GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון כלפה: אבל בסופו של דבר, נבנה פה יישוב לאט לאט שהוא מעוות בתפיסה התכנונית שלו, כי נוצרים פה בעצם ריכוזים שונים, פריסה גיאוגרפית אדירה, מי יחזיק את כל התשתיות?
זבולון כלפה: מי יטפל בכל ההשקעות - - -
מירי רגב: לכן אתה חייב להתכנס איתם.
זבולון כלפה: אבל במקום להתכנס, תראי מה עושים.
זבולון כלפה: יורדים עוד פעם דרומה ומזרחה.
<יגאל בוסקילה: זבולון, לכן מה אנחנו רוצים שיהיה?
<יגאל בוסקילה: שלפחות שאת הקרחות האלה נצליח לאכלס, נכון?
<יגאל בוסקילה: בלי זה שאני אתן לאותו אדם שתובע בעלות לצורך העניין פה, יש פה תובע בעלות, סתם לשם הדוגמה, של 480 דונם.
<יגאל בוסקילה: בתוך לקייה.
<יגאל בוסקילה: יש פה עוד אחד כזה.
<יגאל בוסקילה: אם אני לא נותן לו, אם אני נותן לו היום בכלים הקיימים היום 20% תמורה בקרקע והיא בחוץ, לא פתרתי את הבעיה.
<יגאל בוסקילה: אני רוצה לאפשר לו במסגרת החוק לקבל גם חלק מהתמורות שלו על מגרשי הקבע שלו, על המגרשים שיש לו בתוך תביעת הבעלות שלו.
<יגאל בוסקילה: אחרת, זה שאזרח גר במקום שקו הגשם, כפי שאמרתי יותר מוקדם בסיור היום, או יותר צפונה, זה לא פותר לו שום בעיה.
<יגאל בוסקילה: אנחנו רוצים לאפשר לו להמיר גם במסגרת החוק חלק מהתמורות בקרקע, חלק מתביעות הבעלות שלו במגרשי קבע, לטובתו ולטובת הדורות האחרים שיש לו.
זבולון כלפה: לטובת הדורות האחרים גם של אחרים, או רק שלו?
<יגאל בוסקילה: גם של אחרים, בוודאי.
זבולון כלפה: הוא יאפשר לאחרים לבוא לגור לידו?
<יגאל בוסקילה: אחרת מה היא הפשרה?
מירי רגב: בקיצור, הלוואי עלינו, שאנחנו נדאג לילדים שלנו ולנכדים שלנו כמו שדואגים פה לבדואים.
נחמן שי: בואו לא נתקנא בבדואים, בסדר?
נחמן שי: עם כל טוב הלב שהמדינה מתייחסת אליהם, מדובר בחייהם של הרבה אנשים.
מירי רגב: למה לא, נחמן?
מירי רגב: מדובר פה בחיים של אנשים שאתה יוצר להם תשתית - - -
נחמן שי: לא אמרתי שהתכנית גרועה, אבל לא צריך להפוך את התמונה ולהציג את זה כאידיאל.
מירי רגב: זה אידיאל.
נחמן שי: אל תתבלבלו.
<דורון אלמוג: נחמן, אתה מדבר על העבר.
נחמן שי: אני לא.
נחמן שי: מירי אומרת שהילדים גם יקבלו - - -
מירי רגב: נכון, מבחינת העתיד הם מסודרים.
<דורון אלמוג: מבחינת גודל התמורה, גודל השטח, הכסף, סך הכול מדובר פה, אני חושב, על תמורות נדיבות.
<דורון אלמוג: המצב כפי שנוצר הוא מצב שאנחנו לא מתגאים בו, אבל עכשיו, עכשיו אנחנו צריכים לתת מענה וצריך לזכור, עכשיו כשאנחנו מדברים על לקייה, שיש 90,000 שגרים מבחוץ, בפזורה, והמענה בסוף צריך ליצור התיישבות שתהיה התיישבות אטרקטיבית שתתכנס פנימה והיא תלך לגובה, בוודאות היא תלך לגובה, כי תסתכלו 40-50 שנה קדימה.
<יגאל בוסקילה: פשרה בקרקע, כהגדרת המילה פשרה, אמורה ליצור גם אפשרות במסגרת אותה פשרה לתת לאנשים אחרים מחוסרי קרקע שיכולים בהחלט, מבחינת המרקם החברתי שלהם, להתגורר אצלו בתוך תביעת הבעלות לאחר שהתפשרנו.
נחמן שי: איך ההדבקות האלה עוברות?
נחמן שי: כי אתם רוצים את העוגנים הקיימים, לעבות, אם אני הבנתי נכון.
נחמן שי: ממקום למקום אתם מראים שאתם מוסיפים אנשים, כי היישוב כבר קיים והדרך הכי קלה היא להרחיב אותו.
נחמן שי: השאלה אם זה מתחבר.
נחמן שי: אלה אנשים, מתחברים אליהם משפחתית?
<יגאל בוסקילה: כן, אנשים מתחברים משפחתית
<אבי הלר: נחמן, בהמלצות ועדת היישום, כשכתוב וכתבנו במפורש, עדיפויות בסדרי ההתיישבות, קודם כל יישוב הקבע הקיים, שתיים, אפשרות להרחבתו, ושלוש, במקרה חירום ללכת לממשלה להקים יישוב - - -
נחמן שי: לא, את זה אני מבין.
נחמן שי: זה ברור, זה גם הגיוני.
