GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה מזרחי: " עכשיו אני אומר לכם, ל-2,000 איש האלה שהולכים להוסיף שם, שאתם לא תרגישו שהם יצאו מכם, הולכת המדינה להשקיע חצי מיליארד שקל, כדי להחזיק 2,000.
משה מזרחי: אתם תישארו אִתם.
משה מזרחי: אני לא צריך להגיד לכם, וגם לשר, מה אפשר לעשות עם החצי-מיליארד שקל, כדי להוציא אותם מהשכונות, ולתת לכם בונוס על זה שעל הגב שלכם החזקתם את החבילה הזאת, ולהחזיר את פרויקט שיקום השכונות הגדול.
משה מזרחי: חצי מיליארד שקל הולכים להחזיק 2,000 איש שאתם לא תרגישו שהם אינם.
משה מזרחי: אל תיתנו להם לבלבל – אני אומר לכם, אני ממש לא רוצה להיות שותף לדיון הזה, בגלל הטחת מראית העין שעושים לכם.
משה מזרחי: זה מה שמרתיח אותי.
משה מזרחי: אני ממש לא רוצה להיות שותף, כי זה לא דיון ראוי בחוק כזה.
משה מזרחי: ואני באתי הנה רק כדי להגיד לכם, ואני מניח להם שיספרו לכם מעשיות עד מחר, תקשיבו למילים שאני אומר:
משה מזרחי: בבוקר שלמחרת – כי החוק הזה מ-2011, עם שלוש שנות מאסר, לא הוציא מפה איש אחד – 54? - - -
<עובד חוג'י: אבל לא הכניס.
משה מזרחי: הגדר - - -
מירי רגב: לא, לא, אין פה עכשיו דיון.
מירי רגב: אין פה דיון.
<עובד חוג'י: בהרבה דברים אני מסכים אתך, על מה שאמרת.
<עובד חוג'י: אבל בזה - - -
משה מזרחי: מה אמרתי בהתחלה?
משה מזרחי: – הבעיה שלכם היא לא אלה שבאים, זה לא פותר את זה.
משה מזרחי: אתם פה, כאילו אתם תומכים במה, בהמשך ההנצחה אצלכם?
מירי רגב: מזרחי, תודה רבה, אתה מוזמן אליהם לשכונה לדבר.
מירי רגב: עורכת-דין רעות מיכאלי ולאחר מכן חבר הכנסת פריג'.
מירי רגב: בבקשה, שלוש דקות לפניך.
<רעות מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, חברי הכנסת, - - -
משה מזרחי: - - - שלוש דקות על מה?
מירי רגב: אתה דיברת יותר משלוש דקות.
מירי רגב: רק שתדע.
משה מזרחי: הייתי רוצה לראות שהיית לוקחת גם את זה.
מירי רגב: מה היית עושה?
מירי רגב: אנחנו היום ביום אלימות נגד נשים.
<רעות מיכאלי: אני מנכ"לית מוקד סיוע לעובדים זרים, וכן, אנחנו מסכימים.
<רעות מיכאלי: יש גם כמה דברים שאנחנו מסכימים עליהם כחלק מהדברים שנאמרו בדיון הזה.
<רעות מיכאלי: בפירוש, אנחנו מסכימים שהמצב בדרום תל-אביב הוא בלתי נסבל.
<רעות מיכאלי: לא, אני לא חושבת שתושבי השכונות הם גזענים.
<רעות מיכאלי: אני בהחלט חושבת שאנחנו מתמודדים עם מציאות מורכבת, בפירוש.
<רעות מיכאלי: ואמרת, גברתי היושבת-ראש, יש כאן מחדל, ויש כאן פצצה חברתית מתקתקת.
<רעות מיכאלי: הכול נכון.
<רעות מיכאלי: הוויכוח שלנו אתכם הוא על הדרך, על הפתרון ועל חלק מהעובדות שיש כאן.
<רעות מיכאלי: אני חייבת להגיד, אני יושבת כאן היום בתור מנכ"לית הארגון, אבל גם בתור אזרחית מן השורה.
<רעות מיכאלי: ואני, את ההכשרה המשפטית שלי קיבלתי כאן, בבית הזה, כשהתמחיתי בלשכה המשפטית של הכנסת.
<רעות מיכאלי: והמקום הזה יקר ללבי, גם ברמה האישית, וגם ככל אזרחית אחרת.
<רעות מיכאלי: ואני רוצה להגיד לך, גברתי היושבת-ראש, שאתם עומדים, עם החוק הזה, להתבזות.
<רעות מיכאלי: ולמה?
<רעות מיכאלי: – משום שבשונה ממה שאמר חברי עורך-הדין אייל ינון, היועץ המשפטי לכנסת, הצעת החוק הזו היא חמורה הרבה-הרבה יותר מזו שבג"ץ פסל, ואני אסביר מדוע.
<רעות מיכאלי: אני לא מדברת על העובדה שמדובר בשנה של מאסר, שהיא שנה שלכאורה אתם מציגים כמידתית יותר.
<רעות מיכאלי: אבל בית-המשפט, ולקחת את הדברים, אדוני השר, של הנשיא גרוניס, שהיא אמירה אחת בדעת מיעוט, מזה אי אפשר ליצור רציו.
<רעות מיכאלי: אדוני מבין את זה בעצמו, ודאי.
<רעות מיכאלי: אבל הדברים האלה לא נאמרו ואין להם רוב, ואמר את זה גם היועץ המשפטי לכנסת בעצמו.
