GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
באסל גטאס: אז כולכם יודעים את ההיסטוריה, היה יום האדמה, כוחות הביטחון, כולל טנקים, נכנסו לכפרים, כבשו אותם מחדש, נפלו 6 חללים, שהאדאא' יום אל-ארד, חללים של יום האדמה שאנחנו כל שנה מציינים.
באסל גטאס: אני מדבר על העניין הזה של יום האדמה להזכיר לכולכם ולמדינה, כנראה הזיכרון ההיסטורי הוא קצר ביותר, אז דובר שוב על 20,000 דונם, לא על הפקעת קרקעות בסדר גודל של פי 100 ולא על עקירת עשרות-אלפי תושבים.
באסל גטאס: אני אומר לך, יושבת-הראש, אנחנו ננצל כל דיון של הוועדה הזאת, ננצל כל דיון על כל סעיף בשביל לחשוף את הפנים האמיתיות של החוק הזה, בשביל להביא – אני יודע שיאשימו אותי בהסתה – בשביל להביא למאבק העממי הזה לעלות כל פעם מדרגה.
באסל גטאס: אני אומר לכם, אני עבדתי 15 שנה בהגשת שירותים לכפרים הבלתי מוכרים, כולל ניידת לחיסונים באזורים האלה.
באסל גטאס: כשנכנסו עם ניידת אחת היה אחוז החיסונים 30%, כל רשויות המדינה, כשיצאנו היה 90%, כיסוי מלא של הילדים באזורים האלה שהמדינה טוענת שהיא צריכה להעביר אותם ממקומם בשביל לשפר את התנאים שלהם.
באסל גטאס: אתם יכולים לשפר את התנאים שלהם, הם אזרחי המדינה והחוק הזה מתנהג אליהם כאויבים.
מירי רגב: סיימת את ה-3 דקות שלך, באסל, מאה אחוז, תודה רבה לך.
באסל גטאס: כאנשים שצריך להילחם בהם.
מירי רגב: באסל, סיימת את ה-3 דקות שלך.
באסל גטאס: שצריך להרוס את החיים ואת הוויה האנושית שלהם, ואת זה לא ניתן לכם לעשות.
מירי רגב: עו"ד דבי גילד-חיו, האגודה לזכויות האזרח.
מירי רגב: עפו איננו פה, פריג' ביקשת והודעת לי שתאחר לכן אני נותנת לך לדבר, מי שלא בתורו יהיה בסוף התור של חברי הכנסת, אז אתה, בגלל שאמרת לי מראש שאתה מאחר אתה חבר הכנסת הבא ואחר כך אברהים צרצור.
דב חנין: אני רשום, גברתי?
מירי רגב: אתה לא רשום.
דב חנין: איך זה יכול להיות?
דב חנין: נרשמתי בתחילת הדיון הקודם.
מירי רגב: לא רשום.
מירי רגב: תקשיב, אל תגיד לי "איך זה יכול להיות"?
מירי רגב: הקראתי שבוע שעבר את הרשימה מראש.
חנא סוייד: שימי אותו במקום עפו.
מירי רגב: אני לא שמה, עפו צריך להגיד לי לשים אותו במקומו.
אחמד טיבי: הנה, הוא יושב ראש הסיעה שלו.
חנא סוייד: הוא באבל.
מירי רגב: קודם כל לא ידעתי, שלא יהיו לו יותר צרות, שלא ידע יותר צער.
מירי רגב: אז אתה במקום עפו, לפניך בכל מקרה יהיה פריג'.
מירי רגב: דבי, בבקשה.
<דבי גילד-חיו: אנחנו מלווים את התוכנית הזאת מהיום שהיא התחילה להתגבש אצל גולדברג ואחר כך בכל גלגולי היישום שלה עם פראוור ובגין.
<דבי גילד-חיו: אנחנו מתרשמים מאנשי הממשלה שיש להם באמת כוונות מאוד טובות ואני מאמינה בכנות הכוונות שלהם אבל בפועל אנחנו חושבים שבמבחן התוצאה מדובר בתוכנית מאוד בעייתית שכרוכה באפליה ולא תביא לפתרון הרצוי והמבוקש על ידי הממשלה לבעיות, למצב הקשה של הכפרים.
<דבי גילד-חיו: למעשה מדובר בתוכנית של ריכוז הבדואים לתוך שטח מסוים, פינוי של 30,000 עד 40,000 איש.
<דבי גילד-חיו: אפילו שלפי התוכנית שהממשלה מציגה מדובר ב-30,000, אנחנו חושבים שמדובר ביותר.
<דבי גילד-חיו: הרס של כפרים וקהילות שלמות.
<דבי גילד-חיו: כל ההתייחסות כאילו כל הבדואים זה בדואים אז אפשר לרכז אותם בתוך איזה שטח ולתוך כפרים, תוך התעלמות מהכפרים שלהם, מהשבטים שלהם, מהקהילות שלהם, התוכנית מבטאת את זה.
<דבי גילד-חיו: הכול כרוך באפליה מאוד קשה, גם בתחום התכנון וגם בתחום הבעלות על החוק.
<דבי גילד-חיו: אנחנו רואים בתכנון שיש בו סטנדרטים תכנוניים מאוד מאוד נוקשים שהם לא מתקיימים בכלל לגבי יישובים אחרים בנגב, 115 יישובים יהודיים, אז שלא נדבר על חוות הבודדים.
