GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה סויסה: המחוז הדרומי הוא מאשדוד עד אילת, כמו המחוזות של המשטרה.
<משה סויסה: הכבאות הקודמת הייתה מחולקת לאיגודים ולא היה את כל הנושא של מתן סיוע אחד לשני, או לצאת לאירועים כאשר תחנה הייתה קרובה לשטח והשטח היה שייך לה למרות שאני הייתי יותר קרוב.
<משה סויסה: זה נגמר.
<משה סויסה: היום אנחנו במצב שונה לגמרי.
<משה סויסה: בסיור שלך היית בתחנה באשדוד.
<משה סויסה: אם ניקח את אשדוד היא הפכה להיות תחנה עצמאית, אשקלון תחנה עצמאית, ואלה דברים שלא היו קודם לכן.
<משה סויסה: פעם שדרות הייתה שייכת לאשקלון ונתיבות הייתה שייכת לבאר שבע, אבל היום זה נגמר.
<משה סויסה: היום אנחנו עובדים בצורה של מחוז ואנחנו נותנים סיוע אחד לשני כאשר גם אני דוגל בזה וגם השיטה שלנו היא לרכז מיד את כמות הכוחות הגדולה ביותר על מנת לכבות את השריפה.
<משה סויסה: זה מה שנותן לנו יתרון.
<משה סויסה: אני יכול לתת לך דוגמה מהשבת האחרונה.
<משה סויסה: בשבת האחרונה היה חשד לאסון באילת בגלל נזקי מזג האוויר.
<משה סויסה: לא היה דבר כזה בכבאות שחמישים כבאים יורדים לאילת ומחכים לסופה.
<משה סויסה: אלה דברים שלא היו קודם לכן.
<משה סויסה: פעם היינו צריכים לבקש טובה מראש העיר שייתן לי צוות לסייע אבל היום זה לא כך.
<משה סויסה: היום יש לי את המחוז שלי ואני פועל על פי האירועים.
מירי רגב: מי מהאיגוד לשעבר כאן?
<משה סויסה: כולנו.
מירי רגב: מי חושב אחרת?
<משה סויסה: אף אחד לא יאמר משהו אחר כי עוד זוכרים את האירועים.
<משה סויסה: פעם כדי לתת סיוע אחד לשני, היינו צריכים אישורים.
מירי רגב: היום אתם בעצם גוף עצמאי מציל חיים וברגע שיש משהו, אתה יכול לנייד בתוך המחוז שלך.
<משה סויסה: נכון.
מירי רגב: כמובן גם בין המחוזות, מתי שאתה רוצה ולאן שאתה רוצה.
<משה סויסה: דיברת כאן על בינוי תחנות.
<משה סויסה: קחי לדוגמה את כביש 90.
<משה סויסה: כביש 90, כביש אילת עד מפעלי ים המלח.
<משה סויסה: היום התשובה שלנו, כאשר אני מסתכל היכן דרגות הסיכון, אנחנו הולכים לפתוח תחנות.
<משה סויסה: ביטבתה יש כבר תחנה והולכים לפתוח בתחנת ספיר, הולכים לפתוח בתחנת יעל על בסיס מתנדבים.
<משה סויסה: זה 170 קילומטרים בהם לא הייתה תחנת כיבוי אחת.
<משה סויסה: את לוקחת את הר חריף בצפון, כביש 12, אלה מקומות שקודם לא הייתה בהם תחנה ואף אחד לא נתן את הדעת עליהם.
מירי רגב: גם לא הייתה תחנה וגם עד שהרכב היה מגיע, השריפה הייתה משתוללת.
<קריאה: הכבאים היו מגיעים לפני הרכב.
<משה סויסה: התפיסה היום היא שונה לגמרי.
<משה סויסה: כמו שאמר השר, לצמצם זמן ומרחק זה בעצם התפקיד שלנו ומתן פתרונות מהירים לכל תושב במדינה ובטח כל אחד במחוז שלו עושה את העבודה ומכינים אותה בצורה הטובה ביותר.
מירי רגב: אני רוצה לשמוע מישהו מהצעירים.
<השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ: יש כאן מישהו מהקורס האחרון?
<השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ: יש שם שתי לוחמות אש.
מירי רגב: בואי תצטרפי אלינו.
מירי רגב: כמה זמן את בכב"ה?
<קריאה: סיימתי את הקורס.
<קריאה: אתמול היה לנו טקס הסיום.
מירי רגב: היה מרגשד?
מירי רגב: כמה סיימתם אתמול?
<קריאה: 61.
<קריאה: היו שני קורסים.
<קריאה: בקורס שלי היו 61.
מירי רגב: כמה בנות היו בקורס?
<קריאה: אני ועוד אחת.
מירי רגב: הסגן, מה קורה בקורסים?
<שמעון בן-נר: לכולם יש הזדמנות שווה.
מירי רגב: אז איך יש רק שתיים?
מירי רגב: אנחנו לא עד כדי כך גרועות.
מירי רגב: לפחות חמישים אחוזים צריכות להיות שם.
<שמעון בן-נר: כנראה רק מיוחדות מגיעות אלינו.
מירי רגב: לא חמישים אחוזים, אבל יותר משתיים צריכות להיות.
<שמעון בן-נר: תעודדי אותן.
<שמעון בן-נר: אנחנו מעודדים.
מירי רגב: את רצית להגיע לקורס?