<רעות מיכאלי: שנה מאסר – יש סיכוי טוב שלא תעבור בג"ץ.
<רעות מיכאלי: האמצעי הזה הוא לא מידתי.
<רעות מיכאלי: לא ברור מה קורה לאנשים כשהם שמשתחררים משם.
<רעות מיכאלי: מה עם פליטים?
<רעות מיכאלי: – מי שכן מוכר, אם כבר הוא מגיע לקבל הכרה.
<רעות מיכאלי: לא נדבר על זה ששיעור ההכרה במבקשי מקלט בישראל הוא מהנמוכים בעולם.
<רעות מיכאלי: אבל כשהם משתחררים, לאן הם הולכים?
<רעות מיכאלי: הדבר הזה לא ברור מן החוק.
<רעות מיכאלי: הסיבה השנייה, והיא אולי העיקרית, שהחוק הזה הוא חמור ואף גרוע יותר מקודמו, היא המתקן הפתוח.
<רעות מיכאלי: המתקן הפתוח הזה הוא מתקן סגור.
<רעות מיכאלי: הוא כלא לכל דבר ועניין.
<רעות מיכאלי: וכיוון שהוא מוצג כאן כמתקן פתוח, אין כאן שום אמצעי בקרה, אין כאן ביקורת שיפוטית, אין כאן אפשרות לבית-דין או לאיזושהי הזדמנות, או יכולת של אנשים, שהעניין שלהם ייבדק.
<רעות מיכאלי: הם ייכנסו למקום, והם ייעלמו ממנו.
<רעות מיכאלי: וזה מאוד-מאוד חמור.
<רעות מיכאלי: אני רוצה להעמיד כאן על מקומו איזשהו עניין עובדתי.
<רעות מיכאלי: דובר כאן על כך שישראל בודקת בקשות מקלט, ושהנתונים הם לא מדויקים.
<רעות מיכאלי: ישראל התחילה, מאז שהוחל החוק למניעת הסתננות, לאפשר למבקשי מקלט אריתראים וסודנים, להגיש בקשות מקלט בכלא, וגם זאת, חודשים ארוכים אחרי שהתיקון הקודם של החוק למניעת הסתננות נכנס לתוקפו.
<רעות מיכאלי: למבקשי מקלט אריתראים וסודנים מחוץ לכלא אין נגישות בכלל להליכי המקלט.
<רעות מיכאלי: ולכן, כשמישהו אומר שהוא בדק, הוא אינו אומר דברים נכונים.
<רעות מיכאלי: ויתכן שיש אנשים שמגישים בקשות מקלט מחוץ לכלא.
<רעות מיכאלי: ואיך מתפקדת מערכת המקלט של ישראל, זה סיפור אחר.
<עובד חוג'י: את צודקת.
<עובד חוג'י: לכולנו בדקו - - -
מירי רגב: סליחה, אתה הדובר הבא.
<רעות מיכאלי: יכול להיות, אבל הם אינם מאריתריאה ומסודן, והאנשים האלה, עניינם לא נבדק, ויתכן שבודקים עניינם של אנשים אחרים, אבל זה לא מלמד על הכלל.
<רעות מיכאלי: למעלה מ-80% מהאריתראים בעולם שמגישים בקשות מקלט, מוכרים כפליטים.
<רעות מיכאלי: אני מתקשה להאמין שדווקא אלה שמתדפקים על שערינו הם שונים מהאחרים.
<רעות מיכאלי: ולכן, עד שלא נבדוק, לא נדע.
<רעות מיכאלי: ולכן אני אשתמש בטרמינולוגיה "מבקשי מקלט", כי אינני יודעת אם הם פליטים או מהגרי עבודה.
<רעות מיכאלי: וזה דבר מאוד-מאוד משמעותי.
מירי רגב: אני מבקשת מחבר הכנסת פריג', ולאחר מכן עובד, נציג השכונות.
עיסאווי פריג': חברים, ראשית כל, אני מזדהה באופן מלא עם החבר'ה של דרום תל-אביב, וכל מי שעובר את הדברים הנוראיים שאנחנו רואים בחשיבותם.
עיסאווי פריג': ראשית כל, אני מזדהה, וצריך לעשות את הכול בשביל לפתור את הבעיה.
עיסאווי פריג': ועכשיו, לגופו של עניין.
עיסאווי פריג': אנחנו מחזיקים כאן חוק שהוא שגוי בכותרת.
עיסאווי פריג': חברי דב, בהסתייגויות שהגשנו אתה דילגת על זה, ואני רוצה לציין – אנחנו מחזיקים כאן חוק שנקרא: החוק למניעת ההסתננות.
עיסאווי פריג': בואו נקרא לילד בשמו, חברים.
עיסאווי פריג': למה הפה מוציא משהו והלב מדבר אחרת?
עיסאווי פריג': לחוק צריך לקרוא: חוק למניעת הגנה למבקשי מקלט מאפריקה.
עיסאווי פריג': צריך לקרוא לילד בשמו.
עיסאווי פריג': החוק הזה מיועד נגד השחורים, נגד הסודנים והאריתראים.
<קריאה: אתה ראית את הניגרים אצלנו?
<קריאה: ואת הגאנאים?
<קריאה: לא קרה להם כלום.
<קריאה: אף אחד לא דיבר עליהם.
<קריאה: על זה אתה כן מדבר?
<קריאה: זה בושה בשבילך לומר דבר כזה.
<קריאה: בושה - - -
עיסאווי פריג': אם הפליטים האלו, היו תאילנדים, היו פולנים, היו מטורקיה, היחס היה אחרת, היחס היה שונה.
