונה צפונית יותר, שם היה קשה יותר לנסוע.
<דוד קורן: שם הצירים הראשיים נפתחו ביום ראשון ושני.
<דוד קורן: הסופה התחילה ביום רביעי בלילה, שם היה פתוח יותר בימים ראשון ושני ופחות בשישי ושבת.
<דוד קורן: לשאלתך על ג'בל מוכבר, צור באהר, שכונות דרומיות יותר, ברובן הצירים כבר היו פתוחים במהלך שישי-שבת.
<דוד קורן: שאלות נוספות על סוגיית בתי הספר.
<דוד קורן: במסגרת ההיערכות של עיריית ירושלים לפתיחה הדרגתית של כלל בתי הספר בעיר, באותה מידה שהלכו במגזר היהודי נציגים של מינהל חינוך ובדק בית בעיריית ירושלים ביחד עם חברת מוריה לבדוק אם כל בית ספר במערב העיר, האם בטיחותי לפתוח אותו או לא, אותו דבר בדיוק נעשה במגזר הערבי בשיתוף עם מנהלי בתי הספר.
<דוד קורן: הוצאנו הודעות מסודרות בתקשורת מי יכול לחזור מתי.
<דוד קורן: דרך אגב, כחלק מאותה תוכנית חומש, ולכן התשובה הראשונה שלי כן קשורה לתשובה הזאת – כחלק מאותה תוכנית חומש שבמסגרתה נמסרו השנה לדוגמה 121 כיתות לימוד חדשות, בתי ספר חדשים באיכות טובה, בתי הספר האלה לדוגמה נפתחו ישירות כשנפתחו כלל בתי הספר בירושלים.
<דוד קורן: לכן הטיפול בסוגיית פתיחת בתי הספר נעשה באותה מתודיקה בדיוק שבה זה נעשה במגזר היהודי.
<דוד קורן: לא היה שינוי במתודיקה.
אורי מקלב: האם אתה יכול להגיד לי שהיום אין שום מדרכה חסומה במזרח ירושלים?
דוד אזולאי: חבר הכנסת אורי מקלב - -
אורי מקלב: הוא אחראי על מזרח ירושלים.
אורי מקלב: האם היום אין שום מדרכה חסומה?
אורי מקלב: האם אתה יכול להגיד לי?
דוד אזולאי: - - אנחנו מפספסים את העיקר, ואני חושב שזה חבל.
דוד אזולאי: אני יכול להגיד לך משפט סיכום אחד.
דוד אזולאי: אני מודה ששמעתי פה את ראש המועצה של פקיעין, הוא דיבר על העבר, יחד עם זה הוא התייחס לעתיד, איך אנחנו צריכים להיערך.
דוד אזולאי: לצערי הרב את הדברים האלה לא שמעתי, וזה חבל.
דוד אזולאי: ראש מועצת בית ג'אן, מר קבלאן.
דוד אזולאי: קודם כול, גם אתה כמו אנשי פקיעין הטרחתם את עצמכם מהצפון לבוא לפה.
<דוד קורן: אפשר משפט אחד בהקשר הזה?
<דוד קורן: הסל התקציבי שהוצג על-ידי ראש העיר ירושלים בדיונים בוועדה שבראשותכם, כולל בתוכו – שאלת את שאלת ההיערכות התקציבית – כולל בתוכו גם את כלל התקציבים והתחשיבים של השכונות הערביות.
דוד אזולאי: בבקשה, מר קבלאן.
<ביאן קבלאן: בוקר טוב.
<ביאן קבלאן: תודה, קודם כול על הישיבה וההזמנה.
<ביאן קבלאן: בית ג'אן הוא היישוב הגבוה בארץ.
<ביאן קבלאן: אצלנו ירדה כמות השלג הכי גבוהה, גם על-פי המכון המטאורולוגי השלג הגיע אצלנו ל-1.10 מטר מינימום, במקומות הגבוהים היה כמעט 1.5 מטר.