מירי רגב: נעשה הצעת חוק.
מירי רגב: כמו שחייבתי שתהיה אלופה בצה"ל, חמישים אחוזים לוחמות אש.
<השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ: הן מכירות את המדיניות שלי, שיהיו יותר לוחמות.
<השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ: הם עושים מאמצים.
<השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ: שחר מכיר את זה.
מירי רגב: בקורס הבא צריכות להיות יותר בנות.
מירי רגב: אני בטוחה שהן איכותיות, לא יותר מהגברים בטוח כי אין כמו גברים, אתם קודם כל בראש, אבל כמעט כמוהם.
מירי רגב: כמעט משתוות.
מירי רגב: הקורס הוא קורס קשה ברמה הפיזית?
<קריאה: הרבה עבודה בשטח.
<קריאה: להרים דברים כבדים.
<קריאה: פיזי מאוד.
מירי רגב: תמיד רצית להיות בכבאות?
מירי רגב: זה היה משהו שהוא היה החלום שלך או שזה במקרה?
<קריאה: האמת היא שרציתי להתגייס בהתחלה למשטרה, אחר כך אמרתי אולי שירות בתי הסוהר, אבל לקחתי את כל התכונות שלי ומצאתי את הבית הזה.
מירי רגב: קודם כל, שיהיה לך בהצלחה.
מירי רגב: אני מקווה שנראה יותר ויותר נשים לוחמות אש וגם נשים מפקדות בתוך המערך הזה.
<קריאה: השמים הם הגבול.
מירי רגב: חבר הכנסת יעקב אשר.
יעקב אשר: חבל שהיושבת ראש היא לא לוחמת אש.
מירי רגב: תאמין לי, אלף כבאים לא יכבו אותי.
יעקב אשר: אפילו לא מטוס.
יעקב אשר: מכובדי כבוד השר, אני חושב שמה שמגיע לידיים שלו, הוא לוקח את זה ברצינות, רץ עם זה קדימה ומביא תוצאות.
יעקב אשר: מבחן התוצאה הוא הדבר החשוב ביותר.
יעקב אשר: ידידי ומכובדי מפקד המחוז שלי בזמנו שחר איילון, ששיתוף הפעולה שלנו גם בעבר היה מוצלח ואני חושב שהוא באמת עשה מהלך גדול.
יעקב אשר: אני צריך גם להזכיר את סגנו שמעון בן-נר שהיה מפקד תחנת בני-ברק ועשה מהפכה גדולה יחד עם העירייה והלך יד ביד.
יעקב אשר: ידענו לריב, יצאה הרבה אש אבל בסופו של דבר גם יצאו הרבה דברים טובים.
יעקב אשר: עד כאן החלק הנוסטלגי.
יעקב אשר: אני חושב שגם שחר זוכר וגם אחרים שעת הייתי ראש עיר, למרות שלא כל ראשי הערים תמכו במהלך הזה, אני הייתי מאלה שדחפו, הסכימו וחשבו שזה נכון כי בעצם מה שתיאר קודם מפקד מחוז הדרום, בעירייה לכל אחד יש את האגף שלו ובוודאי שכשזה מגיע לכך שיש איגודים וכל איגוד גם מורכב מכמה רשויות עם ענייני כוח, ואם הייתה שריפה או משהו שהגבול המוניציפאלי כבר לא קשור לאיגוד הזה, אתה צריך עשרה אישורים, גם של ראש האיגוד שידבר עם ראש העיר ושלא יקבל על הראש מהגזבר של עיר אחרת שיגיד לו אחר כך שהוא רוצה להתחשבן אתו על הדלק שעלה הכיבוי.
יעקב אשר: לכן איגום המשאבים הזה והפיכת היחידה ליחידה מבצעית עם ראייה כוללת, זה דבר נכון, דבר משובח ודבר מצוין.
יעקב אשר: יש דברים בדרך והעלו את זה קודם שקרו בגלל השינויים הללו - גם השינויים המנגנוניים, כוח האדם, הנושא של שכר, הנושא של התנאים הקודמים כמו פנסיות, עברו כאן מתהליך אחד לתהליך שני, מאורגן אחד לאורגן שני – צריך להסדיר את זה.
יעקב אשר: אני בטוח שאחת מוועדות המשנה תטפל בזה וזה בסדר.
יעקב אשר: חבל שהיה צריך לקרות אסון כדי להתעורר ולעשות את הדבר הזה אבל טוב שהוא נעשה היום כדי שחלילה לא יקרו אסונות נוספים.
יעקב אשר: אני רוצה גם לשבח את ידידי דוד אזולאי שגם כיושב ראש ועדת פנים וגם כחבר פעיל בוועדה מביא חוקים בנושא הזה וחי וערני מאוד בנושא.
יעקב אשר: הנושא הזה של פיזור הכוח הוא דבר חשוב מאוד.
יעקב אשר: בנושא הזה של צופי אש, ושוב אני לוקח את בני ברק כדוגמה, עשינו קורסים של צופי אש לנערים ואני חושב שזה הצליח מאוד.
יעקב אשר: הנושא הזה של ארגוני מתנדבים, כמו שיש במד"א, כמו שיש ארגוני הצלה כמו זק"א, אלה ארגונים שבסופו של יום מכפילים כוח וצריך להיות איזשהו מסר אחיד ביניהם.