<דבי גילד-חיו: אבל כל הסטנדרטים התכנונים שעל פיהם הולכים כביכול לתכנן או להחליט האם יכירו או לא יכירו ביישובים לא מתקיימים לגבי יישובים אחרים.
<דבי גילד-חיו: תוך כדי כל זה גם מקימים יישובים חדשים בנגב, ממש על המקום שבו מתוכנן להרוס כפרים.
<דבי גילד-חיו: גם 10 יישובים שהממשלה כבר אישרה במבואות ערד ועכשיו עוד 5 כפרים שהתפרסם שרוצים להקים אותם.
<דבי גילד-חיו: לגבי הבעלות, יש התעלמות טוטאלית מהסדרים מסורתיים ומהקשר ההיסטורי של הבדואים לקרקעות שלהם.
<דבי גילד-חיו: בעצם מה שהם מציעים פה זה כדי לגמור את "הבעיה" הסדר כפוי חד צדדי.
<דבי גילד-חיו: מדברים על פשרה אבל איך אפשר להגיד פשרה כשזה לא משהו שהוא עם הצד השני?
<דבי גילד-חיו: אי אפשר לדבר בכלל במילים שכאלה.
<דבי גילד-חיו: מדברים על הידברות וזה נכון שנפגשו עם עשרות אנשים ואולי מאות אבל אין לזה שום ביטוי בתוכניות שמוצעות, במתווה.
<דבי גילד-חיו: הסכמה זה אומר שיתוף פעולה, זה אומר עבודה עם אנשים או הידברות, הכוונה היא לא לאיזה משהו טכני שאתה נפגש, מסמן "וי" שנפגשת ואין לזה ביטוי.
מירי רגב: סיימת את ה-3 דקות שלך.
<דבי גילד-חיו: אני מבקשת.
מירי רגב: לא, אני לא יכולה, מעכשיו דקה לפני אני אומרת דקה לפני, אי אפשר שכל אחד ידבר עוד דקה ועוד דקה.
<דבי גילד-חיו: זאת ההזדמנות היחידה שיש לנו להתייחס לתוכנית.
מירי רגב: לא, ממש לא, יש לך הזדמנות להתייחס לכל סעיף.
<דבי גילד-חיו: לא לסעיפי לסעיפים אלא למתווה.
מירי רגב: בבקשה ב-3 דקות תתייחסי, יש המון אנשים שרוצים להתייחס לתוכנית.
מירי רגב: נותנים לך לדבר, תתייחסי.
<דבי גילד-חיו: אני רוצה להגיד, ההתנגדות שלנו היא לא איזה רפלקס מובנה שאנחנו מתנגדים, יש לנו טענות עקרוניות מעמיקות.
מירי רגב: דבי, משפט סיכום.
<דבי גילד-חיו: אני פשוט - - -
מירי רגב: טוב, תגישו ניירות עמדה והכול באתר.
באסל גטאס: 3 דקות זה לא מספיק.
מירי רגב: חבר הכנסת פריג', בבקשה, ולאחר מכן נילי ברוך מעמותת "במקום".
עיסאווי פריג': איך את רוצה ב-3 דקות, חברת הכנסת רגב, לתמצת את הדברים?
מירי רגב: פריג', אני לא יכולה לנהל דיון כללי עכשיו.
מירי רגב: אתה יודע טוב מאוד שזה בדרך כלל גם לא קורה.
מירי רגב: תהיו הגונים, זה לא קורה.
מירי רגב: היינו בהרבה חוקים, בוועדת כספים, בוועדת חוץ וביטחון – שחלקכם שם וחלקכם לא – ועדת הפנים, מגיעים ישר לתוכניות, אין את כל הדיונים האלה.
מירי רגב: אני עשיתי 3 דיונים לדבר כללית על החוק ורק אחר כך להיכנס לסעיפי החוק, שגם על סעיפי החוק כל אחד יוכל לדבר.
מירי רגב: אז תהיו הגונים, קחו את ה-3 דקות האלה, אני יודעת שאין זמן אבל אנחנו מנסים לעשות את מה שניתן בזמן הנתון שיש לנו.
מירי רגב: פריג', בבקשה.
חנא סוייד: אנחנו לא יודעים איך הולך בחוץ וביטחון.
מירי רגב: אתה לא יודע, אז מה אני אעשה?
חנא סוייד: אנחנו לא יודעים.
מירי רגב: אבל בכספים אתה יודע, בוועדת פנים אתה יודע, בעבודה ורווחה, ועליך אני יודעת שאתה יודע הרבה מאוד דברים לפחות יותר מאחרים, חנא סוייד.
באסל גטאס: עמותות, אנשים שיש להם – תתני להם 5 דקות.
מירי רגב: לא, אני נותנת רק לגורמים שמציגים.
באסל גטאס: תני להם 5 דקות.
עיסאווי פריג': גברתי היושבת-ראש, חברים, דיון כזה מצריך הרבה יותר מ-3 ישיבות כי זה - - -
מירי רגב: זה לא 3 ישיבות, אתה לא הבנת מה אמרתי.
מירי רגב: 3 ישיבות רק להערות הכלליות.
עיסאווי פריג': אז לענייננו.