מירי רגב: איך אתה יודע?
עיסאווי פריג': אנחנו רואים אלפי טורקים מטורקיה בארץ, עובדים, מתפרנסים, מקבלים שכר, תאילנדים בחקלאות, בכל הארץ, הכול טוב ויפה.
עיסאווי פריג': ואמר ידידי דב חנין, מה אנחנו צריכים עובדים זרים, אם אפשר למיין את אלו עד שייכנסו לתהליך?
עיסאווי פריג': אפשר, אבל – וכאן אני אתייחס לשני דברים – כאן יש פקולטה שנוצרה בכנסת הזו, ושמה: התמחות עוקף בג"ץ.
עיסאווי פריג': וכל תהליך החקיקה האנטי-דמוקרטי שאנחנו עדים לו בכנסת, עכשיו, בחוק הזה, התגלה בהתגלמותו, בעוצמתו.
עיסאווי פריג': בג"ץ אמר, אז אני יצרתי חוק איך לעקוף את בג"ץ.
עיסאווי פריג': בג"ץ אמר הכי במפורש: אין לכלוא אדם ללא משפט, ולהכניס לכלא כהרתעה אסור.
עיסאווי פריג': אז בא המחוקק עם סעיף 5, עם כל מיני תחבולות ואמר את מה שאמר המחוקק.
עיסאווי פריג': – לעקוף את בג"ץ.
עיסאווי פריג': עכשיו אני רוצה לנגוע בנקודה שתכאב לחברי.
עיסאווי פריג': חברים, ואני פונה אליכם, לתושבי דרום תל-אביב, הבעיה שלכם לא תיפתר, ואל תתנו להם לנצל אתכם.
עיסאווי פריג': הבעיה הזו מלפני שמונה שנים, כשהממשלה הזו היתה, והיתה שלוש קדנציות, והיא יצרה את הבעיה, והיא תמשיך ליצור את הבעיה בכדי להגדיל את ההון הפוליטי.
מירי רגב: הבעיה היא שרק הממשלה הזאת בנתה את הגדר.
עיסאווי פריג': שום דבר לא ייפתר.
עיסאווי פריג': אני אומר לכם.
עיסאווי פריג': הם ימשיכו לנצל אתכם ולא יפתרו את הבעיה, כי הפוליטיקה מחייבת שהבעיה שלכם תישאר.
עיסאווי פריג': מה שאנחנו אומרים, ומה שמציעים, זה הפתרון שניתן.
עיסאווי פריג': ההתנהלות וה"עליהום" שיוצרים בשביל האווירה שאנחנו אבו-עלי שלכם, תראה מה היא יוצרת.
עיסאווי פריג': לפני חודש שמעתי כמה סיפורים, והייתי מעורב בכמה סיפורים של סודנים - - -
מירי רגב: יש לך עוד דקה מחמש הדקות שקיבלת.
עיסאווי פריג': כן, סיפור ואני מסיים.
עיסאווי פריג': להסתייגויות דב התייחס.
עיסאווי פריג': ההתייחסות שאנחנו עושים "עליהום", גורמת לכך שבחברה שלנו, את חסרי המצפון, מנצלים את האנשים האלו בצורה שצלם אנוש אנחנו מאבדים.
עיסאווי פריג': לפני שלושה שבועות הייתי בצפון בבית-חולים נהריה.
עיסאווי פריג': פליט סודני נמצא שם קטוע רגל.
עיסאווי פריג': ביקרתי אותו.
עיסאווי פריג': ולמה הוא קטוע רגל, חברים?
עיסאווי פריג': – נכנס לו מסמר ברגל, והקבלן, חסר צלם אנוש, אמר לו, אתה מסתנן, לא ישימו לב אליך, לא רוצה לקחת אותך לבית-חולים.
עיסאווי פריג': חברו לקח אותו לבית-חולים, ארבעה ימים אחרי שדקר אותו מסמר.
עיסאווי פריג': בית-החולים אמר, חייבים לקטוע לך את הרגל, מכאן.
עיסאווי פריג': ה"עליהום" שנוצר, איבדנו את האנושיות שבתוכנו.
עיסאווי פריג': האיש עכשיו אומר, אני רוצה לחזור הביתה, אבל גם את הזכות החוקתית שלי אני לא יכול לממש.
עיסאווי פריג': התקין פרוטזה מתורמים, מאנשים באיזור, ועכשיו המעסיק מנסה בכל התחבולות ומשתמש בהגנה הציבורית שהוא מקבל בכדי לחמוק מתשלום העונש.
עיסאווי פריג': את זה אנחנו יצרנו.
<עובד חוג'י: תבוא לאיכילוב, תראה איזה שירות הוא מקבל.
עיסאווי פריג': אל תתנו להם לרמות אתכם.
מירי רגב: פריג', תודה רבה לך.
מירי רגב: הסתיים הזמן שלך.
מירי רגב: עובד, נציג השכונות, ולאחר מכן חבר הכנסת נחמן שי.
<קריאה: למה אתם לא נותנים לקטנים לדבר?
מירי רגב: סליחה, אדוני.
מירי רגב: בבקשה, עובד.
<עובד חוג'י: ערב טוב לכולם.
<עובד חוג'י: קודם כל, אני רוצה להגיד דבר אחד.
<עובד חוג'י: כולכם נראים לי אנשים נבונים.
<עובד חוג'י: הגדר כשלעצמה לא פתרה את הבעיה.
<עובד חוג'י: בואו נהיה כנים.