יעקב אשר: הדברים האלה בעצם מפזרים את ההצלה קרוב להתרחשות האירוע ואנחנו יודעים טוב מאוד שכאשר מגיע איש מקצוע שהוא לא כבאי ולא עבר את קורס לוחמי האש אלא קיבל הדרכה מסוימת והוא יודע איך פותחים מטף, זה עוזר.
יעקב אשר: כמה פעמים היו מקרים שדיירים לא ידעו לפתוח את המטף ובכלל עשר הדקות האלה, ארון החשמל נשרף והאש פרצה לחדרי המדרגות.
יעקב אשר: אחד שעובר הכשרה כזאת, הוא מתנדב, הוא יודע דברים בסיסיים ותוך דקה הוא נמצא במקום כי פיזור האוכלוסייה הוא גדול מאוד.
יעקב אשר: דיברו על תחנות ברחבי הארץ וזה דבר חשוב.
יעקב אשר: גם אני רשמתי לעצמי את המבנים הגבוהים.
יעקב אשר: היום מדינת ישראל, במיוחד באזורי הביקוש, הולכת על ציפוף אוכלוסין במגדלים.
יעקב אשר: רמת גן בונה מגדלים גדולים, גם מגדלי מגורים שם האסונות יכולים להיות גדולים יותר.
יעקב אשר: צריך הרבה מאוד דגש על מכשור וכלים במקומות האלה ואכן זה רעיון מצוין שבאותם מקומות כמו הבורסה, כמו מתחם ה-בי.
יעקב אשר: בי.סי.
יעקב אשר: בני ברק, כמו מתחמים בפתח תקווה ובמקומות נוספים, צריכה להיות תחנה קרובה, מיני תחנה, משהו ראשוני.
מירי רגב: הוא קרא לזה תא.
יעקב אשר: תא.
יעקב אשר: זה נשמע בסדר.
מירי רגב: תא לא מפחיד את האוצר.
מירי רגב: תא זה משהו רך שאפשר להעביר אותו.
יעקב אשר: אני רוצה עוד דבר אחד להוסיף ובזה לסיים את דבריי.
יעקב אשר: צריך לקחת בחשבון דבר אחד.
יעקב אשר: יש פערים אדירים במבנים, במיוחד במבני חינוך ישנים שעומדים שנים רבות וגם מבנים של המגזר העסקי.
יעקב אשר: מדינת ישראל הרבה מאוד שנים נתנה לבנות בתקנים מסוימים שהיום הם רחוקים מהמציאות שצריך וחייבים להיכנס, ואכן נכנסים, לשיפור הדברים הללו אבל צריך להבין שיש גם קונפליקט בעניין.
יעקב אשר: הרי לא נשבית בתי ספר ואי אפשר לאבזר את כולם במכה אחת.
יעקב אשר: צריך לעבור תהליך בו צריכה להיות נחישות והתמדה בעניין הזה וגם תקציבים במה שקשור למבני ציבור אבל גם גמישות ולאט לאט להתאים את המבנים הללו, מבנים ישנים של מדינת ישראל ואלה גם מבנים במגזר העסקי.
יעקב אשר: תחשבו שאדם שיש לו עסק עשרים-שלושים שנים ועכשיו נפלה עליו הוצאה כספית אדירה שהוא צריך לעשות אותה וצריך לעמוד על כך שהוא יעשה אותה, אבל חייבים לתת לעשות בדרך הנכונה כדי שהוא לא יפשוט רגל ויסגור מפעל כי הוא לא מסוגל לאבטח אותו.
יעקב אשר: נאמר קודם שצריך להושיב יחד את מד"א, כב"ה והמשטרה.
יעקב אשר: אגב, בעיריית בני ברק ניסינו והמלצנו שהמוקד העירוני גם יהיה שם באותו מתחם.
יעקב אשר: גם המוקד העירוני שמקבל את כל התלונות והבעיות וגם שירותי החירום של העירייה עובדים עם פיקוד העורף, שגם הם יהיו באותו מקום.
יעקב אשר: יוצא שבזמן חירום כולם יהיו במתחם אחד, ישדרו במתחם אחד, יצאו ממקום אחד.
יעקב אשר: באמצעות
יעקב אשר: כם אני רוצה להודות לכל הלוחמים והלוחמות, אנשי האש ואנשי האדמיניסטרציה.
יעקב אשר: אתם עושים עבודת קודש.
יעקב אשר: אנחנו נעזור לכם בהמשך ובעזרת השם שלא נצטרך חלילה את הרב אלא רק לשמחות של העובדים, לדברים טובים ולא לדברים אחרים.
מירי רגב: אתה מן הסתם תהיה גם בצוות הזה.
מירי רגב: אני רוצה לשמוע מישהו מצופי האש, מהמתנדבים שנמצאים כאן.
<ירדן קליימן: אני דור שני במערך הכבאות.
<ירדן קליימן: אני צופה אש בתחנה אזורית נתניה, מחוז מרכז.
<ירדן קליימן: אבא שלי קצין כיבוי בתחנה.
מירי רגב: מן הסתם הגעת לזה בגלל אבא.
<ירדן קליימן: כן.
<ירדן קליימן: זאת פריצת דרך לי ולעוד הרבה חברים שאני מכיר כצופי אש בדרך להגשים חלום.
מירי רגב: להיות כבאי?
<ירדן קליימן: אנחנו כצופי אש פועלים במעגל החיצוני, מחוץ לטווח הסכנה.