עיסאווי פריג': אני אומר את זה בכנות, השר וחבר הכנסת לשעבר בני בגין, בעיני, איך שאני קראתי את הדף שהוצאת – אתה באמת לא גזען, אני לא אומר את זה בציניות, אני חושב שאתה בן אדם לא גזען –לפי מה שקראתי אתה רוצה להבטיח עתיד לילדי הבדואים בעוד 50 שנה, להסדיר את ההתיישבות שלהם, לדאוג לרווחת חיים, שיהיה להם עתיד מזהיר ומבטיח כמו כל אזרחי מדינת ישראל.
עיסאווי פריג': אני קראתי את זה וזה נשמע לאוזן מאוד טוב, מאוד משמח.
עיסאווי פריג': אני לא רוצה להתייחס בסעיפי החוק, אני לא מהנדס, ולא איש תכנון ולא איש מקצוע, אני רוצה להתייחס לזה כאזרח ישראלי שרוצה להיות חלק מהמדינה הזו ולהיות חלק מהוויה וחלק מהעתיד, אבל כשהמדינה מתייחסת אלי ככה כבן מיעוט אני שואל את עצמי אלף ואלף שאלות.
עיסאווי פריג': יש לי את העבר להסתכל עליו ולשפוט לפיו, 65 שנה, איפה אני נמצא, יש לי את ההווה שאני חי אתו ויש לי את העתיד שאני חושב עליו.
עיסאווי פריג': אני קורא ומשתדל להיות כמה שיותר אובייקטיבי בחשיבה.
עיסאווי פריג': אתמול, שלשום, השבוע קיבלנו סטירת לחי.
עיסאווי פריג': כשאני מנסה לחשוב בכיוונים באה המציאות ונותנת לי סטירה ומעוררת אותי לחיים בדמות המקרה של חירן ואום אל-חיראן, באל"ף זה ערבי ובלי אל"ף זה יהודי.
עיסאווי פריג': וכאן אני מסתכל, אני אומר: ריבונו של עולם, אני רוצה להאמין למתווה.
עיסאווי פריג': רוצה להאמין לכוונות של מר בגין, אבל המציאות אומרת לי אחרת.
עיסאווי פריג': המציאות אומרת לי, ברגע שאני רואה שממשלת ישראל ב-56' שלחה משפחות לגור במקום ששמו אום אל-חיראן היום ובאה הממשלה אחרי 60 שנה, אומרת לאנשים: תזוזו, אני רוצה ליישב יהודים במקומכם, עם כל הכבוד זאת גזענות.
עיסאווי פריג': זאת גזענות.
עיסאווי פריג': המציאות מעוררת אותי לחיים אחרים.
עיסאווי פריג': ממשלת ישראל בקיבוץ שובל, שהוא קיבוץ ארצי מהאנשים שאני והם באותה תפיסה מדינית ואידיאולוגית, אנשי הקיבוץ הארצי, מזיזים שבט משם והממשלה מושיבה אותו במקום, אחרי 60 שנה מקבלת את ההחלטה: אתם זזים.
מירי רגב: הסתיימו לך 3 הדקות.
עיסאווי פריג': יעני, עכברי ניסיונות אנחנו.
עיסאווי פריג': אני שואל את עצמי את השאלות האלו: אדוני, מר בגין, איך בונים את האמון?
עיסאווי פריג': למה שתושבי הנגב יאמינו למה שאתה כתבת ולמה שאתה הצעת?
עיסאווי פריג': תגיד לי רק למה.
מירי רגב: תודה רבה, חבר הכנסת פריג', אנחנו חייבים לסיים.
מירי רגב: נילי ברוך, עמותת "במקום".
באסל גטאס: חשוב לציין שאום אל-חיראן, הממשלה הכירה בו קודם.
באסל גטאס: היתה החלטה להכיר בו, אחר כך חזרה בה.
מירי רגב: 3 דקות לרשותך, לאחר מכן חבר הכנסת דב חנין במקום עפו אגבאריה בהמשך לבקשתו של חנא סוייד.
<נילי ברוך: גם אנחנו בעמותת "במקום" מלווים כבר כמה שנים את כל התהליך הזה, מוועדת גולדברג - - -
מירי רגב: רק אחר כך תישארי יחד עם הבחור הזה ויחד עם חנא סוייד כדי שנחליט מי מדבר ומי מציג את התוכנית בשבוע הבאה, בסדר?
<נילי ברוך: בשבוע הבא יציג את התוכנית פרופ' אורן יפתחאל.
מירי רגב: אחר כך נישאר, אחרי הדיון, נסגור את זה בצורה מסודרת.
<נילי ברוך: בסדר גמור.
<נילי ברוך: אני לא אתייחס לסעיפי החוק, אני אגיד שני דברים כלליים: אחד שנוגע לפתרון של ההתיישבות שמוצע בהסדרת החוק, ולכריכה שבעצם נעשית בין הבעלות על הקרקע לתכנון ולפיתוח.
<נילי ברוך: למעשה הצעת החוק מתייחסת רק להסדרים כלליים בנושא הקרקע, היא בעצם לא מתייחס להסדרים ההתיישבותיים, או יותר נכון, היא בעצם נותנת פתרון אחד ויחיד לכל תושבי הכפרים הלא מוכרים, בין אם הם נמצאים מחוץ ליישובים ובין אם הם נמצאים בתוכם.
<נילי ברוך: הפתרון היחיד שניתן הוא 7 עיירות פלוס 11 יישובי אבו בסמה.
<נילי ברוך: אין שום אפשרות - - -
זאב בנימין בגין: איפה זה בחוק?
<נילי ברוך: אני עברתי מספר רב של פעמים, אין שום אפשרות להכיר או להקים יישוב חדש כמו שנקבע בתמ"מ 4/14/23.