<עובד חוג'י: מה שעצר, זה החוק.
<עובד חוג'י: – אף בן-אדם לא היה מסתכן לבוא ולהיכנס למדינה, כשאין לו עבודה, לא יכול לשלוח כסף להורים שלו, למשפחה שלו, או לעשות בזה משהו.
<עובד חוג'י: ולראיה, חבל עזה מוקף גדרות וביטחון, ומה אנחנו מקבלים שם?
<עובד חוג'י: – מנהרות, נכון?
<עובד חוג'י: כלי רכב עוברים שם.
<עובד חוג'י: אז בוא ננסה לעשות את הגדר לבד.
<עובד חוג'י: היום יש מצב קצת ביטחוני בסיני, עם הנשיא החדש – אני לא ביטחוניסט גדול, אבל אני מתאר לעצמי שהבדואים לא יכולים להעביר.
<עובד חוג'י: אבל החוק הזה, לדעתי, לא מספיק, שנה לא מספיקה, אלא אני דורש יותר.
<עובד חוג'י: כי עם כל הכבוד לכולם, הגדר כשלעצמה לא היתה עוזרת.
<עובד חוג'י: בשאר הנושאים, עם ה-2,000, אני באמת מסכים עם מה שאמר חבר הכנסת מזרחי.
<עובד חוג'י: באמת, זה לעג לרש.
<עובד חוג'י: מה זה, ה-2,000 האלו?
מירי רגב: צריך להגדיל את המיקום.
עיסאווי פריג': את המתקן.
<עובד חוג'י: אתם אוהבים להסתכל בבעיה הזאת, ולייצג אותנו רק כדרום תל-אביב.
<עובד חוג'י: אז אני רוצה לסבר לכם את האוזן.
<עובד חוג'י: זה לא רק דרום תל-אביב, זה רוב האזורים החלשים באיזור גוש דן; אם זה בפתח-תקווה, אם זה בפרדס כץ, זה איזור החלשים והמוחלשים.
<עובד חוג'י: אז זה לא רק דרום תל-אביב, זה לכל שאר המסכנים שיש לך באשדוד ובאילת, ובהרבה מקומות.
<עודד ירון: ובערד.
<עובד חוג'י: זה לא רק בדרום תל אביב.
<עובד חוג'י: אנחנו מציגים את זה כאילו בעיה של דרום תל-אביב, וזה לא נכון.
<עובד חוג'י: זו בעיה של הרבה מקומות במדינת ישראל.
עיסאווי פריג': אצלך הבעיה מייצרת כותרת - - -
מירי רגב: סליחה רגע, תנו לו בבקשה לדבר.
מירי רגב: הוא לא הפריע לך, פריג'.
<עובד חוג'י: דרך אגב, היתה הבעיה הזאת באיזה כפר בצפון.
<עובד חוג'י: בכפר מנדא היתה גם בעיה כזאת, והוציאו אותם משם.
<עובד חוג'י: המשטרה באמת התחילה לעבוד.
<עובד חוג'י: באמת רואים שהיא התחילה לעבוד, אבל יש פה בעיה עם המערכת המשפטית.
<עובד חוג'י: אני רואה שחבר הכנסת דב חנין – אתם, על כל פיפס וסעיף ותת סעיף, אתם באים ומלינים.
<עובד חוג'י: עם כל הכבוד, אני מעריך, אני לא מבין גדול, אבל מבחן התוצאה שלנו, כתושבים שסובלים מזה וחווים את זה יום-יום, אני אתן לך איך מדינת ישראל מתנהלת, עם כל התתי-סעיפים שאתם עושים.
<עובד חוג'י: תופסים אריתראי, סודני, לא משנה, אחד שאין לו מקום מגורים, תופסים בן-אדם כזה, לדוגמה, גנב אייפון.
<עובד חוג'י: בא השוטר, ובשביל לחקור אותו הוא צריך להביא מתורגמן שעולה כסף למדינת ישראל.
<עובד חוג'י: את אותו מתורגמן, אחר-כך, החוקר צריך להעלות אותו לשופט.
<עובד חוג'י: הם לוקחים את המתורגמן לשופט, השופט מגיע, הוא אומר, טוב, מה הוא גנב?
<עובד חוג'י: אייפון?
<עובד חוג'י: לא נורא, יש לך כתובת?
<עובד חוג'י: – לא, אדוני, כמו שהשר אמר, טוב, שלום.
<עובד חוג'י: מה יצא בפועל?
<עובד חוג'י: – מדינת ישראל, משטרת ישראל שילמה על מתורגמן, אותו חוקר שהתעכב, במקום ללכת הביתה הוא עלה אתו לשופט, השופט שחרר אותו, אז הוא אמר, רגע, בשביל מה אני אעצור אותו?
<עובד חוג'י: ואז מה קורה?
<עובד חוג'י: – אין פשיעה.
<עובד חוג'י: נכון?
<עובד חוג'י: בסטטיסטיקות של כולכם אין פשיעה, לא קרה כלום.
<עובד חוג'י: האייפון לא נגנב.
<עובד חוג'י: אתם מדברים על גזענות – למעשה, ההגנה הקבוצתית שניתנה להם זו הגנה גזענית, תרתי-משמע.
<רעות מיכאלי: מישהו צריך לבדוק פה - - -
<עובד חוג'י: לא, לא.
<עובד חוג'י: ההגנה הקבוצתית שניתנה להם, מדינת ישראל נתנה להם, אני לא יודע מי נתן, האו"ם נתן להם, למעשה, כל מי שהוא כהה עור, רשאי להיכנס דרך הגבול למצרים.