<ירדן קליימן: אנחנו בעצם תומכי לחימה של לוחמי אש.
מירי רגב: לדעתי הוא יכול להיות דובר הכבאות.
מירי רגב: דע לך שאין כמו להיות דובר כשאתה גם לוחם.
<ירדן קליימן: אנחנו תומכי לחימה.
<ירדן קליימן: אנחנו בעצם עושים את כל הפעולות במעגל החיצוני.
<ירדן קליימן: מכינים את כל הציוד ללוחמי אש שיעסקו כמובן במטרתם העיקרית.
מירי רגב: מי הכשיר אותך?
<ירדן קליימן: אני ספציפית עשיתי את הקורס תחנה אזורית רמת גן.
<ירדן קליימן: עברתי הכשרה כמו כל צופי האש.
מירי רגב: כמה זמן הכשרה של צופי האש?
<ירדן קליימן: בעבר, בתקופה שלי, זה היה בסביבות חצי שנה, פעם בשבוע, אז רכשנו את כל הידע.
מירי רגב: משלמים עבור ההכשרה?
<ירדן קליימן: לא.
מירי רגב: הכול בהתנדבות.
מירי רגב: אתם משלמים על הקורס הזה?
<ירדן קליימן: אנחנו לומדים את הידע הבסיסי בכיבוי שריפות, בחילוצים במקרים שונים, בהפעלת הכלים ואנחנו באים בעצם כדי לסייע.
מירי רגב: איך מתבצעת ההתנדבות?
מירי רגב: אתה מגיע פעם בשבוע או אתה מגיע מתי שאתה רוצה לתחנה?
<ירדן קליימן: אני מגיע מתי שאני רוצה לתחנת הכיבוי.
<ירדן קליימן: יש לי זמן מוגדר שאני יכול להתנדב שהוא שמונה שעות.
<ירדן קליימן: אני לא יודע.
מירי רגב: למה בעצם יש לו זמן מוגדר?
מירי רגב: הוא לא יכול להגיע לכמה זמן שהוא רוצה?
מירי רגב: סתם אני שואלת ולא בהתייחסות ספציפית אליו.
מירי רגב: אין הנחיה שאומרת למתנדב כמה זמן?
<שמעון בן-נר: יש הנחיה.
<שמעון בן-נר: משעה 2 הוא מקבל אישורים מסוימים ומ-4 הוא יכול להגיע.
מירי רגב: זה כדי למנוע מצב שכל היום הוא יבלה בתחנה אלא גם ילמד.
<שמעון בן-נר: יש את סוגיית הביטוח של משרד החינוך.
<שמעון בן-נר: זה עוד נושא ששווה לטפל בו כי משרד החינוך לא כל כך מאשר אותם.
<רב טפסר שחר איילון: משרד החינוך הוציא חוזר מנכ"ל בו הוא אומר שזאת עבודה מסוכנת והוא לא מאשר אותה למחויבות אישית.
<רב טפסר שחר איילון: זה הוריד לנו משהו מתנדבים.
<רב טפסר שחר איילון: אנחנו נתנו ביטוח.
<רב טפסר שחר איילון: אנחנו מאפשרים ביטוח.
<קריאה: כמובן באישור של הורים.
מירי רגב: מאיזה גיל אפשר להתנדב?
<ירדן קליימן: מגיל 15.
<רב טפסר שחר איילון: עד גיל 18.
מירי רגב: מן הסתם הייתה לך אופציה להתנדב במד"א לדוגמה.
מירי רגב: אני הייתי מתנדבת במד"א שנים.
מירי רגב: בכל זאת בחרת את הכבאות.
מירי רגב: רוב מתנדבי צופי אש זה בגלל שהמשפחות שלהם, ההורים, בכבאות?
מירי רגב: יש כאלה שרצו ואוהבים את התחום הזה.
<ירדן קליימן: אני מכיר בודדים שהמשפחה שלהם קשורה בכבאות.
<ירדן קליימן: הרבה באו במסגרת המחויבות האישית והתמכרו למקצוע ונשארו.
מירי רגב: צביה, הייתי רוצה לשמוע ממך משהו כנציגת המשפחות השכולות שנמצאת כאן.
מירי רגב: קודם כל, איך מטפלים במשפחות השכולות בכבאות.
מירי רגב: איך הקשר של הכבאות עם המשפחות השכולות.
מירי רגב: אני לצערי מכירה את זה יותר מהצד של הצבא ופחות מהצד האזרחי.
מירי רגב: רציתי לדעת קודם כל איך הקשר של הארגון עם המשפחות השכולות, האם הקשר הוא קשר שוטף?
מירי רגב: האם הוא רק באזכרות?
מירי רגב: בכלל, איך את מרגישה עם זה ובכלל, מה יש לך להגיד בפורום הזה.
<צביה ריבן: קודם כל, אני רוצה להגיד שצר לי כמובן שאלעד ועוד 43 אנשים שילמו בחייהם כדי שהדבר הזה יתקיים.
מירי רגב: אני מרגישה כאב גדול.
<צביה ריבן: אני רוצה להגיד שבאתי לכאן ואני שמחה שבאתי.
<צביה ריבן: אני גאה במדינה הזאת שאלעד כל כך אהב אותה ושהיא עושה את מה שהיא עושה ואני חושבת שזאת הדרך הנכונה.