<ביאן קבלאן: ביומיים הראשונים, ב-48 השעות הראשונות, לא קיבלנו שום סיוע חוץ מהמשטרה, שאין לה כלים.
<ביאן קבלאן: גייסנו שופלים ומחפרונים בבעלות תושבים מהכפר, גם הכלים האלה לא יכלו לתת מענה, כי הם לא הצליחו לפלס את כמויות השלג שירדו.
דוד אזולאי: למי פניתם?
<ביאן קבלאן: למע"צ, לפיקוד העורף, לפיקוד הצפון, משטרת ישראל עמדה לצדנו ממש מתחילת הסערה.
דוד אזולאי: מה פתאום פנית למע"צ?
<ביאן קבלאן: מה?
דוד אזולאי: למה פנית למע"צ?
<ביאן קבלאן: מע"צ סללו את הכבישים שמגיעים לבית ג'אן.
דוד אזולאי: אני שואל בכוונה.
דוד אזולאי: זה רק מראה שאפילו ראש עיר אין לו לאן לפנות, הוא פונה למע"צ ולמשטרה.
דוד אזולאי: זו אחת הבעיות שהיו.
<ביאן קבלאן: מע"צ עובד עד השעה 16:00, אחרי השעה 16:00 בכבישים לא מוארים הוא לא עובד.
<ביאן קבלאן: אצלנו הכבישים לא מוארים, כך שמע"צ בשעות שהוא עבד אחרי הסערה, ממש במשבר של היומיים הראשונים, בשעות היום עד 16:00 היו עובדים, עוזבים את השטח, השלג ממשיך לרדת ואז הכול נחסם בחזרה, למחרת בבוקר חוזרים לעבוד ומפלסים את הדרכים.
<ביאן קבלאן: היה משבר קשה.
<ביאן קבלאן: המדינה לא יודעת עד עכשיו, אני חושב, להתמודד עם אסונות.
דוד אזולאי: זה לא אסון, זה מצב שונה.
דוד אזולאי: אפילו לא הייתי אומר מצב חירום.
דוד אזולאי: זה פחות ממצב חירום.
דוד אזולאי: מצב שונה מהשגרה.
<פיני קבלו: כנראה שזה החורף, זה מה שירד כנראה.
<פיני קבלו: אין כבר גשמים.
דוד אזולאי: אנחנו צריכים להתפלל שזה לא יקרה השנה, כי אנחנו עדיין לא ערוכים.
דוד אזולאי: אתה זוכר את הדיונים על הכבאות?
דוד אזולאי: זה מזכיר לי משהו.
<ביאן קבלאן: אדוני, זה אסון טבע.
<ביאן קבלאן: מי שהיה שם, ראה שהכול נפגע, אם תשתיות, מוסדות, מטעים, עצים, מה שאתה לא רוצה, שום דבר לא נשאר שלם.
<ביאן קבלאן: הנזקים הם רבים.
<ביאן קבלאן: החשוב שמאירוע כזה נפיק את הלקחים, ולא צריכים לסמוך על המזל.
דוד אזולאי: על זה הדיון.
<ביאן קבלאן: במקרה הזה היה לנו מזל שלא היו נפגעים בנפש, אבל נפגעים, פצועים, החלקות, היו לנו.
<ביאן קבלאן: היתה לנו בעיה ביומיים הראשונים לפנות חולים: מטופלי דיאליזה, יולדות.
<ביאן קבלאן: פינינו יולדת על אלונקה ברגל, כשהיא צורחת והשלג יורד, כמעט 5 ק"מ בעזרת המשטרה, האימא שלה משתוללת על ראש המועצה כאילו שהבאתי את השלג והסופה - - -
דוד אזולאי: אתה אשם...
<ביאן קבלאן: נכון, אנחנו תמיד אשמים.
<ביאן קבלאן: כשזה קורה, זה קורע את הלב קודם כול, אתה גם מבין את האימא, היא רוצה לעזור לבת שלה – האימא של היולדת – ולהביא אותה לחוף מבטחים.
<ביאן קבלאן: עד עכשיו לא קיבלנו שקל אחד עבור כל הנזקים שהיו.