<נילי ברוך: האזכור היחיד שמתייחס לתמ"מ 4/14/23 הוא אזכור שמתייחס לקרקע בתמורה, איפה תינתן קרקע בתמורה.
<נילי ברוך: קרקע בתמורה יכולה להינתן במספר מצבים והיא תהיה רק קרקע חקלאית.
<נילי ברוך: אני אשמח לשמוע את עמדתך לגבי פתרונות אחרים, זה מה שעולה מהצעת החוק, אין שום אפשרות להכרה או להקמה של כפר אחר.
<נילי ברוך: זה דבר אחד.
<נילי ברוך: דבר שני, לכריכה בין הבעלות על הקרקע לבין כל תכנון ופיתוח.
<נילי ברוך: למעשה היום זה כבר מתקיים.
<נילי ברוך: העמדה הזאת או הגישה הזאת שבאה לידי ביטוי גם בחוק כבר מתקיימת היום וזו הסיבה המרכזית שבגללה אין פיתוח, יש תכנון אבל אין פיתוח, לא ביישובי אבו בסמה ולא בעיירות.
<נילי ברוך: יש כמעט תשתית תכנונית מלאה ב-11 מיישובי אבו בסמה ובחלק מהעיירות אבל לא נותנים היתרי בניה למגורים ולא מפתחים בגלל שדורשים מהבן אדם להגיע להסדר בעלות על הקרקע.
<נילי ברוך: בעצם הסדר בעלות על הקרקע היום הוא חזות הכול.
<נילי ברוך: אם אתה רוצה להתחבר למים אומרים לך הסדר בעלות על הקעקע, אם נותנים לך צו פינוי אומרים לך נעצור את זה – הסדר בעלות על הקרקע.
<נילי ברוך: הסדר הבעלות על הקרקע הוא חזות הכול.
<נילי ברוך: הכול נתקע בגלל שאין הסדר.
<נילי ברוך: הטענה שלנו היא כזאת: ניתן לתכנן, הכריכה הזאת היא לא כריכה הכרחית.
<נילי ברוך: אם הרצון של המדינה להגיע - - -
<נילי ברוך: אני מסיימת, ממש דקה.
<נילי ברוך: אם הרצון הכן של המדינה להגיע להסדרת ההתיישבות של הבדואים בנגב ניתן לעשות את זה באמצעות כלי התכנון.
<נילי ברוך: כלי התכנון הוא כלי של הסכמות, הוא לא כלי של קונפליקט.
<נילי ברוך: שימוש נכון בכלי הזה – ואת זה נראה במפגש הבא בתוכנית האב – יכול לייצר מגוון רחב של פתרונות, גם למקבצים מרוחקים שיושבים ולא מה שנקרא יישוב קומפקטי.
<נילי ברוך: אנחנו ב"במקום" שותפים לעמדה הזאת שעולה כאן כבר מהרבה מאוד אנשים שיש להניח בצד את הצעת החוק ובמקום זה להתחיל הליך של הידברות.
מירי רגב: סיימת את דבריך, תודה רבה.
מירי רגב: חבר הכנסת דב חנין, לאחר מכן יושב-ראש האגודה לסיוע והגנה על זכויות הבדואים, נורי אלעוקבי.
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, אני חייב לומר לך, אני חייב לומר לכם, ידידי חברי הכנסת, שאני מאוד מודאג מהחוק הזה.
דב חנין: אני מציע לכולנו קודם כל לקרוא אותו היטב היטב.
דב חנין: זה חוק מאוד יוצא דופן, זה חוק יוצא דופן גם במדינה שיש בה לא מעט חוקים יוצאי דופן, אבל מכל יוצאי הדופן הוא יוצא דופן במיוחד.
דב חנין: במה הוא יוצא דופן?
דב חנין: החוק הזה עוקר ציבור גדול של אזרחי המדינה מבתיהם במדינה על בסיס לאומי.
דב חנין: זה הבסיס היחיד.
דב חנין: איך אתם קוראים לזה?
משה זלמן פייגלין: דמי פיצוי.
דב חנין: החוק הזה קובע מרחב שהוא אסור למגורים בתוך המדינה לאזרחי המדינה, איך אתם קוראים לזה?
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, לפחות ב-3 דקות שיש לי אני מבקש שלפחות את תקשיבי.
דב חנין: החוק הזה קובע משטר חירום קיצוני עם צעדים מרחיקי לכת, צווי פינוי תוך 30 יום של אנשים מבתיהם, הריסות בתים בלי צו הריסה, בלי צו הריסה, פינוי של אזורים שלמים מהתושבים שלהם, מאסר שנתיים למי שנשאר במקום שהוא גר בו, רק בגלל שהוא נשאר במקום שהוא גר בו.
דב חנין: אתם השתגעתם?
דב חנין: מה זו המלחמה הזאת?
דב חנין: נגד מי אתם נלחמים?
דב חנין: למה אתם נלחמים באנשים האלה?
דב חנין: הסיבה היחידה שיוצאים למלחמה הזאת, הסיבה היחידה היא שהם גרים שם והם חיים שם.
דב חנין: הם לא עשו שום דבר רע, הם לא התנכלו לאף אחד, הם לא עשו שום עבירה, הם בסך הכול חיים שם, זה הכול.
טלב אבו עראר: זה בגלל שהם ערבים, הסיבה שהם ערבים.