מירי רגב: כמה זמן הבן שלך זכרונו לברכה היה חלק?
<צביה ריבן: בדיוק שנה.
מירי רגב: זה היה האירוע הראשון שהוא יצא אליו?
<צביה ריבן: לא.
<צביה ריבן: הוא עבר את הקורס הראשון בחנוכה 2009 ובנר שני של חנוכה 2010 הוא נהרג.
מירי רגב: מישהו מהמשפחה גם היה בכבאות?
<צביה ריבן: לא היה לנו שום קשר לכבאות.
<צביה ריבן: אלעד חלם להיות טייס ולא חלם להיות כבאי, אבל בינתיים בזמן שהוא מתנדב בשביל החברה, הוא חשב שזה מתאים לו וזה התאים לו.
<צביה ריבן: הוא היה מאוד מאושר מזה והוא מאוד אהב את העבודה עם הכבאים וכל מה שהוא למד מהם, והם יעידו כמה הוא חקר ולמד מעבר למה שהוא היה אמור לדעת.
<צביה ריבן: מבחינת הטיפול במשפחה שלי, אני לא יודעת איך זה במשפחות אחרות, יש לנו קשר רציף עם הכבאות.
מירי רגב: יש ענף נפגעים?
<צביה ריבן: לילך יחזקאל.
<שמעון בן-נר: קצינת רווחה.
<אבי אנקורי: יש קצינת רווחה שמטפלת היכן שיש בעיות, אבל עדיין יש לנו כבאים פצועים, כבאים נפגעים, גם היום, גם אתמול וגם שלשום ועדיין אין אבא ואימא, מי לוקח, איך מטפלים בהם, מה עושים אתם ואיך משלמים להם את השכר.
<אבי אנקורי: זה מגיע למצבים שבינתיים הם גומרים את ימי החופשה ואת ימי המחלה ואז הם מתחילים להיפגע בשכר.
<אבי אנקורי: עד עכשיו אין לנו על זה תשובות.
מירי רגב: נדבר על זה.
<צביה ריבן: מתחנת חיפה חיבקו אותי וכל הזמן קיבלתי טלפונים ושאלו מה אני רוצה והם יעשו מתי שאני רוצה.
<צביה ריבן: לזכותם ייאמר.
<צביה ריבן: אני לא יכולה לדעת שאני בכלל ידעתי מה אני רוצה.
<צביה ריבן: היום יש את לילך שהיא מטפלת ומצלצלת אלי ולכל אירוע שקשור בכיבוי אש, היא מזמינה אותי.
<צביה ריבן: אני לא יכולה להגיע, אני מצטערת, אבל אני בוחרת את האירועים אליהם אני באה.
<צביה ריבן: אני רוצה להגיד תודה רבה ואני רוצה להגיד יישר כוח.
<צביה ריבן: אני באמת באמת גאה בכם.
מירי רגב: זה משמח אותי לשמוע את זה עם כל הכאב ועם כל הצער שאת עוברת ומה שהמשפחה עוברת עם הכאב היום יומי הזה שאף אחד לא יוכל לקחת אותו ואף אחד לא יוכל להבין את המשמעות של להיות בלי בן שגידלתם בבית.
מירי רגב: אני מודה לך מאוד שהגעת ושמצאת לנכון להגיע לדיון הזה ולומר את הדברים האלה בצורה כל כך מכובדת.
מירי רגב: הייתי רוצה לשמוע מפקד תחנה.
מירי רגב: יש כאן מפקד תחנה?
מירי רגב: שניים קמו.
מירי רגב: שניכם תדברו.
מירי רגב: מפקד תחנת אילת.
מירי רגב: ספר לי מה השינוי הזה של מחוז עשה לך, מה עשה לך השינוי ברפורמה ומה אתה כמפקד תחנה מרגיש עם כל השינוי הזה של החקיקה.
<יהודה קסנטיני: מפקד כבאות והצלה, אילת.
<יהודה קסנטיני: שרשרת הפיקוד והסדר שנעשה בין המטה של כל תחנה, מחוז, נציבות לגבי שרשרת פיקוד, הנושא של סיוע מתחנה לתחנה, מהמחוז לתחנה, אנחנו עובדים ברמה מחוזית והמחוז עובד מול הנציבות דבר שהוא שונה מהעבר.
<יהודה קסנטיני: יש יתרונות בנושא הזה.
<יהודה קסנטיני: אנחנו היום מקבלים סיוע.
<יהודה קסנטיני: כפי שאמר מפקד המחוז, מעולם לא קיבלנו סיוע באילת, אבל בשבת קיבלנו סיוע של לוחמים לתרחישים שאמורים לקרות ובהוראה של הנציבות יחד עם המחוז אמרו להקדים ולתת את המענה לפני שזה קורה.
<יהודה קסנטיני: זה דבר שלא היה מעולם וזה עוד כוח ועוד סיוע כדי לתת מענה לכל תרחיש שיכול להיות.
<יהודה קסנטיני: זה חלק מהתרחישים שאמורים להיות ואנחנו כבר בונים אסטרטגיות כאלה ואחרות למתן מענה שהוא שונה ממה שהיה בעבר.
מירי רגב: מה לא בסדר?
מירי רגב: איפה יש פערים?
מירי רגב: כמפקד תחנה, בראייה הקטנה שלך.
<קריאה: המזגן בתחנה מקולקל.