<ביאן קבלאן: הגשנו דוחות, יש הבטחות, אמרו שמייעדים כסף מהאוצר למשרדים שנוגעים בדבר.
<לילי פיינטוך: גם משרד הפנים לא העביר?
<ביאן קבלאן: גם לא.
<רזי פארס: גם לנו לא.
דוד אזולאי: רבותי, נציגי משרד הפנים נמצאים פה.
דוד אזולאי: אנחנו מיד נאפשר להם להתייחס לדברים.
דוד אזולאי: מר קבלאן, אני מבקש ממך משפט סיכום.
דוד אזולאי: ייצג אותך פה נאמנה חבר הכנסת חמד עמאר, וכפי שהבנתי עבדתם בשיתוף פעולה באותם ימים.
<ביאן קבלאן: משפט סיכום.
<ביאן קבלאן: קודם כול, צריכה להיות כתובת, כפי שנאמר בכל הישיבות.
<ביאן קבלאן: היום על-פי מה שנראה, משרד להגנת העורף הולך לקבל אחריות על - - -
דוד אזולאי: עזוב מה מקבלים.
דוד אזולאי: כרגע זה מה ההמלצות שלנו.
חמד עמאר: אדוני, יורדים אצלך 20 ס"מ בשבוע הבא, מי נותן לך את הטיפול הראשוני?
חמד עמאר: האם יש לך כלים אצלך במועצה לפתוח את הצירים?
<ביאן קבלאן: אין לי כלים במועצה.
דוד אזולאי: הוא לא מדבר על כלים שאמורים לפנות את השלג, הוא מדבר על סתם כלים כראש מועצה.
דוד אזולאי: מחר יש שיטפון באחד הבתים.
דוד אזולאי: יש לך כתובת?
דוד אזולאי: אתה יודע לאן לפנות?
דוד אזולאי: השאלה של חבר הכנסת חמד עמאר, אם מחר בשעה של שלג כבד כפי שהיה, האם יש לך כתובת למי לפנות בעניין הזה.
<ביאן קבלאן: כיום, אחרי שהדברים קצת התבררו, יש לי כתובת – המשרד להגנת העורף, שהוא התגייס אחרי היומיים הראשונים, הוא ממש עמד לצדנו וסייע לנו בכל מה שנדרש.
<פיני קבלו: לקח לו יומיים ולא מתחילת הסופה.
<ביאן קבלאן: אף אחד לא ידע מי אחראי על הנושא הזה.
דוד אזולאי: זאת הנקודה.
דוד אזולאי: הוא פנה למע"צ, הוא פנה למשטרה, הוא פנה לכל מיני גורמים.
דוד אזולאי: הוא ניסה.
<ביאן קבלאן: אני עובד מול כל החברות: חברת חשמל, מכבי אש, מע"צ.
<ביאן קבלאן: אין לך כתובת רשמית שאתה יכול לבקש טיפול או להציף את הבעיה ושהם ייתנו מענה.
<ביאן קבלאן: צריך להעמיד גם כלים היום לרשויות.
<ביאן קבלאן: יש רשויות חלשות שהן בהבראה, אנחנו לא יכולים לרכוש כלים, כמו מפלסות שלג, שקיימים בירושלים או בחרמון וברמת-הגולן.
<ביאן קבלאן: חשוב מאוד לאגד את כל הכוחות תחת כובע אחד, שיהיה אחראי על כל אירוע שקורה.
<ביאן קבלאן: אנחנו חשופים להרבה אירועים, לא רק לשלג.
<ביאן קבלאן: אם המדינה תמשיך להתנהל בצורה הזאת, מצבנו יהיה בכי רע.
דוד אזולאי: חבר הכנסת טלב אבו עראר, בבקשה.
טלב אבו עראר: בוקר טוב לכולם, אין ספק שהסערה המיוחדת במינה בעוצמתה גרמה לנזקים רבים בכל רחבי הארץ, במיוחד בנגב, ביישובים הבלתי מוכרים, המכונים "הפזורה הבדואית".