דב חנין: החשש שלי הוא שהחוק הזה מוביל אותנו לקטסטרופה.
דב חנין: החוק הזה מוביל אותנו לקסטרופה.
דב חנין: אני שומע את החשש בציבור הערבי הבדואי בנגב, אני רואה את הזעם, אני חושב שהם מוצדקים.
דב חנין: עכשיו אני מגיע לנקודה הקשה.
דב חנין: השר בגין שמאמין בחוק הזה, מאמין בו – ואני גם מאמין לשר בגין, דרך אגב, אני מאמין לו שהוא מאמין שהחוק הזה דרוש כדי לייצר פתרונות בשורה התחתונה.
דב חנין: אני חושב שהחוק לא דרוש כדי לייצר פתרונות בשורה התחתונה ואני חושב שהשאלה היא באמת לייצר פתרונות בשורה התחתונה.
דב חנין: ואני שואל אותך, גברתי יושבת-הראש, למה לא נתחיל מהסוף?
דב חנין: למה לא נתחיל מפתרונות?
דב חנין: אם כולנו רוצים מסביב לשולחן להגיע לפתרונות, למה אנחנו צריכים את כלי המלחמה האלה כדי להגיע לפתרונות?
דב חנין: ברוח הזו אני מצטרף להצעתו של חבר הכנסת ד"ר חנא סוייד שהציע לוועדה לבחון בדיוק את הכיוון ההפוך, בואו נסתכל איך אפשר לפתור את הבעיות שמהן סובל הציבור הערבי הבדואי בנגב, וכשנבחן את הבעיות האלה אנחנו נראה – ואני אומר את זה לאחר שאני למדתי את התוכנית האלטרנטיבית – אנחנו נראה שניתן להגיע להסכמות.
מירי רגב: התוכנית האלטרנטיבית של מי?
דב חנין: התוכנית האלטרנטיבית של מועצת הכפרים הלא מוכרים.
מירי רגב: של "במקום".
דב חנין: "במקום" ומועצת הכפרים הלא מוכרים.
דב חנין: אני שמעתי את התוכנית הזאת, אני למדתי אותה, ההבדלים הם – אפשר לחשוב שמדובר פה על שטחי קרקע עצומים.
דב חנין: בסך הכול האנשים רוצים לחיות במקומות שבהם הם נמצאים, מוכנים להסדרה, מוכנים לפתרונות, מוכנים גם לגמישות.
דב חנין: אפשר להגיע לפתרונות, אז למה כשאפשר להגיע היום לפתרונות יוצאים למלחמה מיותרת?
מירי רגב: נורי, ולאחר מכן חבר הכנסת אברהים צרצור.
<נורי חסן אלעוקבי: אני מבקש לתת לי לגמור אם זה 3 או 4 דקות, לא יותר מזה.
<נורי חסן אלעוקבי: אני מבקש להקשיב לי מפני שאני רוצה לומר את דברי - - -
מירי רגב: חבל, אתה לוקח כבר את הזמן שלך, תתחיל.
<נורי חסן אלעוקבי: אני בדואי, אני בדואי, נולדתי באל-עראקיב לפני קום המדינה, ב-42' נולדתי.
<נורי חסן אלעוקבי: ההורים שלי הצביעו לכנסת הראשונה באל-עראקיב, בכפר שלי שגורשתי ממנו.
<נורי חסן אלעוקבי: אני פונה ליושבת-ראש הוועדה, לחברי הכנסת הנכבדים, שלום לכם, שלום, אל תעשו מלחמות.
<נורי חסן אלעוקבי: אתם דנים בעניין חוק הנקרא "הסדרת התיישבות הבדואים בנגב", הדבר בשבילנו פרשת דרכים.
<נורי חסן אלעוקבי: להבנתי זהו גל להשלים את הנישול חוקית.
<נורי חסן אלעוקבי: אני פונה אליכם כאזרח ערבי בדואי וכנציג האגודה לסיוע והגנה על זכויות הבדואים בישראל – אני פשוט לא כתבתי בנייר אז אני מבקש לתת לי - - -
מירי רגב: זה שאתה עם מחשב זה כבר יפה, אני אפילו לא, כל הכבוד לך.
<נורי חסן אלעוקבי: אני גורשתי מבית הספר שלי באל-עראקיב, אני גורשתי מבית הספר שלי.
חנא סוייד: זה אומר שהוא לא צריך את פראוור.
מירי רגב: אתה יודע שאנחנו לא צריכים, שפראוור הוא לא בשביל שהוא יתקדם, פראוור הוא - - -
חנא סוייד: זו הטענה של הממשלה, שבלי פראוור הבדואים לא יתקדמו.
מירי רגב: נורי, תמשיך.
<נורי חסן אלעוקבי: אני פונה אליכם כאזרח ערבי בדואי וכנציג האגודה לסיוע והגנה על זכויות הבדואים בישראל שנולד באל-עראקיב שבנגב בבקשה כי לא תתנו את ידכם לחוק דרקוני גזעני זה לעבור.
<נורי חסן אלעוקבי: החוק מיועד אך ורק בשביל לנשל אזרחים שלווים מאדמותיהם, רכושם ההיסטורי, להרוס בתים וכפרים ולרכז בניגוד לרצונם בעיירות עוני ופשע רק בגלל השתייכותם למיעוט הערבי בישראל.