<יהודה קסנטיני: קודם כל, אנחנו בתהליך של בנייה.
<יהודה קסנטיני: אין ספק שאנחנו לומדים את כל הנושא הבירוקרטי שצריך לעבור.
<יהודה קסנטיני: לא הכול זורם חלק וזה תהליך אבל אנחנו בכיוון נכון.
<יהודה קסנטיני: עד שלמדנו את המרכבה, כבר המרכבה נעצרה.
<יהודה קסנטיני: לנו לא הייתה הפסקה לקראת סוף שנה אלא אנחנו לומדים את זה לאט לאט.
<יהודה קסנטיני: יש בירוקרטיה, צריך לחכות וצריך סבלנות.
<יהודה קסנטיני: אנחנו לומדים את זה לאט לאט ומשתדלים להתאים את עצמנו למצב החדש.
<משה כהן: מפקד תחנת ראשון לציון, חלק ממחוז מרכז.
<משה כהן: לא התכוננתי לדבר אבל אני בכל זאת אגע בשלושה עניינים קצרים.
<משה כהן: בהיבט המבצעי, מבחינת ההרגשה של אבא ואימא ברמת מחוז, יש לנו אותה.
<משה כהן: זאת אומרת, היום אני בראשון לציון, כשאני מתמודד עם אירוע מבצעי, אני יודע שבכלל זמן נתון אני צריך להזניק כוחות – ועל זה דיברו מבחינת סיוע הדדי שהיה לנו בעבר – אני יכול להזניק כוחות מכל רחבי המחוז ברמה שלי לצורך העניין, דרך המחוז שיש לנו ובקטע הזה אנחנו באמת רגועים.
<משה כהן: יחד עם זאת, בנושא של כוח אדם, אם התכנית שהציג כבוד השר לגבי הטר"ש, אני לא בטוח שבסוף הדרך זה ייתן את המענה המבצעי.
<משה כהן: לי בראשון, ברמת המבנה הארגוני שיש לנו, 14 לוחמים במשמרת בזמן נתון בתחנה אזורית אחת, ברמה של ראשון לציון, נכון לנתונים של היום, אני מאמין שזה ייתן מענה.
<משה כהן: לגבי מקומות אחרים בארץ, אני לא בטוח.
<משה כהן: יכול להיות שצריך לשקול לגבי כוח אדם.
<משה כהן: נכון להיום כמעט כל יום אנחנו מתמודדים – ואני מדבר ברמת תחנה בלבד – בנושא סידור כוח אדם.
<משה כהן: צריך לקחת בחשבון את נושא התקורה, את המחלות, חופשות.
<משה כהן: בשירות המדינה וגם בעבר היו לנו קיזוזים של ימי חופשה מעל 65 ימים צבורים.
<משה כהן: אנחנו מגיעים למצבים שאנשים לא יכולים לצאת לחופשה.
<משה כהן: נקודה.
<משה כהן: אני יודע שאי אפשר לקחת כבאים סתם כך ולעשות אותם כבאים בן יום, אבל יחד עם זאת ההתמודדות היא יום יומית.
<משה כהן: ברמה הכללית אני אופטימי.
<משה כהן: אני יודע שזה הולך לכיוון טוב, זאת עבודה ארוכה וזה זמן קשה אבל בכל זאת צריך לתת על זה את הדעת כי ברמת כוח אדם היום אנחנו עדיין במצוקה.
<משה כהן: צריך לקחת בחשבון שגם נבנו מחוזות ואנשים עוזבים את התחנות לטובת המחוזות ולטובת הנציבות.
<משה כהן: כל ההליך הזה הוא הליך קשה שאנחנו מתמודדים אתו.
<משה כהן: אני לא אומר שקיימת פגיעה מבצעית אבל יחד עם זה עדיין קיים לחץ ומאמץ על הכבאים ברמת היום יום.
מירי רגב: כמה שעות עובד כבאי ביום?
<משה כהן: כבאי עובד משמרות של 24-48, כך שבחודש נתון בן שלושים ימים הוא עובד עשר משמרות ובחודש בן 31 ימים, מקסימום 11 משמרות.
<משה כהן: בפועל אנחנו עובדים על קו אדום.
מירי רגב: כמה שעות עובד שוטר?
<השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ: שמונה שעות אבל עם יציאה מהבית וחזרה, זה מגיע כבר לעשר שעות.
<משה כהן: השיטה טובה.
<משה כהן: אין בעיה עם השיטה.
<משה כהן: השיטה מצוינת.
מירי רגב: השיטה יותר מדי טובה.
<משה כהן: היא גם נהוגה בעולם.
מירי רגב: אל תשווה עם העולם.
<משה כהן: אני עובד בוקר.
<משה כהן: השיטה הזאת היא בסדר ואין לי טענה על השיטה.
<משה כהן: מבחינה מבצעית, השיטה הזאת הוכחה בעולם.
מירי רגב: כמו טבח בצבא, שבוע-שבוע.
<משה כהן: ממש לא.
<משה כהן: הטבח הולך ב-5 הביתה והכבאי חי בתחנה 24 שעות.
מירי רגב: הוא נמצא 24 שעות בתחנה.
<משה כהן: כן.
<משה כהן: כמדומני זה כמו אצל הסוהרים.
<משה כהן: אני רוצה לגעת בנקודה אחת שאולי קצת חורגת.