טלב אבו עראר: הסערה היתה מאוד חזקה שם.
טלב אבו עראר: לא היה שלג, אבל היו רוחות, גשמים שניתקו את היישובים האלה מהעולם.
טלב אבו עראר: נחסמו הכניסות ליישובים האלה, כי אין כניסות מוסדרות, אלא אנשים עשו את זה בעבר בהתנדבות.
טלב אבו עראר: נחסמו הכניסות והיציאות, אפילו לא היתה גישה לאנשים חולים להגיע לבית החולים.
טלב אבו עראר: יש לנו בית חולים אחד בסורוקה בבאר שבע, ונשים שרצו ללדת לא יכלו - - -
דוד אזולאי: אצלכם הבעיה לא היתה שלגים, אלא שיטפונות.
טלב אבו עראר: שיטפונות, לא היו שלגים.
טלב אבו עראר: השיטפונות גרמו להרבה נזקים.
טלב אבו עראר: קיבלתי לידי דוח ראשוני, אפילו חלקי, מהמועצה האזורית ליישובים הבלתי מוכרים, שמראה מה הנזקים שנגרמו, נזקים לבתי המגורים: גגות עפו, חלונות התנפצו, גדרות נפלו כתוצאה מהרוחות - - -
דוד אזולאי: האם אתה מדבר על אותם היישובים המוכרים?
טלב אבו עראר: על היישובים הבלתי מוכרים.
דוד אזולאי: מה עם היישובים המוכרים?
טלב אבו עראר: יישובי הקבע, כמעט לא נגרמו להם נזקים.
טלב אבו עראר: אני מדבר על הפזורה והיישובים המוכרים שעדיין לא מפותחים, ששייכים לשתי מועצות.
דוד אזולאי: תן לי שמות.
טלב אבו עראר: נווה מדבר ואל-קסום.
טלב אבו עראר: יש יישובים שנגרמו להם נזקים רבים.
טלב אבו עראר: לשתי המועצות לא היו הכלים הדרושים, הם לא היו ערוכים בכלל.
דוד אזולאי: מה קורה עם אותם היישובים הבלתי מוכרים, מה שנקרא "הפזורה הבדואית"?
דוד אזולאי: נניח והיו כללים איך מסייעים לאנשים האלה, איך היו מגיעים לשם?
דוד אזולאי: איך היו נותנים את הסיוע לאותם אנשים?
טלב אבו עראר: אפשר להגיע.
דוד אזולאי: אני שואל.
דוד אזולאי: יש אפשרות?
טלב אבו עראר: יש אפשרות.
דוד אזולאי: מי היה אמור לתת להם את העזרה הזאת?
דוד אזולאי: האם זה דרך המועצות השכנות, דרך האנשים ביישוב?
דוד אזולאי: איך זה היה מגיע?
דוד אזולאי: נניח שיש כללים.
טלב אבו עראר: אפשר לפנות בשאלה הזאת לרשות שמונתה לצורך הטיפול בהתיישבות, שכל המחשבות שלה, כל התוכניות שלה הן רק להרוס, לעקור ולפנות אנשים ממקומותיהם.
דוד אזולאי: טלב, אני באמת שואל.
טלב אבו עראר: סליחה, פונים לכתובת הנכונה.
טלב אבו עראר: תשמע בקולי.
טלב אבו עראר: יהודה בכר שיושב שם משנת 90', שלא עשה עד עכשיו כלום חוץ מהריסת הבתים והפקעת הקרקעות, הוא הכתובת.
דוד אזולאי: אתה מדבר על מינהלת הבדואים?
טלב אבו עראר: כן, מינהלת הבדואים.
טלב אבו עראר: זו הכתובת.
דוד אזולאי: זו התשובה.
דוד אזולאי: זה מה ששאלתי.
חמד עמאר: מי טיפל ביישובים שהיו מנותקים?
חמד עמאר: מי בא ונתן סיוע?
טלב אבו עראר: לא יצרו קשר, אף גורם מהמדינה.