<נורי חסן אלעוקבי: לנו ברור כי החוק המוצע לא בא בכדי להסדיר התיישבות בדואים בנגב – כבוד השר לשעבר, סגן ראש הממשלה, מר בגין הישר, כמו אביך תהיה – טענה שאין לה כל ייסוד.
זאב בנימין בגין: רק תיקון לפרוטוקול, מעולם לא הייתי סגן ראש הממשלה, ולגלות לכם, גם לא ביקשתי להיות כזה.
<נורי חסן אלעוקבי: הבדואים יושבים בנגב מדורי דורות, לפני שעושים הסדר.
<נורי חסן אלעוקבי: המדינה הזניחה אותם במשך 66 שנים, לא טיפלה בהם כאזרחים, הרסה להם אלפי בתים, החריבה לחקלאות שלהם, החרימה עדריהם, אנשים, נשים וילדים נפגעו ומתו כתוצאה מעבודת "הסיירת הירוקה".
<נורי חסן אלעוקבי: כל האוכלוסייה היתה מטרה לאפליה והסתה מכוונת.
<נורי חסן אלעוקבי: אישית, אני נפגעתי קשה, גורשתי מבתי ומבית הספר שלי, אני גמרתי רק 3 כיתות, אני לא מתבייש להגיד את זה.
<נורי חסן אלעוקבי: בני השבט שלי הצביעו בכפרם אל-עראקיב לכנסת הראשונה, לאחר מכן גורשו מבתיהם ואדמותיהם באל-עראקיב.
<נורי חסן אלעוקבי: בשנת 1969 חוקק חוק הסדר המקרקעין ואז חשבנו שהדבר יושיע לנו אך טעינו, התביעות של האזרחים הוקפאו ולשכת הסדר - - -
מירי רגב: סיימת את ה-3 דקות אבל אני נותנת לך עוד דקה, נורי.
<נורי חסן אלעוקבי: יותר מ-40 שנה אחרי זה השלטונות הקימו ועדה אחרי ועדה, הכול בשביל לחפש דרכים לנשל את האזרחים הבדואים מאדמותיהם.
<נורי חסן אלעוקבי: רק משפט אחרון, האזרחים הבדואים תובעים בעלות על כ-800,000 דונם.
<נורי חסן אלעוקבי: המדינה עשתה פשרות עם אזרחים אחדים מבין הבדואים, השטח שעדיין בתביעת בעלות הוא כ-600,000 דונם מתוך 13 מיליון דונם.
<נורי חסן אלעוקבי: אנחנו אזרחי המדינה.
<נורי חסן אלעוקבי: אני אחד מאלה שהשר בגין פגש ואני אומר לכם, בדיוק כמו חברי שהשר פגש ושמע את דבריהם, אנו דוחים בתוקף ולא מקבלים חוק הנישול והריכוז בעיירות, אנחנו תובעים שהמדינה תנהג בנו כאזרחים, שיהיה צדק אמיתי, שוויון מלא לכולם.
<נורי חסן אלעוקבי: תודה רבה לכם.
מירי רגב: תודה רבה לך, נורי.
מירי רגב: חבר הכנסת אברהים צרצור, ולאחר מכן ד"ר אבו ראס, "עדאלה".
אברהים צרצור: גברתי היושבת-ראש, אני חושב שהכותרת – שהבוסים ישמעו קודם כל.
מירי רגב: סליחה, כן.
אברהים צרצור: אני חושב שהכותרת המתאימה ביותר להצעת החוק הזאת היא "הגרשת וגם ירשת".
אברהים צרצור: ואני אספר לכם את הסיפור הזה בהמשך למה שאמר חבר הכנסת פריג'.
אברהים צרצור: אתם ודאי שמעתם על הסכם שלום שנחתם בין מצרים לבין ישראל בשנת 80', לפי ההסכם הזה הוחלט להעביר את שדות התעופה הצבאיים של ישראל מסיני לנגב וישראל בחרה שטחים שהם גובלים לעיירה כסייפה הערבית בנגב ושם ישראל הקימה את שדה התעופה נבטים.
אברהים צרצור: אני ביקרתי לפני כחודש בכפר כסייפה ונפגשתי עם אנשים שהיו חלק מההסכמים בין ישראל לבין תושבי ישראל הערביים בנגב הקשורים לפיצוי קרקעות בגין הקרקעות שהופקעו לטובת שדה התעופה נבטים.
אברהים צרצור: כולכם יכולים לעשות את החישוב כמה שנים, כבוד השר לשעבר, עברו מאז חתימתו של אותו הסכם ועד עכשיו.
אברהים צרצור: האנשים שחתמו הסכמים עם ממשלת ישראל שבגינם היו אמורים לקבל את השטחים בצורה מלאה, עדיין יש להם את הניירות אבל אין להם את הקרקע.
אברהים צרצור: עד היום, עד עצם היום הזה.
אברהים צרצור: ועל כן אני אומר לכם במלוא הכנות, אנחנו כערבים אזרחי מדינת ישראל לא מאמינים בשום פנים ואופן לתוכניות של מדינת ישראל, ממשלות ישראל לדורותיהן הקשורים במגזר הערבי.
אברהים צרצור: ואני אביא לסיום, לסיכום, גברתי היושבת-ראש, רק הוכחה אחת:
אברהים צרצור: אם תסתכלו על הכותרת של הצעת החוק, אנשים באמת מנסים לקרוא את זה בצורה מוטעית ביותר אבל אני קורא את הנוסח של הכותרת של הצעת החוק בצורה כזאת כפי שהיא באה לידי ביטוי: "הצעת חוק להסדרת התיישבות בדואים בנגב", לא "הצעת חוק להסדרת ההתיישבות הבדואית" ולא "הצעת החוק להסדרת התיישבות הבדואים".