<משה כהן: לוחמת האש שדיברה קודם לכן נקלטה אצלי בתחנה בראשון ואני שמח על כך.
<משה כהן: היא התחילה לעבוד והיא משתלבת מצוין.
<משה כהן: יש נקודה אחת שלא חשבו עליה כי זה משהו שלא נעים לדבר עליו, בכל זאת מעמד האישה, אפליה, העדפה מתקנת וכולי.
<משה כהן: אישה, ואני אומר שוב שהיא יכולה לעשות כל עבודה שגבר עושה.
<משה כהן: אין לי עם זה בעיה ואני בעד שיהיו תחנות נטו של לוחמות אש ומפקדות.
מירי רגב: למה נטו?
<משה כהן: אני אגיד לך.
<משה כהן: כשמביאים לוחמת אש לתחנה, צריך לחשוב על מגורים מתאימים, צריך לחשוב היכן היא תהיה כי היא באה אלי לתחנה ואני צריך לדאוג לה לחדר נפרד, לשירותים נפרדים והדברים האלה לא קורים בן יום.
<משה כהן: עדיין הקליטה נעשתה באיזושהי חופזה בגלל שזה עלה בכנסת לפני כמה שנים, עת דיברו על הנושא של נשים במערך הכבאות.
<משה כהן: בנוסף, מבחינת תקינת כוח אדם.
<משה כהן: לדעתי – ואני אומר שוב שזאת דעתי האישית בלבד – התקנים של נשים אמורים להיות, לדעתי, ברמה של על תקנית ואני אסביר למה.
<משה כהן: אישה מן הסתם נכנסת במהלך השנים להריון – אני אומר את זה דווקא לך ואני אסביר לך למה – ולכן היא צריכה להיות תשעה חודשים בחופשה, אחר כך היא צריכה להיות בבית לפחות חצי שנה כך שיש לנו פער של שנה וחצי-שנתיים שיורד מהסד"כ המבצעי שלנו.
מירי רגב: זה שטויות מה שאתה אומר.
מירי רגב: ממש שטויות.
<משה כהן: אם היא פקידה במשרד, אפשר להביא במקומה עובדת זמנית אבל אי אפשר להביא מישהו במקום לוחמת אש.
מירי רגב: זה ממש שטויות מה שאתה אומר.
מירי רגב: אני חייבת להגיד לך שאלה שטויות מה שאתה אומר.
<משה כהן: זכותך לחשוב כך.
מירי רגב: לך לצבא ותלמד איך קולטים לוחמות בצבא ואיך קולטים מפקדות בצבא.
מירי רגב: הן גם מתחתנות, הן גם יולדות וגם ממשיכות בקריירה שלהן.
מירי רגב: זאת ממש אמירה שבעיני היא לא מקובלת ואני מקווה שזאת לא אמירה מלמעלה.
<משה כהן: אמרתי שאני מציין את דעתי האישית.
<משה כהן: זאת דעתי.
<משה כהן: תודה.
מירי רגב: דעתך בעניין כוח אדם התקבלה, אבל בעניין הזה – לא.
מירי רגב: לא רק שלא התקבלה אלא הייתה אמירה מיותרת בעיני.
<משה כהן: אני מקווה שזה לא בגלל שזאת את.
<יואב גדסי: כל מה שאנחנו עברנו, זה לא מובן מאליו.
<יואב גדסי: אני חושב שעברנו איזשהו תהליך היסטורי ויש כאן לא מעט אנשים להם צריך להודות על כך.
<יואב גדסי: תודה גם לכבוד השר שהיה שותף לכל התהליכים, אותם אנחנו במשך שנים ניסינו ולא הצלחנו להעביר, והרבה תודה גם לדוד אזולאי שהוביל את המהלך.
<יואב גדסי: אני יכול רק לומר שלאורך כל הדרך הם כל הזמן טענו שהם ישמרו על הזכויות של העובדים ולא יפגעו בהם, ואכן הם עמדו בזה.
מירי רגב: אני הייתי שותפה רק לנושא זכויות העובדים ולא לרפורמה עצמה.
<יואב גדסי: נכון.
<יואב גדסי: היית בלא מעט ישיבות, ראית את המאבק שלנו והיית לא פעם שותפה לנושאים כאלה ואחרים.
<יואב גדסי: אמרו כאן לא מעט דברים.
<יואב גדסי: במדינה מנסים להעביר רפורמות רבות ואת רואה שלא מצליחים וזה כי אין נכונות של ועדי העובדים.
<יואב גדסי: כאן נמצאים ועדי העובדים שבראשם עמדתי בזמנו ועכשיו מחליף אותי אנקורי ומגיע להם יישר כוח על שיתוף הפעולה ועל הנכונות.
<יואב גדסי: להעביר את הרפורמה בהסכמה של כולם, זה לא דבר מובן מאליו.
<יואב גדסי: היו הרבה שותפים למהלך, גם המנכ"ל רותם פלג שנמצא כאן, גם הנציב שתרם את חלקו וגם גנות שהיה בתחילת הדרך.
<יואב גדסי: נעשו הרבה שינויים.
<יואב גדסי: מי שמכיר את התקופה ההיסטורית של הכבאות, יש מספר דברים שהיו בגדר קטסטרופה והיום הם לא קיימים.
<יואב גדסי: מערך הכבאות היה תלוי הכנסות שהוא מכניס.