נחמן שי: אבל אלה אנשים, אתה רוצה להעביר אדם שגר במרחק של 50, 20 קילומטר מפה הנה, נכון?
<אבי הלר: בתוך הפזורה שהיא פזורה מבחינה שבטית.
<אבי הלר: הם קיימים באזור, ברדיוס של קילומטר-שניים.
<יגאל בוסקילה: תנו לי רגע, תנו לי ברצף לגבי תביעת בעלות.
<יגאל בוסקילה: אני אתן דוגמה.
<יגאל בוסקילה: תביעת בעלות שנמצאת כאן.
<יגאל בוסקילה: זו תביעת בעלות של מישהו ממשפחת אלסנאע, לאו דווקא מאלה שמתגוררים כאן, אבל הוא לא הולך לצרוך את כל תביעת הבעלות כאן למגוריו, אבל הוא כן בהחלט יכול לאכלס משפחות שגרות בערך 20 קילומטר מכאן, בתל ערד, שהם משפחתו שלו, הם קרובי המשפחה שלו.
נחמן שי: הם רוצים לבוא אליו?
<יגאל בוסקילה: בוודאי.
נחמן שי: הוא רוצה אותם לידו?
<יגאל בוסקילה: כן.
<יגאל בוסקילה: יש כאלה לא מעט.
נחמן שי: אז למה הם קמים מחר ועוברים הנה?
<יגאל בוסקילה: כי הוא רוצה אחרי שיעשה את הפשרה בקרקע להבטיח לעצמו, מעבר לעצמו הוא אישית וכל מי שעכשיו הוא בגיל זכאות לקבל את המגרשים, גם עתודת מגרשים נוספת.
<יגאל בוסקילה: בכל זאת הוא תובע בעלות על כל החלקה הזאת.
<יגאל בוסקילה: הוא רוצה להבטיח לדור הבא, לדור ההמשך שלו, את זה הוא לא יכול לעשות עכשיו בלי החוק.
<יגאל בוסקילה: אני לא יכול לתת לו עוד 7 או 8 מגרשים במקום, במפתחות המרה.
נחמן שי: כמה הוא רוצה?
<יגאל בוסקילה: כמה שיתאפשר במסגרת החוק.
נחמן שי: הוא רוצה 10 יחידות, אתה תיתן לו 10 יחידות?
<יגאל בוסקילה: יש אפשרות להמיר עד עוד 7 מגרשים.
נחמן שי: את השטח הגדול?
<יגאל בוסקילה: מתוך השטח שאפשר לאכלס.
נחמן שי: הוא יכול לקבל עד 7 מגרשים נוספים?
<יגאל בוסקילה: להמיר את התמורות ש - - -
נחמן שי: את השטח כולו, שהוא תבע בעלות עליו?
<יגאל בוסקילה: כן, בעוד עד 7 מגרשים.
<יגאל בוסקילה: ביתר השטח אנחנו בהחלט רוצים לשחרר לטובת אכלוס אחרים.
נחמן שי: ואז הוא מאבד את תביעת הבעלות שלו והיא חוזרת אל המדינה?
<יגאל בוסקילה: נכון, ואז אנחנו מאכלסים אחרים שהם לאו דווקא - - -
נחמן שי: תמיר את השטח הזה.
נחמן שי: הוא תבע את כל זה?
<יגאל בוסקילה: כן, כל זה תביעת בעלות שלו.
נחמן שי: עכשיו אתה אומר לו 'קבל את שלך ועוד 8 יחידות', נגיד, וסיימנו את התביעות איתך.
<יגאל בוסקילה: עוד 8 מגרשים.
<יגאל בוסקילה: נכון.
<יגאל בוסקילה: בנוסף לזה יש עדיין - - -
נחמן שי: הוא משלם משהו?
<יגאל בוסקילה: לא.
נחמן שי: הוא מקבל משהו.
<יגאל בוסקילה: כל מוסדר שמוסדר במסגרת פינוי או הסדרת התיישבותו מקבל את המגרש שלו ואת של הזכאים מטעמו ללא תמורה, מעבר לפיצוי כספי נוסף שהוא מקבל עבור ה - - -
נחמן שי: עד לאתמול הוא חשב שכל השטח הזה שלו.
<קריאה: הוא יודע שזה תביעה.
נחמן שי: זה תביעה, הוא רשם אותה.
<יגאל בוסקילה: זה האופי של פשרה.
<יגאל בוסקילה: אנחנו נעשה חצי דרך ואתה - - -
<קריאה: או שאתה נשאר עם איזה תביעה ענקית ביד שאתה מפנטז עליה, או שאתה מקבל משהו שאפשר ליישם אותו.
נחמן שי: יש פה היגיון אשכנזי, סליחה, אל תיעלבי, של המערב.
נחמן שי: יש פה חשיבה אחרת.
<קריאה: גם מזרחי.
<קריאה: או שאתה נשאר עם הנרטיב שאתה יכול לחלום עליו, או שאתה מקבל פה משהו שאתה יכול לחיות איתו.
נחמן שי: אל תיעלבי.
מירי רגב: לא, אני חושבת שהנרטיב שלכם הוא - - -
נחמן שי: לא, זה מין מפגש של - - -
<קריאה: זה לא היגיון מערבי בכלל, זה היגיון בדואי, כי אנחנו פה לא - - -
<יגאל בוסקילה: עכשיו, יש לך אפשרות להמשיך להתדיין בבתי משפט על תביעות בעלות שבסוף יוכיחו שזה של המדינה והפסדת, לא קיבלת כלום.