אברהים צרצור: כנראה שיש עוינות בין ממשלת ישראל, מדינת ישראל לבין ה"א הידיעה בכל מה שקשור עם ערביי ישראל או ערבים אזרחי מדינת ישראל או עם הפלסטינים, ועל כן זו לא טעות דפוס, גברתי היושבת-ראש, הנוסח הזה מבטא את המנטליות הגזענית שעומדת מאחורי החוק הזה.
אברהים צרצור: הממשלה, בבואה להביא לנו את הצעת החוק הזאת, אומרת בצורה חד משמעית: הבדואים האלה הם אינם חלק אינטגרלי ממדינת ישראל, הבדואים האלה הם קבוצה של חייזרים שהגיעה למדינת ישראל מחוץ לגבולותיה - - -
אברהים צרצור: מחוץ לגבולותיה בנקודת זמן מסוימת.
אברהים צרצור: ממשלת ישראל לפי הנוסח הזה פשוט מאוד לא מכירה באוכלוסייה הערבית הפלסטינית הבדואים בנגב כקבוצה אתנית מגובשת, שיש לה זהות לאומית, שיש לה שייכות וקשר עם האדמה שעליה גרה במשך אלפי שנים, שיש לה קשר הדוק עם מולדתה שעליה גרה במשך אלפי שנים.
אברהים צרצור: ועל כן המטרה הבסיסית של החוק הזה היא בצורה חד משמעית גירוש, נישול קרקעות ופשוט מאוד, הקמת יישובים יהודיים במקום יישובים ערביים קיימים.
אברהים צרצור: לסיכום נקודה אחת, כבוד השר לשעבר, אני שואל שאלה פשוטה מאוד: מה יכול להיות, מה יכול להיות אם ממשלת ישראל היום תבוא ותקפיא את הצעת החוק הזאת ותכיר ביישובים הקיימים או ברוב המוחץ של היישובים הקיימים היום ולהכיר בזכותם של הערבים על אדמותיהם, שהם חלקיק קטן מאוד מאדמות הנגב?
מירי רגב: תודה רבה לך, חבר הכנסת אברהים.
מירי רגב: ד"ר אבו ראס מ"עדאלה", ולאחר מכן חבר הכנסת זבולון קלפה.
<ת'אבת אבו ראס: אני נציג של ארגון "עדאלה", הארגון המשפטי לאוכלוסייה הערבית בישראל.
<ת'אבת אבו ראס: אמנם אני לא עורך דין אבל רוצה להגיד שהשבוע ממשלת ישראל בהחלטתה בשדה בוקר על זירוז הקמת חירן, בעצם הניחה מטען חבלה לפתחו של בית המשפט.
<ת'אבת אבו ראס: אני אומר את זה כי רק שבוע הבא, ב-20 בנובמבר, בית המשפט הגבוה לצדק הולך להחליט על עתידו של היישוב.
<ת'אבת אבו ראס: מדוע הזירוז הזה?
<ת'אבת אבו ראס: אתם מאיימים על בית המשפט?
<ת'אבת אבו ראס: למה ממשלת ישראל צריכה לקבל החלטה כאשר בג"ץ ידון בסוגיה והוא יכריע בנושא של התושבים?
<ת'אבת אבו ראס: לאן אתם לוקחים את המדינה?
<ת'אבת אבו ראס: לאיזה כיוון?
<ת'אבת אבו ראס: מה עם מעמדתו של המיעוט הערבי בישראל?
<ת'אבת אבו ראס: האם אתם מנסים, ד"ר בגין, האם אתם מנסים להוציא אותנו ממגרש האזרחות הישראלית?
<ת'אבת אבו ראס: מה אתם רוצים שנעשה?
<ת'אבת אבו ראס: איך נאבק אם לא בבג"ץ?
<ת'אבת אבו ראס: מה אתם מצפים מאתנו?
<ת'אבת אבו ראס: הלוא הצעת החוק, מר בגין, יש בה מן הנסתר הרבה יותר מאשר הנגלה.
<ת'אבת אבו ראס: ד"ר בגין, אני רוצה לדעת ממך, האם יש לכם את האומץ להגיד לנו באיזה כפרים אתם הולכים להכיר ואיזה להרוס?
<ת'אבת אבו ראס: הלוא אתה אומר שרוב הכפרים יוכרו אז תגידו לנו.
זאב בנימין בגין: לא אמרנו את זה.
<ת'אבת אבו ראס: אתה אמרת את זה, אתה מצוטט בעיתונות שרוב הכפרים יישארו במקומם.
<ת'אבת אבו ראס: רוב הכפרים יישארו במקומם.
זאב בנימין בגין: לא אמרנו את זאת, אדוני, אני מבקש שתדייק.
<ת'אבת אבו ראס: אז אני מבטיח לך, שבוע הבא תקבל את זה ואני אחלק את זה שאתה אמרת את זה.
זאב בנימין בגין: חבל, אני אומר בדיוק מה נכתב.
מירי רגב: השר בגין, אתה בסוף תתייחס לכלל, אנחנו ניתן לך רבע שעה להשיב לכלל הדברים.
זאב בנימין בגין: לא נכון, לא נאמר.