דוד אזולאי: לא סתם שאלתי, חבר הכנסת טלב, אני מכיר את הבעיה הבדואית.
דוד אזולאי: אני שואל שאלה, נניח שמחר כן רוצים לעזור לאותם אנשים ביישובים הבלתי מוכרים - -
טלב אבו עראר: מי הכתובת?
טלב אבו עראר: אתה שואל.
דוד אזולאי: - - מי הכתובת?
טלב אבו עראר: המועצה האזורית ליישובים הבלתי מוכרים.
חמד עמאר: היא לא עשתה כלום?
טלב אבו עראר: היא סייעה בצורה צנועה, במה שיש לה.
טלב אבו עראר: אני סייעתי בטרקטורים לפתוח את הכניסות ליישובים שנחסמו מהשיטפונות, מהגשם, אין להם כלים, אין להם התקציבים הדרושים, הכלים הדרושים כדי לעזור לאנשים ולסייע.
טלב אבו עראר: מהמדינה, מהגורמים הממשלתיים, אף גורם לא פנה לאנשים האלה כאילו הם לא אזרחים במדינת ישראל.
טלב אבו עראר: זאת הכוונה.
טלב אבו עראר: מתקנים לאנרגיה סולרית ניזוקו או התעופפו וגרמו נזקים לבתים, מספר לא ידוע של בעלי חיים – המועצה האזורית ליישובים בלתי מוכרים, עדיין מסתובבת ובודקת ועומדת את הנזקים שם – כבשים וסוסים מתו כתוצאה מפגיעה של חפצים – אם גגון של בית עף עליהם, הם מתו – מספר רב של בתים הוצפו במי השיטפון והמשפחות נאלצו להתפנות מהם לשכנים או למחסי זמני תוצרת המקום, אובדן של תחולת הבית – ציוד אישי, מכשירי חשמל, בגדים וריהוט – כמות רבה של רכוש פרטי נסחפה בשיטפון, כגון חבילות קש, מזון המיועד לבעלי חיים, ציוד חקלאי.
טלב אבו עראר: חברים, אנחנו מדברים כאן על יישובים שלא מחוברים לחשמל, מנותקים מכל סיוע, אין שם תשתיות, התושבים שם ניזוקו או שהיו ממש חשופים לסערה הזאת, הם אזרחי מדינת ישראל.
טלב אבו עראר: עם כל הכבוד, כשאנחנו מדברים על ירושלים, שעומדת בתנאים פחות או יותר - - -
דוד אזולאי: תגיד "בירת ישראל".
חמד עמאר: בירתנו.
טלב אבו עראר: - - בירת ישראל, היא לא היתה כל-כך ערוכה לסערה הזאת, אז איך אפשר לדבר על יישובים בלתי מוכרים?
טלב אבו עראר: אין שם חשמל.
טלב אבו עראר: לכן אנחנו לא יכולים לדבר בישיבה של עשר דקות, רבע שעה או חצי שעה, על כל הנזקים שנגרמו שם, אבל נגרמו שם נזקים שנאמדו בצורה חלקית.
דוד אזולאי: טלב, ידידי, אני רוצה שתדע שיש לנו תפקיד פה.
דוד אזולאי: אני חוזר על זה, כדי להחזיר את הדיון הזה למסלול הנכון.
דוד אזולאי: בסוף הישיבה הזאת אנחנו צריכים להגיש מסקנות לוועדת הפנים.
דוד אזולאי: פה אני מבקש ממך שתעלה את הנושאים כדי להפיק לקחים, להסיק מסקנות לגבי העתיד.
דוד אזולאי: את המצוקות כולנו מכירים, אנחנו יודעים, אתה לא מחדש לנו.
טלב אבו עראר: מה הנזקים, אתה יודע?
דוד אזולאי: הנזקים זה חלק מהעניין, אבל כרגע הנושא הוא איך אני מונע את הנזקים בסופה הבאה.
דוד אזולאי: זה מה שאני רוצה לדעת.
חמד עמאר: איך אני מטפל.