<יגאל בוסקילה: או שפה יש לך הזדמנות, אחת, לקבל, גם כסף וגם אדמה, אבל פחות ממה שרצית, ותבוא תגיד - - - רגע, אוקיי, זה לא מספיק, כי אנחנו אומרים לו, אנחנו רוצים ליישב לידך את מי שאפשר ליישב איתך, לא סתם אנשים, אבל אתה תאפשר לנו להיכנס לגור שם.
<יגאל בוסקילה: רק אז תתחיל לקבל את התמורה, כי אחרת אנחנו מכירים את התרגילים.
<יהודה בכר: אוקיי, חבר'ה, עומר ייתן לנו עכשיו שני משפטים.
<יהודה בכר: סיפרתי לכם שיש לנו כרגע 22 מפתחים, כמו אורי גנן באל-סייד, עומר צור, אנשים מאוד מאוד טובים שמה שמביא אותם לרשות זה שליחות והערכת ערך המשימה.
<יהודה בכר: כי אני אומר לכולנו פה, המשכורות שלהם מאוד מאוד נמוכות, הם באים לפה מתוך הכרה, שליחות ואמונה במשימה.
נחמן שי: מה זה אומר מפתח?
נחמן שי: מה התפקיד שלך?
<עומר צור: איש משא ומתן.
<עומר צור: אנחנו עובדים מול האוכלוסייה בכל הרבדים.
<עומר צור: כל השאלות ששאלתם, באמת, קודם כל מהצד אלה שאלות טובות ונכונות, אם אני יכול להגיד מה שהאנשים האלה, בראייה שלי, צריכים, זה תהליך תכליתי שיש בו התחלה, אמצע וסוף.
<עומר צור: סוף לכל העניין הזה של הסחבת הארוכה של החלטות מינהל מקרקעי ישראל ועוד כל מיני גופים מכובדים שהלכו והיו טובים לתקופה מסוימת.
<עומר צור: פה צריך תהליך שיסיים אחת ולתמיד את הקונפליקט - - -
מירי רגב: שיגיד להם, 'הנה, זה מה שאתם מקבלים'.
<עומר צור: סופיות.
<עומר צור: וכשאני יושב עם אנשים שבאים ואומרים 'אנחנו רואים שבאותה השמש, אותה החקיקה, תהיה לי ולשכן שלי, בלי שאני אחשוב שהוא קיבל יותר ממני, או אני יותר ממנו, זה משהו שמאוד יעזור לי'.
<עומר צור: והאנשים האלה רוצים לחיות, כי גם כשיש להם 500 דונם בתוך היישוב, הוא לא יכול לבנות לבן שלו צריף, כי זה לא חוקי.
<קריאה: אנחנו הורסים לו אותו, בטח.
<עומר צור: אתה צריך לעמוד בחוק התכנון והבנייה, אתה צריך למלא את החוקים.
מירי רגב: כן, זה בעצם לקבל שטח על שטח, אבל עכשיו כשהוא יקבל יהיה שטח חוקי ששם הוא יוכל לבנות לילדים שלו, לנכדים שלו, וזה יירשם עליו.
נחמן שי: אבל אולי 10% מהשטח שהוא תבע.
מירי רגב: בסדר, אבל הוא יכול לתבוע והוא יכול לא לקבל כלום.
מירי רגב: הוא תובע ולא מקבל כלום, אז מה זה עזר לו?
<דורון אלמוג: הוא הולך לקבל הכי נדיב שמדינת ישראל אי פעם נתנה, גם בכסף וגם באדמה.
<דורון אלמוג: בסופו של דבר חלק הוא פרטי וחלק חוזר למדינה, והחלק שחוזר למדינה, בדואים אחרים יתיישבו עליו.
<דורון אלמוג: גם את זה, דרך אגב, החוק יגדיר את התמרוץ שלו לגבי כניסה של בדואים נוספים
<עומר צור: יש אוכלוסייה באמת מבחינתנו אוכלוסייה שצמאה לריבונות במובן של ממשלה חזקה, מדינה חזקה, שתבוא ותעזור לאנשים להגיע לדרך שהיא נכונה.
מירי רגב: אז כל השמועות בעצם שמשמיעים לכאורה המנהיגים שלהם, זה לא מה שהציבור עצמו חושב.
<עומר צור: אני יושב עם אנשים.
מירי רגב: הציבור אומר 'תנו לנו הסדרה'.
<עומר צור: נכון.
<עומר צור: תראי, יש ויש.
<עומר צור: אבל הרוב הגדול, אם תשאלי אותם, רוצים לחיות ורוצים לחיות בצורה הוגנת, כמו שחיים השכנים שלהם.
<עומר צור: אגב, שכנים שגרים לא רחוק.
<עומר צור: הם רוצים לחיות כמו בני אדם, וצריך לבוא עם מה שנקרא תכלית, עם חוק, עם פתרון הוגן - - -
מירי רגב: עם פתרון ועם חוק שהם יודעים מה הם מקבלים.
<עומר צור: בדיוק, הוגן, שייתן לפתח את היישובים.
<עומר צור: תראו, אנחנו צריכים לצופף את היישוב הזה.
<עומר צור: אני מסביר, יש היום ראש מועצה חדש פה שנבחר, סאלם אבו עיש, שהחליט את הנציג של משפחת אלסנאע שהיה ראש מועצה.
<עומר צור: הם מבינים היום בצורה מסוימת שציפוף זה דווקא טוב יותר לאיכות החיים של היישוב.