<עובד חוג'י: אני, למשל, לא הייתי יכול להיכנס, ואת גם לא.
<עובד חוג'י: ולראיה, הרבה אתיופים נכנסו, ואין שם בעיה, נכון?
<עובד חוג'י: צפון-סודן נכנסו, למה?
<עובד חוג'י: – ראו בן-אדם כהה עור, אמרו לו: תפאדל.
<עובד חוג'י: מה חמור בהגנה הקבוצתית הזאת, בשורה התחתונה?
<עובד חוג'י: מה עשיתם פה?
<עובד חוג'י: כל בן-אדם שנראה אפריקאי - - -
דב חנין: אנחנו כאן – צריך לבדוק כל תיק - - -
<עובד חוג'י: אבל אני מדבר על מה שקרה היום.
<עובד חוג'י: על המחדל.
<עובד חוג'י: כל בן-אדם שקיבל את ההגנה קבוצתית, לא בדקו אם הוא גנב, אם הוא רוצח, אם הוא עשה מעשה - - -
<עובד חוג'י: לא, לא, אחר-כך אני אתן לכם את הפאנץ' , שאתם מדברים אתי על סעיפים.
מירי רגב: אז בבקשה, בוא תגיע לפאנץ'.
דב חנין: צריך לבדוק כל תיק, הגיע הזמן.
דב חנין: צודק לגמרי.
<עובד חוג'י: אולי הוא רוצח?
<עובד חוג'י: אולי הוא גנב?
<עובד חוג'י: אולי הוא ברח בגלל שהוא עשה איזושהי עבירה, אנס שם, וברח ובא לפה?
<עובד חוג'י: איזה מין דבר זה, הגנה קבוצתית?
<עובד חוג'י: איך יכול להיות כזה דבר?
<עובד חוג'י: אבל עזבי, אתם טוענים שהם פליטים, נכון?
<עובד חוג'י: אני לא עוד ראיתי פליט אחד ששולח כסף למדינה ממנה הוא ברח.
עיסאווי פריג': בדקת אותם?
<עובד חוג'י: אני לא מכיר פליט בסוריה, אלה שברחו מאסד, אדוני הנכבד, לא שולחים כסף לאסד.
<עובד חוג'י: אני לא ראיתי אחד שברח מסוריה לטורקיה ומשלם מסים - - -
עיסאווי פריג': אנחנו מדברים על הסודנים - - -
<עובד חוג'י: אתה יודע כמה דירות יש להם שם?
<עובד חוג'י: אני מכיר סודני, ארבע דירות קנה בצפון סודן, ארבע דירות.
<עובד חוג'י: אתה רוצה שאני אביא לך אותו?
<עובד חוג'י: אני אביא לך אותו.
<עובד חוג'י: רובם, בני 18 עד 30.
<עובד חוג'י: 905 מהם זה חבר'ה צעירים.
<עובד חוג'י: איפה הזקנים והזקנות שלהם?
<עובד חוג'י: אם פליטים, אני יודע, כולם בורחים.
<עובד חוג'י: איפה הפליטים האמיתיים?
<עובד חוג'י: אני רואה בסוריה – שם הייתם צריכים לצעוק הרבה.
<עובד חוג'י: כל יום נהרגים שם עשרות ומאות, אתם לא מדברים.
<עובד חוג'י: עכשיו אני אגיד לך למה.
<עובד חוג'י: יש הרבה-הרבה חוקים וסעיפים, וסעיף אל"ף גדול, וסעיף אל"ף קטן, אז אני אתן לכם דוגמה.
<עובד חוג'י: מישהו מכם דיבר על נוער בסיכון?
<עובד חוג'י: אתם מדברים על נערות?
<עובד חוג'י: היה מקרה עכשיו עם זמר מפורסם, עם נערות בנות 16, נכון?
<עובד חוג'י: כל המדינה התהפכה.
<עובד חוג'י: אז בוא אני אגלה לכם מה ילדות בנות 13 חוות בשכונת התקווה ובאיזור הזה.
<עובד חוג'י: וזה לא רק בשכונת התקווה, אבל זה מקרה ספציפי בשכונת התקווה: ילדה בת 13 לפני יומיים, תקשיבי טוב, שני סודנים עקבו אחריה בשעה שבע וחצי בערב, לא בשעה מאוחרת בלילה.
<עובד חוג'י: נכנסו בעקבותיה לחדר מדרגות בו היא גרה, אחד איגף אותה מפה, אחד מהצד הזה, היא נכנסה ללחץ.
<עובד חוג'י: המזל מאלוהים, שאלוהים פתח לה את הפה והיא צעקה.
<עובד חוג'י: אבא שלה, מקומה שנייה פתח את הדלת, והם שמעו את זה.
<עובד חוג'י: שניהם דיברו, היא שמעה את השפה, מעין ערבית כזאת, והם ברחו.
<עובד חוג'י: קצין משטרה היה נוכח שם, ועשו חיפוש, היה אחד עם צעיף ואחד עם זה.
<עובד חוג'י: עכשיו אני אגיד לכם עוד כמה דברים.
מירי רגב: לא, זהו.
<עובד חוג'י: ילדות בנות 13, נערות בסיכון.
<עובד חוג'י: אני מסביר לכם את ההשלכות של מה שאתם מדברים.
<עובד חוג'י: נערות בסיכון מקבלות הצעות מגונות, בשביל 200 שקל או בשביל 100 שקל, לקיים יחסי מין.