<יואב גדסי: כבאי היה צריך להיות תלוי בהכנסות אם יש או אין.
<יואב גדסי: אם איגודים או רשויות מקומיות היו במצוקה, לא מעבירים תקציב, זה היה משליך על רכישת ציוד, על שכר של כבאים, על אפילו יציאה לאירועים מבצעיים כאשר לא היה מגייסים מהבית כי לא היה איך לשלם.
<יואב גדסי: היום זה לא קיים.
<יואב גדסי: היום כבאי יודע שהוא בא לעבוד, השכר שלו מובטח.
<יואב גדסי: אחד הדברים הנהדרים והחשובים שעשה השר, ועשינו את זה יחד עם אמנון כהן, זה שצבענו את התקציב לאורך תקופה ארוכה ואנחנו יודעים שמזה לא זזים.
<יואב גדסי: יש כאן עוד נושא ששודרג ולא היה קיים קודם לכן וזאת מערכת פיקוד ושליטה.
<יואב גדסי: לא דיברו על זה כאן.
<יואב גדסי: השקיעו כאן עשרות מיליוני שקלים במערכות קשר כאשר פעם לא היינו יכולים לדבר במרחק של מאתיים מטרים אחד מהשני.
<יואב גדסי: אלה דברים שלא היו קיימים.
<יואב גדסי: היום אני בתפקיד אחר, אני במחוז דן, ממלא מקום מפקד מחוז, וברגע שיש לי אירוע מבצעי אני יכול להזניק עשרות כבאים בדקות ספורות ואלה גם כבאים שאני צריך להזניק למחוזות אחרים.
<יואב גדסי: אין לי מגבלה.
<יואב גדסי: מבחינה מבצעית אף אחד לא מגביל אותי.
<יואב גדסי: נכון, אמר ידידי משה כהן, יש הרבה שעות שכבאים עובדים מעבר וזה בגלל המצוקה.
<יואב גדסי: יש מטלות שלא היו לפני כן.
<יואב גדסי: לקחנו על עצמנו את הניטור, לקחנו על עצמנו להגדיל קו אדום, לקחנו על עצמנו הרבה משימות שהן בשלב הזה של ההתפתחות.
<יואב גדסי: השלב של ההתפתחות הוא לא זמן קצר אלא הוא יארך לא מעט זמן וצריכים להיות סבלנים.
<יואב גדסי: גם הכבאים צריכים לקחת בחשבון שהדברים האלה לוקחים זמן.
<יואב גדסי: יש הרבה מאוד דברים שלא היו לנו במשך שנים והצלחנו בשנה האחרונה, לפחות אצלי במחוז, לרכוש דברים חדשים שקודם לכן במשך שנים לא היו והם קשורים לרווחת הכבאי.
<יואב גדסי: אני מאמין שעם קצת פחות בירוקרטיה בנושא גיוס עובדים שהם חלק מהמערך, נצליח לקדם את המערך.
<יואב גדסי: יש היום תפקידים זוטרים שאין ביכולת המחוז לגייס אליהם ולצערי גם אין יכולת של הנציבות לגייס אותם.
<יואב גדסי: הכול תלוי בנציבות שירות המדינה.
<יואב גדסי: דרגה מאוד מאוד זוטרה אבל תפקיד מרכזי כמו אחד שצריך לענות לטלפון, אתה לא יכול לגייס.
<יואב גדסי: זה תהליך מסובך שאני לא מצליח לעבור אותו במשך חמישה חודשים ואני נמצא בחסר כוח אדם וזה לא בגלל שהנציבות לא רוצה אלא בגלל שנציבות שירות המדינה מערימה קשיים באיוש תפקידים מאוד זוטרים.
<יואב גדסי: אם לא יפתרו את זה, לצערי נחזור אחורה לשירות לא טוב.
מירי רגב: אחרון הדוברים חבר הכנסת דוד צור ולאחר מכן אם השר או הנציב ירצו לומר כמה דברים.
מירי רגב: גם אתה, דוד אזולאי, אם תרצה לומר כמה דברים ולאחר מכן אני אסכם את הדיון.
דוד צור: קודם כל, יישר כוח ליושבת ראש על ארגון היום הזה יחד עם חבר הכנסת אזולאי.
דוד צור: אני חייב להגיד לכם שאני מסתכל על זה כאילו אני נמצא במשטרת ישראל או במשמר הגבול שהיו כאן לפני שבועיים.
דוד צור: לא לצערי שמעתי את הדיון כי הייתי בדיון אחר, אבל אין לי ספק שבתוך התהליך יש הרבה מאוד בעיות בהקשר של העברה של גוף שהיה תחת מעטה אזרחי לגוף ביטחוני, אבל בהכירי גם את שחר וגם את השר, קבעו מטרה, אליה הם יגיעו וכל הבעיות שבדרך יטופלו תוך כדי הליכה או ריצה.
דוד צור: אני כיושב ראש ועדת משנה שמינתה אותי חברת הכנסת מירי רגב לנושא של בחינת מערך החירום של גופי הביטחון – ודיון אחד התקיים בשבוע שעבר וראש אג"מ היה כאן והדיון השני יתקיים ביום ראשון הקרוב – חייב להגיד לכם שכאשר רואים את התרומה של מערך הכיבוי לנושא הטיפול בחירום תחת מטה אחד של השר לביטחון פנים, מבינים איך המערכות האחרות חייבות לפעול.