מירי רגב: כן, זה תשתיות ו - - -
<עומר צור: ודווקא יישובים פרוסים, אי אפשר להחזיק אותם.
<דורון אלמוג: אין תשתיות כאלה, המדינה לא מסוגלת.
<עומר צור: והם מבינים את זה והם מבינים שצריך את זה לדור הבא.
<עומר צור: היום, מה שאפשר לגדל, חיטה או זיתים, בסופו של יום הצאצאים יוכלו לגור עליהם ויהיו מגרשים מסודרים ויהיו בתי ספר נאותים.
<עומר צור: יש פה בית ספר, אגב, שרואים אותו מפה, חדש, שאמור להיחנך בימים האלה.
<עומר צור: כמה קומות, שרואים מכל מקום שמגיעים מהפזורה.
<עומר צור: יש היום מבחינתנו גם זרוע תכנונית שנכנסה לעבוד פה, שיושבת עם האוכלוסייה ושומעת את הצרכים שלהם.
<עומר צור: יש זרוע מבצעת של פיתוח, שתפתח בשלבים את ההרחבה הזאת ותפתח בשלבים מקומות מסוימים פה בתוך היישוב לקייה.
<עומר צור: יש היום מה שנקרא גורמים שבונים אמון, לא קל לבנות אמון אחרי 40 שנה ויותר, לא קל, אבל אנחנו מתאמצים, זו העבודה היומיומית שלנו, לשבת איתם ולקדם.
מירי רגב: איך אתה מדבר איתם?
<עומר צור: בעברית, ומי שלא, אז גם בערבית?
מירי רגב: אתה יודע ערבית?
<עומר צור: כן.
מירי רגב: כי אתה לא נראה אחד שיודע לדבר ערבית.
משה זלמן פייגלין: אני מבין ממה שהוסבר שעיקר הבעיה זה התיישבות בדואית, ליישב את הבדואים שם הם לא מסכימים, שאין להם איפה להיות משום שבדואים אחרים, יש להם תביעות בעלות על השטח ש - - -
משה זלמן פייגלין: אני מסכם את כל מה שנאמר עד עכשיו, בעצם מה שקורה פה, שהמדינה נותנת שטח - - -
נחמן שי: תיזהרו מהסיכומים לו.
מירי רגב: לא, הוא מעלה תהיות.
משה זלמן פייגלין: אני מעלה תהיות.
משה זלמן פייגלין: בשנות ה-70, בין שנת 70' לשנת 79', כמו שאמרת, רשמו הבדואים תביעות בעלות על בערך חצי מדינה - - -
<יגאל בוסקילה: לא, לא.
משה זלמן פייגלין: התביעות האלה התבררו, כל מה שהגיע לבית המשפט התברר כפארש, לא היה ולא נברא.
<יגאל בוסקילה: תביעות נשפטו בהיעדר.
<יגאל בוסקילה: זה מושג.
משה זלמן פייגלין: עכשיו באה מדינת ישראל ואומרת 'אני הולכת, למי שעשה את המשחק הזה של תביעות הבעלות, לתת פיצוי אדיר בשטח, פיצוי אדיר בכסף, על מנת שהוא יאפשר לשכן שלו לשבת בשטח', לא ליהודים, לשכן שלו.
משה זלמן פייגלין: על זה אנחנו מדברים, נכון?
<יהודה בכר: בוא נעשה את זה בסוף היום.
מירי רגב: כן, בסוף היום.
<יהודה בכר: אנחנו אמורים בשתיים.
<יהודה בכר: ניתן סקירה של הרשות במשך 40-50 דקות ואני מבקש, אנחנו נעשה את זה בצורה יפה, בהירה, קצרה ותכליתית ומעניינת.
<יהודה בכר: זה קומה שנייה, יש שם חדר ישיבות של הוועדה המחוזית.
<יהודה בכר: לאחר מכן יש חלק שבו הוועדה הזמינה כל מיני ארגונים ואנשים נוספים, שלמעשה מי שתנהל את החלק האחרון זה יושבת ראש הוועדה, מירי רגב, אנחנו נקשיב וניתן תשובות.
<יהודה בכר: בארבע למעשה אנחנו מסיימים.
<יהודה בכר: בני בגין בדרך לכאן, מצטרף אלינו לחלק הזה.
<יהודה בכר: כדאי לומר כמה משפטים על ראש המועצה, על פיני בדש, שלמעשה יחד איתנו ובהובלה שלו אנחנו פינינו אוכלוסייה שלמה מיישוב למקום אחר, ליישוב חדש מדרום לרהט, בהסכמה, בהידברות.
<יהודה בכר: היום, במקום בו פינינו, יבנו שם 140 יחידות של צבא קבע.
<יהודה בכר: הבתים מרחוק זה באר שבע.
<יהודה בכר: פה למעשה מצד ימין שלנו קרית המדע של עומר, זה משתלב יחד עם חיל המודיעין ופארק התעשיות.
<יהודה בכר: מישהו שאל כבר, נדמה לי חבר הכנסת נחמן שי, הוא שאל לגבי המודיעין, אז הקריה, החלק הצבאי זה איפה שהיינו, למעלה, ומה שאתה דיברת ברמות זה התקשוב, כל החלק האזרחי נמצא, הוקם כבר חלק ניכר ממנו, ממש ליד מסילת הרכבת, בתוך באר שבע, בפאתים של באר שבע, ואגב, מה שיש פה למעלה, שם למעלה אמור לקום החלק של מוסדות החינוך של התקשוב.
<יהודה בכר: זאת אומרת מין בית ספר כזה למקצועות המודיעין.