<עובד חוג'י: איפה אתם חיים, כולכם?
<עובד חוג'י: עכשיו ברצינות אני מדבר.
<עובד חוג'י: אתם מדברים, סעיפים, תתי סעיפים ועוד סעיף.
<עובד חוג'י: אין סעיף להגן על ילדה בת 13?
<עובד חוג'י: אין סעיף לזה?
עיסאווי פריג': החוק יפתור לך את זה.
<עובד חוג'י: מה, צריך לעלות לשופט?
<עובד חוג'י: ומה השופט יגיד לו?
<עובד חוג'י: אין לו אשרת שהייה.
<עובד חוג'י: השופט יגיד לו, אין לך מקום מגורים.
<עובד חוג'י: שישחרר אותו?
<רעות מיכאלי: - - -
עיסאווי פריג': החוק הזה יפתור לך את מה שאתה אומר.
עיסאווי פריג': החוק יפתור את זה - - -
<עובד חוג'י: לדעתי שרת המשפטים היתה צריכה להיות פה, ולהגיד, רגע מה קורה פה באמת עם הבעיה המשפטית?
<עובד חוג'י: אתם אומרים לי, בג"ץ, בג"ץ, בג"ץ.
<עובד חוג'י: כל דבר אני שומע בג"ץ.
<עובד חוג'י: אני צוחק, אבל נראה לי שזה אמיתי.
<עובד חוג'י: אם בן-גוריון, זכרונו לברכה, היום היה מכריז על הקמת מדינת היהודים, עתירות השמאל, היו מגישים עתירה לבג"ץ, בג"ץ היה דוחה את בן-גוריון, היה אומר לו, אין לך, יש לך 90 יום, אסור לך להכריז על מדינת היהודים.
<עובד חוג'י: זה מה שקורה.
מירי רגב: עובד, תודה רבה לך.
מירי רגב: אני מבקשת את חבר הכנסת נחמן שי, ולאחר מכן אסף ניצן ממוקד סיוע לעובדים זרים.
<אסף וייצן: וייצן.
מירי רגב: אה, כתבו לי לא נכון.
מירי רגב: אבל דיברתם כבר, מוקד סיוע לעובדים זרים.
<אסף וייצן: אבל הפעם לא כמו בתקשורת.
<אסף וייצן: תני לי לדבר.
<אסף וייצן: לא כמו בטלוויזיה, תני לי לדבר.
מירי רגב: אבל אתם שניכם מאותו ארגון.
<אסף וייצן: לא, אנחנו מייצגים כמה ארגונים.
מירי רגב: אז אתם תדברו בסעיפים הבאים.
<עובד חוג'י: ממשלת גרמניה, למי היא תורמת כסף?
<עובד חוג'י: עכשיו הבנתי למה.
מירי רגב: אחר-כך אוסנת כהן, הקליניקה לזכויות מהגרים – את אחרי חבר הכנסת נחמן שי.
מירי רגב: אחר-כך התייחסויות, ועוברים לסעיפים הבאים.
<קריאה: תושבי השכונות - - -
מירי רגב: תודה רבה לכם שהגעתם, תושבי דרום תל-אביב.
<קריאה: אני מקווה שיעזור - - -
<עובד חוג'י: רק תראו מי זה האנשים, על מי צריך לשמור.
<עובד חוג'י: איפה העמותות שלהם?
<עובד חוג'י: אלה, יש להם עמותות.
<עובד חוג'י: על האנשים האלה, מי מדבר?
<קריאה: אתם מדברים שטויות.
<קריאה: אתם מחבלים במדינת ישראל.
<קריאה: אתה מחבל במדינת ישראל.
<קריאה: אתה, ואתה ואתה.
<קריאה: במקום לדאוג לזוגות צעירים, 10,000 דירות בדרום תל-אביב, אתם גורמים הרס וחורבן.
עיסאווי פריג': תגיד לשר, תגיד לשר - - -
<קריאה: אתם גורמים הרס וחורבן.
עיסאווי פריג': תגיד לשר שידאג לזוגות צעירים.
<קריאה: אתה מחבל - - -
מירי רגב: הי, סדרן, סדרן, אל תוציא אותו בכוח.
<קריאה: חבל על הזמן שאתה יושב פה.
<קריאה: אתם פרזיטים, לא עבדתם 50 שנה בביטחון, ואתם גורמים למצב הזה.
עיסאווי פריג': תגיד לשר.
<קריאה: אל תגיד לי מה.
<קריאה: אתם חבלנים.
<קריאה: - - - אל תגיד לו, מאיים, לא מאיים.
<קריאה: מי זה החבר כנסת הזה?
<קריאה: הוא בא לי עכשיו - - -
מירי רגב: סדרנים, נא לסגור את הדלת.
נחמן שי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אדוני השר, באווירה הזאת קשה מאוד להתבטא באופן טיפה אחר.
נחמן שי: לבי יוצא לתושבים שם.
נחמן שי: וגם אנחנו היינו שם.
נחמן שי: זה לא שמישהו שנמצא במקום אחר, פוליטית, לא היה שם הרבה פעמים, גם באופן יזום וגם באופן לא יזום.
נחמן שי: המראות האלה הם קשים.
נחמן שי: האיזור הזה של תל-אביב, הוא לא שייך למדינת ישראל יותר.
נחמן שי: התחושה היא שיש איזושהי נוכחות זרה משמעותית בלב-לבה של תל-אביב, ואת זה צריך להפסיק.
נחמן שי: זה לא יכול להימשך.