<ת'אבת אבו ראס: הצעת החוק הזאת יש בה ענישה קולקטיבית, פחות תובעים משמעותו פחות פיצוי.
<ת'אבת אבו ראס: מדוע הענישה הקולקטיבית?
<ת'אבת אבו ראס: יש בה סגירת שטחים.
<ת'אבת אבו ראס: יש בה סגירת שטחים, אתם סוגרים את מערב הנגב לבדואים.
<ת'אבת אבו ראס: אני גדלתי ולמדתי ששטח סגור זה שטח בטחוני, שטח אש, אבל אתם סוגרים שטחים על רקע לאומי עכשיו, בדואים לא יכולים להיכנס.
<ת'אבת אבו ראס: אתם מציעים קריטריונים חדשים להכרה ביישובים, הלוא ידוע שכל קהילה של 30-40 תושבים יכולה לבקש הכרה ביישוב, אתם עכשיו מכניסים להצעת החוק עוד קריטריונים על מנת למנוע הכרה ביישובים חדשים.
<ת'אבת אבו ראס: עיור – מדוע היהודי יכול לגור בקיבוץ, במושב, בכפר, בעיר ואילו הבדואי עיור כפוי?
<ת'אבת אבו ראס: תנו אופציות התיישבותיות שונות לבדואים, מגיע להם, הם אזרחים.
<ת'אבת אבו ראס: הלוא אתה יודע את כל הדברים, דיברת על עוגנים - - -
מירי רגב: סיימת את דבריך.
<ת'אבת אבו ראס: אני מסיים בזה, אני מסיים.
<ת'אבת אבו ראס: דיברת על עוגנים, עוגן של מטרופולין באר שבע, אבל היא כבר הופקדה ב-2007, עברו כבר 5 שנים מאז, גולדברג אחרי ההפקדה, פראוור אחרי ההפקדה, אז מדוע לחוות הבודדים אתם הלכתם לשינוי, 14/42?
מירי רגב: ד"ר אבו ראס, תודה רבה לך.
<ת'אבת אבו ראס: מדוע לא יהיה משהו מיוחד לבדואים בתוכנית?
<ת'אבת אבו ראס: זה לא תורה מסיני, אפשר לשנות את זה.
מירי רגב: חבר הכנסת זבולון קלפה, ולאחר מכן שמוליק דוד משתי"ל.
מירי רגב: בבקשה, זבולון, 3 דקות.
זבולון כלפה: יושבת-ראש, אני רוצה לפתוח בזה שאני קצת נדהם לראות פה התכנסות של הרבה הרבה מאוד גופים של זכויות אדם, לפני 8 שנים, כשאותי גירשו מהבית, לא זכור לי שאיש מכם עמד לזכותנו.
אחמד טיבי: מאיפה גורשת?
אחמד טיבי: איזה בית?
זבולון כלפה: סליחה, סליחה רגע.
אחמד טיבי: מעזה?
זבולון כלפה: אחמד, סליחה רגע.
מירי רגב: אחמד, עד עכשיו ניהלנו דיון, בבקשה.
זבולון כלפה: כבוד יושבת-הראש, יש לי עוד 2 דקות נוספות, עוד 2 דקות נוספות.
זבולון כלפה: מהבית שלנו, מהאדמה שלי.
זבולון כלפה: מהאדמה שלי בגוש קטיף.
אחמד טיבי: תחכי ג'ד?
זבולון כלפה: בחכי, אה.
זבולון כלפה: בחכי ערבי.
אחמד טיבי: אני מסתפק בתשובה שלך.
זבולון כלפה: אבל לא משנה, בוא נעזוב את זה.
חנא סוייד: בואו נעבור לערבית.
אחמד טיבי: אני מסתפק בתשובה.
מירי רגב: סגן יושב-ראש הכנסת.
זבולון כלפה: תודה רבה, תודה רבה על הסיוע לכל הפרשנים.
זבולון כלפה: אז קודם כל חשוב לדעת שעם כל הכבוד לכל הארגונים לזכויות האדם זה קצת מעמיד בדעה או בעמדה מאוד מסוימת את ההנהלות וההתנהגות שלכם כי כנראה אדם, יש לו פרשנות אחרת בארגונים שלכם.
זבולון כלפה: זה דבר אחד.
זבולון כלפה: מצד שני חשוב לי גם להבהיר, בכל מדינה מתוקנת, עם כל הכבוד, יש בית משפט, בית משפט לא עוסק בהקמת יישובים, בית משפט כן עוסק בתביעות על בעלות על קרקע.
זבולון כלפה: בבקשה, אין שום בעיה, תיגשו בבקשה לבית המשפט לתביעות על הקרקע, אין שום בעיה.
זבולון כלפה: תקראו את כל הדוחות שהיו, כל המשפטים שהוגשו, למעלה מ-80 תיקים של תביעות בעלות, לא היתה תביעת בעלות אחת שבית המשפט – לא אני – הכיר בה, אז על מה אתם מלינים?
אברהים צרצור: אין צדק בישראל, אין צדק בישראל.
זבולון כלפה: תודה רבה לך, אני שמח, בסוריה יש צדק, בסוריה יש צדק.
אברהים צרצור: בתי קברות של - - -
זבולון כלפה: בסוריה יש צדק, בערב הסעודית יש צדק, בירדן יש צדק.
אברהים צרצור: אין שם ואין פה.
זבולון כלפה: לא, זה לא אותו דבר בכלל.