<יהודה בכר: הניחו אבן פינה.
<יהודה בכר: ישיבת סיכום
<יהודה בכר: צהריים טובים לכולם.
<יהודה בכר: אנחנו נתחיל בשני סרטים.
<יהודה בכר: אנחנו נראה עכשיו שני סרטים ותוך כדי הקרנת הסרטים אנחנו נציג את המצגת שלנו.
<יהודה בכר: לפני הסרטים אני רוצה קודם כל להגיד תודה, תודה מיוחדת לחברינו הבדואים, השייח'ים והנכבדים שבאו לפה, מנהלי בתי ספר, עורכי דין ואקדמיה, אנשים חשובים במגזר שבאו לפה לתת במה, באו להתייחס, גם לתת כבוד ליושבת ראש ועדת הפנים של הכנסת, חברת הכנסת מירי רגב, וכל חברי הכנסת, חבר הכנסת זבולון קלפה, חבר הכנסת דוד צור, את דורון אתם מכירים, נמצא פה איתנו חבר הכנסת משה פייגלין, נחמן שי, יש פה גם את אבי הלר שממונה על המחוז, את יונתן גובריגרו ועוד אורחים חשובים.
<יהודה בכר: ראיתי את אילן ישורון.
<יהודה בכר: נתחיל בשני הסרטים.
<יהודה בכר: בבקשה, יוסי, נתחיל.
<יהודה בכר: (הקרנת סרט).
<יהודה בכר: אנחנו נקרין לכם סרט כרגע על נושא הפיתוח, כי לא הספקנו להגיע לכל המקומות.
<יהודה בכר: סרט שנבנה בשבועיים האחרונים, זה סרט חדש, הוא עדיין בשלבי עריכה.
<יהודה בכר: צילמנו את זה במיוחד לביקור.
<יהודה בכר: ארבע דקות.
<יהודה בכר: (הקרנת סרט) הנה הבתים של 7 ו-8 קומות ברהט.
<יהודה בכר: לא הספקנו לראות אותם היום.
נחמן שי: בכל בית משפחה?
<יהודה בכר: כן, 7 קומות למשפחה.
נחמן שי: יש מעלית?
<יהודה בכר: חלק יש, חלק אין.
<יהודה בכר: אלה תשתיות, אתם רואים, כבישים, מדרכות, צינורות ביוב.
<יהודה בכר: אנחנו כרגע מפתחים את היישובים.
<יהודה בכר: פה היינו היום, באל-סייד, בדרך שעלינו עליה.
<יהודה בכר: זו למעשה שכונה 7 ביישוב שגב שלום.
<יהודה בכר: למעשה פה יישרנו גבעה שלמה.
<יהודה בכר: זו הייתה גבעה גבוהה מאוד, יישרנו אותה ויש פה יישוב חדש, בתהליכי פיתוח.
<יהודה בכר: (סיום הסרט).
<יהודה בכר: חבר'ה, אנחנו פה מנסים לשלב בין שתי ישיבות.
<יהודה בכר: כדי לעשות את כולנו להקשיב.
<יהודה בכר: אנשים פה הכינו עבודה ונציג בצורה מסודרת.
<יהודה בכר: אנחנו ננסה לפתוח בדברי פתיחה של יושבת ראש הוועדה.
<יהודה בכר: אני כבר אומר לכם, כאזרח, אני רוצה להביע הערכה, אני מכיר ביקורי ועדות, אני רוצה להביע הערכה ליושבת ראש הוועדה, לחברת הכנסת מירי רגב, ולחברי הכנסת, באמת חמישה חברי כנסת זה דבר שהוא לא מקובל, גם ההתעניינות, גם הגישה הרצינית וגם השאלות הרציניות, בעיניי זה דבר מאוד חשוב ומאוד לזכותכם.
<יהודה בכר: בבקשה, מירי.
מירי רגב: טוב, קודם כל תודה רבה.
מירי רגב: אנחנו ממשיכים בעצם במפגש רשמי של ועדת הפנים והגנת הסביבה.
מירי רגב: החלק הראשון היה, כפי שראינו, סיור במספר מקומות שנתייחס אליהם מן הסתם בסוף.
מירי רגב: רוביק ביקש לדבר ראשון, לכן הוא ידבר, ראש עיריית באר שבע שנמצא פה, ותודה לך שהגעת.
מירי רגב: היה פה גם אבנר, ראש מועצת מיתר, ואני לא רואה אותו כרגע.
מירי רגב: לאחר מכן, יהודה, אתה תציג סקירה שלכם.
מירי רגב: נציגי הבדואים, הייתי מאוד רוצה לשמוע אתכם פה היום.
מירי רגב: ברוכים הבאים, כל השייח'ים וכל הנציגים שהגיעו.
מירי רגב: חשוב לי שנשמע אתכם פה וגם שנשמע אתכם בוועדה.
מירי רגב: לא ראינו אתכם בוועדה, אנחנו רואים רק צד אחד של ההתיישבות הבדואית וחבל, חשוב שתהיה לנו היכולת לשמוע את שני הצדדים ולשמוע גם מה הצד שכן חושב שהחוק הזה הוא נכון, מה הוא תורם לכם, ולא רק את הבדואים שלכאורה מתנגדים לחוק הזה.