טלב אבו עראר: אתה לא רוצה לטפל בנזקים שנגרמו?
דוד אזולאי: אני רוצה לטפל.
דוד אזולאי: אני מסביר לך - - -
טלב אבו עראר: יש לך כסף או לא? זו השאלה.
אורי מקלב: הוא שואל שאלה נכונה.
טלב אבו עראר: זו השאלה.
טלב אבו עראר: כל היום מדברים על בדואים.
טלב אבו עראר: יש לך כסף?
דוד אזולאי: טלב אבו עראר, קודם כול, אני הרבה שנים פה, ואף פעם אני לא זוכר שאמרו: השנה יהיה הרבה כסף, נוכל לתת לכולם כמה שיותר.
דוד אזולאי: אני לא זוכר דבר כזה.
דוד אזולאי: כל שנה קיצצו וקיצצו.
דוד אזולאי: אתה זוכר, לא מזמן זה היה, היתה התנתקות.
דוד אזולאי: אתה זוכר את זה?
דוד אזולאי: אמרו: אין כסף למדינה.
דוד אזולאי: אין כסף.
דוד אזולאי: בסוף ראינו שהיה כסף בשביל הכול.
דוד אזולאי: מה שאני רוצה להגיד לך, שכאשר צריך, מוצאים כסף.
דוד אזולאי: מיליארדים שפכו על ההתנתקות – לא ניכנס כרגע אם זה טוב או לא טוב – כשהיו צריכים, מצאו את הכסף.
דוד אזולאי: אתה מדבר אתי כרגע על כסף.
דוד אזולאי: כרגע יגידו לך "אין כסף", אבל השאלה, כאשר יש נזקים כאלה, איך נערכים שבפעם הבאה לא יהיו נזקים.
טלב אבו עראר: לפני שנגיד איך נערכים, קודם כול צריך לפצות את האזרחים במדינת ישראל על הנזקים שנגרמו.
טלב אבו עראר: הרי נגרמו נזקים רבים.
טלב אבו עראר: מי יתקן?
טלב אבו עראר: מי ישפץ?
טלב אבו עראר: איך יחזירו את הבתים לאנשים האלה?
טלב אבו עראר: זו בעיה ממש, בעיה רצינית.
דוד אזולאי: הם לא מבוטחים?
טלב אבו עראר: הם משלמים ביטוח, משלמים מסים.
טלב אבו עראר: אזרחים במדינת ישראל.
טלב אבו עראר: החוק חל על כולם.
טלב אבו עראר: לכן בזמן מצוקה, בזמן אסון כזה, צריך לפצות את האנשים.
טלב אבו עראר: נכון, חבר הכנסת חמד עמאר?
חמד עמאר: אני אתך.
חמד עמאר: בנושא הזה אני אתך עד הסוף.
טלב אבו עראר: לכן תתכונן מעכשיו.
טלב אבו עראר: הכתובת לכך – המועצה האזורית ליישובים הבלתי מוכרים.
דוד אזולאי: אני מאוד מודה לך, אדוני.
דוד אזולאי: אני מיד אאפשר גם לשלטון המקומי, אני פשוט רוצה לשמוע את נציגי המועצות.
דוד אזולאי: נציג גבעת זאב, בבקשה.
דוד אזולאי: סגן ראש המועצה, אלי, בבקשה.
<אלי בן חמו: כמו כל הערים באזור נפגענו מהסופה הזאת.
אורי מקלב: הוא היה ראש העיר בפועל.
אורי מקלב: אני חושב שבעין הסערה ראש העיר לא היה, והוא שימש באופן מעשי כראש העיר.
<אלי בן חמו: נכון.
דוד אזולאי: תודה על האינפורמציה החשובה.
אורי מקלב: אני מתמצא לא רק בירושלים, גם בגבעת זאב, שלא יחשבו שאני רק - - -
<אלי בן חמו: אנחנו עיר צמודה לירושלים, ומה שקרה בסופה הזאת שהיא תפסה את כולנו לא מוכנים ולא ערוכים לרמות האלה.