נחמן שי: אני מסכים, בעניין הזה, לחלוטין.
נחמן שי: אני רק חולק על השיטה ועל הדרך, אבל קודם כל, המטרה שה-60,000 או כמה, אני לא מכיר את המספר המדויק, ששוהים פה שהות בלתי חוקית, לא יכולים להישאר במדינת ישראל.
נחמן שי: הם לא הוזמנו הנה, הם לא נכנסו הנה באישור, וצריכה להימצא דרך אנושית לשחרר אותם ואותנו, ולהיפרד.
נחמן שי: אני לא חושב שמדינת ישראל תחטא באיזשהו מקום, לא למסר שלה מיום הקמתה, לא לרצון שלנו להגן על פליטים.
נחמן שי: אני לא חושב שכך יהיה.
נחמן שי: זה יהיה נכון להיפרד מהם.
נחמן שי: אנחנו לא נהיה המדינה הראשונה ולא המדינה האחרונה, ששומרת על גבולותיה ומונעת כניסה של אנשים לתוכה.
נחמן שי: אנחנו רואים את התמונות על חופי אירופה, ואנחנו רואים את הספינות ששוקעות במים.
נחמן שי: וגם איטליה, שזה קורה לה, גם היא לא מאפשרת להם להיכנס.
נחמן שי: היא שומרת אותם באי מסוים, ולא נותנת להם להיכנס.
נחמן שי: בעניין הזה, וגם קיבלנו דוגמאות, אני מסכים עם כך.
נחמן שי: אני מסכים, ואני גם שומע את התגובות שלך ושל אחרים, ואני מבין אתכם לחלוטין.
נחמן שי: מבין אתכם, באמת.
נחמן שי: אין ספק שהחיים שלכם השתנו מאוד לרעה, מאוד לרעה, שהם גם ככה לא היו הכי טובים.
נחמן שי: הם השתנו לרעה.
נחמן שי: אני לא יודע אם כל סיפור מדויק, אבל זה לא משנה.
<עובד חוג'י: מדויק, מדויק.
<עובד חוג'י: אני מוכן לקחת אותך.
מירי רגב: עובד.
נחמן שי: אל תענה לי, זה לא משנה.
נחמן שי: אני מבין, אני מבין.
נחמן שי: עכשיו השאלה היא – אני שואל גם את המשנה ליועץ המשפטי וגם אותך, השר – אנחנו בעצם חסמנו את כניסתם לישראל.
נחמן שי: לא חופרים מנהרות, ולא זה.
נחמן שי: באמת, במהלך נכון, אם כי עם קצת התלבטויות, אנחנו זוכרים, הממשלה בנתה את הגדר הזאת.
נחמן שי: ובדיעבד, היתה בזה גאונות עוד יותר גדולה כי היא הפכה להיות גם למכשול ביטחוני, שזה עוד יותר חשוב.
נחמן שי: אז בכלל, יצאנו נשכרים.
נחמן שי: מימדי הכניסה היום הם שניים בחודשים ארוכים.
נחמן שי: זאת אומרת, אי אפשר להיכנס למדינה.
נחמן שי: האם לקבוצה שנשארה, זה נכון להטיל את המגבלות והענישה או ההרתעה הזאת?
נחמן שי: כי את מי אנחנו מרתיעים?
גדעון סער: סלח לי, חבר הכנסת שי, לא היית בתחילת הדיון ולא שמעת, אבל אותו סעיף הוא לא רלוונטי לאוכלוסיה שנמצאת פה.
גדעון סער: לאוכלוסיה שנמצאת פה, רלוונטי המתקן הפתוח.
גדעון סער: אם, כמו שאתה טוען, פרחים ופרפרים, אף אחד לא יבוא – מצוין.
נחמן שי: אבל המשמורת הפתוחה כן.
גדעון סער: המשמורת הפתוחה – גם זה לא בסדר?
נחמן שי: לא, רגע, אני רוצה לדבר על המשמורת הפתוחה.
גדעון סער: מה כן בסדר?
גדעון סער: איך אתה רוצה שהם יצאו?
גדעון סער: אמרת, 60,000, איך הם יצאו?
גדעון סער: החלילן מהמלין ייקח חליל, יבוא, והם ילכו אחריהם?
גדעון סער: וכיף כיף כיף?
נחמן שי: המשמורת הפתוחה היא בעייתית בכך שבעצם הם בכלא, גם אם אתה לא קורא לזה "כלא".
נחמן שי: תסביר לי איך זה נראה, שאדם צריך לגור במקום מסוים, לחתום שלוש פעמים ביום, בוקר, צהריים וערב, שהוא נמצא שם, כי זו הדרך היחידה לקיים בקרה עליו, ובסוף, איך הוא יעבוד?
נחמן שי: אז הוא לא יעבוד.
גדעון סער: אבל מסופקים צרכיו.
גדעון סער: הוא לא צריך לעבוד.
גדעון סער: הוא מקבל מזון, הוא מקבל לינה, הוא מקבל רווחה ובריאות.
גדעון סער: למה הוא צריך לעבוד?
גדעון סער: אם אתה לא נותן לו מתקן פתוח, הוא נמצא בתל-אביב או שהוא נמצא בבני-ברק, או שהוא נמצא בחולון, או שהוא נמצא בבאר-שבע - - -
נחמן שי: אני חושב שעדיף שהוא יעבוד - - -
גדעון סער: אבל אז איך הם יצאו?
גדעון סער: אתה התחלת את דברים – אני מחפש קשר לוגי, הרי אי אפשר להמשיך לאחוז את המקל, ככה, משני הקצוות.