מירי רגב: כמו שאני גם אמרתי במהלך היום הזה, קודם כל יש פה תקשורת, שתדעו, הכול פתוח והכול שקוף, אמרתי במהלך הסיור שאף אחד הוא לא מעל החוק, כולנו בסוף פועלים על פי החוק במדינת ישראל במטרה להביא להסדר שקודם כל ובראש ובראשונה ייטיב עם האזרחים הבדואים, ובתוך כל זה ייטיב גם עם הנגב, ונצטרך לעשות את זה, ואמרתי את זה גם לדורון וגם ליהודה, אף חוק שנכנס לכנסת לא יצא כמו שהוא נכנס.
מירי רגב: בחוק תמיד יש את אותם נבחרי ציבור שמתכוונים להשפיע ומשפיעים.
מירי רגב: לאחר מכן חברי כנסת שהגיעו לכאן יוכלו להתייחס ולהירשם.
מירי רגב: אני רוצה כבר עכשיו להודות מראש גם לנחמן וגם למשה ודוד וזבולון שהגיעו, זה לא ברור מאליו שאנשים מגיעים ליום שלם של סיור, גם מרחוק, עם אוטובוס, לא ברכבים שלהם, לא ממשיכים את הפעילות שלהם, ואני מאוד מאוד מעריכה את זה.
מירי רגב: ולאחר מכן כמובן אתם תיתנו תשובות ואת שאר הדברים אנחנו ננתח במסגרת הדיון שממחר אנחנו מתחילים בעצם לדון לטובת החוק עצמו, סעיפי החוק.
מירי רגב: יש לנו עוד חוב אחד ברמת הסיורים הכלליים, זה לטלב, שיפגיש אותנו עם מי שהוא רוצה וזה סיור שאנחנו נקבע בהמשך הדרך.
מירי רגב: אז, רוביק, בבקשה, ולאחר מכן יהודה.
<רוביק רוזנטל: תודה רבה.
<רוביק רוזנטל: תודה רבה לך, גברתי, יושבת ראש הוועדה, ולחברי הכנסת, אנחנו באמת מאוד מעריכים את זה שאתם מגיעים לכאן, זה מראה שאתם רוצים להעמיק בחומר, מגלים גם רצינות וגם אחריות.
<רוביק רוזנטל: אני גם רוצה להודות לחבריי, גם לדורון, גם ליהודה וכל הצוות המדהים שעושה לילות כימים וזו עבודה בהחלט בהחלט מורכבת, אבל היא גם מאוד מאתגרת, ולנכבדינו מהחברה הבדואית, שהם שותפים גדולים שלנו.
<רוביק רוזנטל: תראו, הכי קל זה להתנגד לסוגיה הזו ואתם יודעים, מתנגדים יש בלי סוף, מהצד הזה ומהצד האחר.
<רוביק רוזנטל: אני פה כתומך נלהב של המודל, של היוזמה, ואומַר זאת מכמה סיבות.
<רוביק רוזנטל: יש פה הזדמנות אולי חד פעמית, לראשונה בתולדות מדינת ישראל, אני חושב, באה ממשלה רצינית ואחראית, ואני לא מהמפלגה של השלטון, אתם מכירים גם את ה - - -
מירי רגב: חכה, זה עוד יקרה.
<רוביק רוזנטל: אתם מכירים לאיזו מפלגה אני משתייך.
נחמן שי: זה בסדר, אתה במקום הנכון.
<רוביק רוזנטל: באה ממשלה וראש ממשלה שאומרים 'אנחנו רוצים אחת ולתמיד לפתור את הסוגיה הזו'.
<רוביק רוזנטל: כולנו צריכים לגלות אחריות, כי מדובר במשימה לאומית.
<רוביק רוזנטל: על כולנו מוטלת אחריות.
<רוביק רוזנטל: הכי קל להגיד מה לא, אבל אני תמיד אומר לכולנו, ממש לכולנו, בעיקר לנו שחיים כאן ובעזרת ה' נמשיך לחיות כאן ביחד, אם לא יהיה הסדר, מה יקרה בעוד חמש שנים?
<רוביק רוזנטל: מה יקרה בעוד עשר שנים?
<רוביק רוזנטל: מה יקרה בעוד 15 שנים?
<רוביק רוזנטל: הכי קל להלך עלינו אימים, משני הצדדים, אגב, אלה שאומרים לא מהצד הזה ואלה שאומרים לא מהצד האחר.
<רוביק רוזנטל: מי שרוצה לשמר את המצב כפי שהוא ולהגיד 'לא זזים, לא עושים שום דבר' יגרום לכך שמדינת ישראל תמצא את עצמה בעוד עשר שנים בקטסטרופה הרבה יותר גדולה ואו אז לא יהיו לנו פתרונות.
<רוביק רוזנטל: גם עכשיו אנחנו די על הקשקש, באיחור של הרבה מאוד שנים.
<רוביק רוזנטל: אני כאן כי אכפת לי ממדינת ישראל, אני כאן ואומר את הדברים כהווייתם, כי אכפת לי מהנגב.
<רוביק רוזנטל: אכפת לי שהתושבים הבדואים שלנו יקבלו את כל הזכויות, אני רוצה שהילדים שלכם והנכדים שלכם ילמדו בבתי ספר כמו בבאר שבע, שיהיו להם מתנ"סים ומעונות יום וגני ילדים ומגרשי משחקים, בדיוק כמו ביישובים שלנו.
<רוביק רוזנטל: אבל צריך לזכור, אתם יודעים, אנחנו נפגשים המון, לצד הזכויות יש גם חובות וכולנו צריכים לעשות את החושבים שלנו, האם ככה אפשר להמשיך להתנהל בשנת 2013, 2014?
<רוביק רוזנטל: לא.
<רוביק רוזנטל: צריך לראות כולנו את היתרונות, את ההזדמנויות, את האתגרים.
<רוביק רוזנטל: אנחנו לא רוצים שתחיו, לא בפחונים ולא ביישובים שהם לא יישובי קבע.
<רוביק רוזנטל: אנחנו רוצים שתהיה לכם תשתית בסיסית כמו שיש בכל מקום, אבל גם אתם צריכים לגלות מנהיגות ואחריות.
<רוביק רוזנטל: סוף סוף באה המדינה ושמה גם כסף.
<רוביק רוזנטל: אם זאת הייתה רק תכנית כזו אמורפית ואין מאחוריה שום דבר, האמינו לי, אני הייתי מתנגד.
<רוביק רוזנטל: בשיח שהיה לנו, ואני רוצה לומר מילה טובה לשר לשעבר בני בגין, באמת מילה טובה, שכיתת את רגליו והלך ושמע וזה לא פשוט, הסוגיה היא באמת מורכבת ולא פשוטה, אבל הוא הצליח.
<רוביק רוזנטל: אני נפגשתי עם ראש הממשלה, לדעתי שלוש פעמים רק בסוגיה הזו, אני רוצה לומר שוב לזכותו של ראש הממשלה, בכל נאום שלו שהוא מגיע לכאן, אם זה לחנוכת פארק היי טק ומעבר צה"ל דרומה, אתם גם צריכים להרוויח מכל דבר כזה, כי אתם חלק מהתושבים שלנו כאן בנגב.
<רוביק רוזנטל: כשיהיה טוב לכם יהיה טוב גם לנו, יהיה רע לכם?
<רוביק רוזנטל: לא יהיה טוב לאף אחד.
<רוביק רוזנטל: לכן בואו ניקח ביחד את ההזדמנות, אולי יהיו, כי איך אמרה יושבת הראש?
<רוביק רוזנטל: תמיד יש שינויים סמנטיים כאלה או אחרים.
<רוביק רוזנטל: אבל, חברים יקרים, בואו נשאל את עצמנו שאלה ביושר, המצב כפי שהוא היום הוא טוב?
<רוביק רוזנטל: הוא לא טוב.
<רוביק רוזנטל: אנחנו מנציחים פערים, אנחנו רוצים שהילדים שלכם יקבלו השכלה הרבה יותר טובה במערכת החינוך, שהם יגיעו יותר לאוניברסיטאות, שהם יקבלו הכי טוב בכל דבר, אבל בשביל זה גם אתם נדרשים לגלות אומץ ואחריות ציבורית וללכת יד ביד, האינטרס הוא אינטרס משותף של כולנו.
<רוביק רוזנטל: אם זה לא יקרה עכשיו, תזכרו כולכם, זה לא יקרה אולי אף פעם, ואז מה יקרה?
<רוביק רוזנטל: יהיה קיטוב, זה גורם למריבות וזה גורם להקצנה וזה גורם להחרפה, למה?
<רוביק רוזנטל: אנחנו חיים ביחד, הנגב הוא נגב של כולנו ואנחנו רוצים נגב שהוא מסודר, נגב שכולם פועלים על פי חוק.
<רוביק רוזנטל: גם אני, כראש עיר, האמינו לי, כל אזרח שחורג חריגה הכי קטנה בפרגולה, הוא מקבל ממני כתב אישום.
<רוביק רוזנטל: אני חותם.
<רוביק רוזנטל: למה?
<רוביק רוזנטל: כי זה סדר ציבורי.
<רוביק רוזנטל: אנחנו רוצים שגם אתם תפעלו כמו שצריך, לצד הזכויות, שתקבלו הכול, תדעו גם שיש חובות.
<רוביק רוזנטל: אבל אני באמת מרגיש שאנחנו נמצאים בתהליך שהוא תהליך היסטורי, תהליך חשוב, תהליך חשוב לכולנו.
<רוביק רוזנטל: תמיד יהיו כאלה, משני הצדדים, שיגידו למה לא, אבל מישהו יצטרך לבוא ולהגיד אז מה כן בכל זאת.
<רוביק רוזנטל: כי ככל שמחוגי השעון הולכים קדימה, אנחנו כולנו הולכים אחורה.
<רוביק רוזנטל: בכל יום שאין פתרון לסוגיה הזו זה אומר שכולנו הולכים אחורה עוד ועוד ועוד צעדים, ואנחנו נגיע לנקודת אל חזור שלא נמצא פתרונות.
<רוביק רוזנטל: לא נמצא יותר פתרונות, כי זה יהיה בלתי אפשרי.
<רוביק רוזנטל: שאז גם התקציבים שהממשלה מעמידה לא יאפשרו והיחסים והתחושות יהיו מאוד קשים.
<רוביק רוזנטל: זה הזמן, זה הרגע, שכולנו נבוא עם לב פתוח, עם נכונות, עם כוונות טובות ונעשה מעשה היסטורי חשוב לטובת כולם.
<רוביק רוזנטל: זה באמת win-win.
<רוביק רוזנטל: זה אולי אחד הפרויקטים היחידים, פרויקט לאומי, שבו כולם מרוויחים, כולם יכולים להרוויח, אם הם יבוא עם לב חפץ.
<רוביק רוזנטל: אני שוב רוצה להודות לכולם, אני חושב שטוב שיש פה קבוצה של מנהיגים מכל הכיוונים ומכל הצדדים, כל האנשים שרוצים בעצם לקדם את המהלך הזה.