גדעון סער: אתה רוצה ש-60,000 יצאו, ואתה גם רוצה שהם יעבדו, שבשביל זה הם הגיעו לפה, ואתה גם רוצה שהם יהיו ברחובות.
גדעון סער: אז בין סודן לבין תל-אביב, או בין חולון או בין באר-שבע, הם יעדיפו להישאר פה.
גדעון סער: מה כל-כך מסובך להבין?
גדעון סער: הם עשו מאמץ גדול מאוד כדי להגיע לפה.
גדעון סער: אז איך הם יצאו בדיוק, לפי השיטה שלך?
גדעון סער: בוא תן לי את האלטרנטיבה שלך, תגיד לי.
גדעון סער: אולי אני לא חשבתי.
דב חנין: ואיך הם יצאו לפי השיטה שלך?
נחמן שי: אני לא צריך עזרה.
נחמן שי: אני שובר את הראש, יחד אתך.
גדעון סער: אני לא מפריע יותר.
מירי רגב: ויותר השר לא מגיע לדיונים.
מירי רגב: אנחנו לא נביא את החוק הזה להצבעה.
נחמן שי: יש היגיון רב במה שאמרתי.
נחמן שי: אמרתי, קודם כל, חסימת הגבולות, ובי"ת, טיפול באוכלוסיה שנמצאת בפנים.
נחמן שי: הטיפול צריך להיות באיתור מדינות או מקומות להוציא אותם, לתת להם גם פיצוי כספי, אם זה עוזר - - -
מירי רגב: אמר את זה השר - - -
נחמן שי: וצריך לשחרר אותם במספרים גדולים, גדולים מאוד.
נחמן שי: המעצר שאתה מחזיק אותם במשך X חודשים, הוא לא אנושי, ואני גם אומר לך שהוא בסוף לא יעמוד במבחן - - -
גדעון סער: בהולנד זה אנושי?
גדעון סער: בספרד זה אנושי?
גדעון סער: באיטליה זה אנושי?
גדעון סער: בשוויץ זה אנושי?
נחמן שי: אני לא יודע מה הולך שם.
דב חנין: אז תבדוק בקשות פליטים, כמו הולנד וספרד.
דב חנין: יאללה, תתחיל.
גדעון סער: בודקים, בודקים.
גדעון סער: מספיק עם השקר הזה.
גדעון סער: מספיק, מספיק עם השיטות הקומוניסטיות שלך.
גדעון סער: מספיק עם השיטות הקומוניסטיות האלה.
מירי רגב: ועדה שלמה בודקת את זה.
דב חנין: אבל חבל שאתה ממשיך להוריד את הדיון.
דב חנין: השר מזכיר את בן-גוריון.
דב חנין: כל פעם שלבן-גוריון לא היו תשובות, הוא היה צועק "אלטלנה".
דב חנין: אז הנה למדתם משהו מבן-גוריון.
דב חנין: אין לך מה לענות לגופו של עניין, אז אתה חוזר למקארתי.
גדעון סער: אתה נותן לי קומפלימנט גדול.
דב חנין: כי אין לך מה לענות לגופו של עניין, אז אתה בא להוריד את הדיון.
גדעון סער: אמרתי שאתה אמרת שקר.
גדעון סער: אמרת שקר.
גדעון סער: כשלא בודקים, זה שקר.
גדעון סער: אתה משקר.
דב חנין: אני משקר?
גדעון סער: אמת, אתה משקר.
דב חנין: בבקשה, כמה בקשות בדקתם?
דב חנין: כמה בקשות בדקתם?
עיסאווי פריג': 104 מתוך 54,000 - - - כמה בדקתם?
דב חנין: תתייחס לגופו של עניין.
מירי רגב: אה, תודה רבה לכם.
דב חנין: תקראי את השר לסדר.
דב חנין: הוא מפריע לדיון הזה.
עיסאווי פריג': 104 בקשות?
מירי רגב: נחמן, אתה רוצה עוד להמשיך את הדברים?
דב חנין: לא מאפשר לנו לקיים דיון ענייני.
נחמן שי: אנחנו, כשניכנס לחוק הזה - - -
מירי רגב: לא, נכנסנו לחוק.
נחמן שי: לא, בסדר, אבל יהיו לנו הסתייגויות - - -
מירי רגב: לא, יש כבר, עכשיו.
נחמן שי: נגיש לכם רשימות.
מירי רגב: חבר'ה, אנחנו היום, מ-1 עד 5 עברנו על החוק.
נחמן שי: אוקי, לאן שתגיעו, אז אנחנו נעיר לגופו של עניין.
עיסאווי פריג': - - - העבודה הגישה הסתייגויות.
מירי רגב: אל תדאג, החבר שלך, מזרחי, הצטרף לחד"ש ולמרצ.
דב חנין: באמת, באמת, באמת.
מירי רגב: יש לכם מפלגה חדשה, העבודה, המסורתית.
דב חנין: יש אופוזיציה בכנסת.
דב חנין: מה אפשר לעשות?
דב חנין: חבר הכנסת סער, השר סער, עוד ישלח אותנו למחנות ריכוז.
דב חנין: בינתיים אנחנו בכנסת.
מירי רגב: הי, די, די, די.
מירי רגב: אני תיכף באמת - - -
גדעון סער: אתם שלחתם אנשים למחנות ריכוז.
דב חנין: אתם שלחתם.
גדעון סער: המשטרים הקומוניסטיים שתמכתם בהם - - -