<רוביק רוזנטל: אני רוצה להתנצל, גברתי היושבת ראש, אני הוזמנתי בהתראה קצרה, היה לי חשוב, ביטלתי כמה דברים, באתי לפה לפרק זמן קצוב, אני אשאר עוד קצת ואני איאלץ לעזוב.
<רוביק רוזנטל: ותודה רבה על ההזדמנות שהענקתם לי.
מירי רגב: רק כדי שניכנס לסדר הזמנים של הדיון, אנחנו בארבע מסיימים פה וכל נציג יוכל לדבר חמש דקות, לא יותר מזה, גם חברי כנסת, כדי שכולם ידברו ושגם בסוף יהיה לנו זמן לתשובות ושאלות.
מירי רגב: השעה שתיים וחצי, חצי שעה סקירה שלך, עוד 35 דקות, לפי מי שנרשם אצלי כאן, זה התייחסות של הגורמים ועוד רבע שעה התייחסות שלכם לסיום.
<יהודה בכר: אנחנו נעשה את זה.
<יהודה בכר: מצגת של ארבע שעות, נעשה אותה בסביבות 40 דקות, קצר ותכליתי.
<יהודה בכר: בבקשה, יוסי.
<יהודה בכר: למעשה זה משפט חשוב מאוד.
<יהודה בכר: תודה לרוביק, תודה, אנחנו מאוד מעריכים את מה שאמרת.
<רוביק רוזנטל: תודה לכם על ההקשבה, ואני שוב מתנצל.
מירי רגב: רוביק, שנראה אותך בכנסת.
<יהודה בכר: (מצגת): מה שאנחנו רואים פה, מי שעתיד הנגב יקר לו אינו יכול להישאר שווה נפש למתרחש בו, המציאות חותרת תחת טובת המדינה וטובת הבדואים כאחד.
<יהודה בכר: אין לראות את הנושא שבו עסקנו כבעיית הבדואים בנגב, אלא כבעיית הנגב כולו.
<יהודה בכר: זה מה שאמר גולדברג, זה גם מתאים לדברים שאמר ראש העיר.
<יהודה בכר: אנחנו רואים פה למעשה ישיבה מתוך ישיבה שהייתה עם ראש הממשלה, אתם רואים את ראשי המועצות.
<יהודה בכר: זו שיחה שהייתה למעשה לבבית מאוד, הוא נתן הזדמנות לכל ראשי המועצות להציג את הדברים.
<יהודה בכר: הוא אמר: 'אני מברך על המפגש, המדינה שלנו מזנקת אל העתיד ואתם צריכים להיות חלק מהעתיד הזה.
<יהודה בכר: אנו רוצים לעזור לכם להגיע לעצמאות'.
<יהודה בכר: אתם רואים הלאה את שאר הדברים.
<יהודה בכר: למעשה זה מרחב הפעילות שלנו שאנחנו כרגע עובדים.
<יהודה בכר: בצפון אתם רואים את קרית גת, בדרום את מצפה רמון, אתם רואים את הנתיבות ובחלק המזרחי רואים את ערד.
<יהודה בכר: אנחנו רואים למעשה כמה דברים.
<יהודה בכר: הנגב פה בתהליכים של שינויים.
<יהודה בכר: אתם רואים, כביש 6, כביש 31, זה עורק החיים של ערד, לאורך הכביש כרגע מתבצעות עבודות.
<יהודה בכר: כביש 6 שיגיע למעשה ייצור את החיבור בין הפריפריה למרכז.
<יהודה בכר: תשתיות – שינוי התשתיות יביא לנגב פריחה וגם לבדואים כמובן.
<יהודה בכר: אנחנו רואים את האזור של קרית ההדרכה בצומת הנגב, כשלמעשה כביש 6 מגיע עד לאזור קרית ההדרכה.
<יהודה בכר: אנחנו רואים את מחנה חיל המודיעין שעברנו היום דרכו וראינו אותו היום, מחנה החמ"ן.
<יהודה בכר: זו יחידת התקשוב של צה"ל.
<יהודה בכר: זו למעשה הרשות שפועלת ליישום מדיניות ממשלת ישראל, כפי שנקבע בהחלטות הממשלה, תפקידה המרכזי הינו להוביל למהלך רחב של הסדרת ההתיישבות הלא מורשית של הבדואים בנגב, על מנת להעמיד פתרונות התיישבות המותאמים לאוכלוסייה ולתנאי החיים המתוקנים, כמקובל במדינת ישראל, תוך שיתוף האוכלוסייה בתכנון בדרכים שייקבעו, והכול כפוף לתכניות המתאר.
<יהודה בכר: על מנת לקדם את המשימות שהוטלו עלינו אנחנו מבקשים מהממשלה לחוקק חוק שייתן לרשות את מלוא הסמכות והכלים למלא את משימתה.
<יהודה בכר: אני למעשה פועל בשלושה מרכיבים.
<יהודה בכר: המרכיב האנושי, המרכיב הטכנולוגי ומרכיב הסמכויות.
<יהודה בכר: המרכיב האנושי, אנחנו בחרנו פה אנשים, אני אומר את זה לכולם, ראינו את זה גם בשטח, אנשים שבאים לפה מתוך חזון.
<יהודה בכר: הם באים לפה מתוך אמונה ושליחות ומשימה.
<יהודה בכר: יש פה אנשים מאוד מאוד מיוחדים, הכשרנו אותם, החל מקורסי ערבית וקורסי משא ומתן ואלה אנשים שעשו עבודה מאוד חשובה.