GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי רגב: בוא נבטל את החוק.
מירי רגב: החוק הזה לא רלוונטי.
מירי רגב: בוא נלך לממ"י, ושלוש פעמים אמן.
<אפרת ברנד: אם אפשר רק לדייק: זה רק בסיטואציה שבה התוכנית מוגשת על-ידי בעלי קרקע פרטיים.
<אפרת ברנד: אז צריך את הסעיף הזה.
מירי רגב: אבל הרי אמר פה מישהו דבר נכון:
מירי רגב: קרקע פרטית או לא קרקע פרטית, בסופו של דבר, כולם יוצרים יחידות דיור לאזרחים, כולם מרוויחים מזה.
מירי רגב: גם הציבור, גם היזמים, אין לי בעיה שכולם ירוויחו.
מירי רגב: לי יש רק מטרה אחת, שמחירי הדיור ירדו.
<דרור גרשון: בשביל מה הקימו את רמ"י?
<דרור גרשון: – לא בשביל לאשר תוכניות של גופים אחרים.
<ארז קמיניץ: התחלתי ואמרתי בתחילת הדיון - - -
מירי רגב: אני רק שומעת על ממ"י, אני נזכרת באולמות המסכנים האלה, שהולכים להרוס להם את כל האולמות כי כולם התעוררתם בזמן.
מירי רגב: פרנסה של אלפי אנשים.
מירי רגב: הולכים הורסים להם אולמות, וזה פשוט משגע אותי, כל העניין הזה.
מירי רגב: כמו גם היישובים הדרוזים, שאין להם תמ"א, שום דבר לא מסודר, בונים שביל, ועכשיו הורסים להם את הכול.
מירי רגב: חיילים דרוזים חוזרים הביתה, ואין להם איפה לגור.
מירי רגב: אז ממ"י עכשיו הפך להיות הגורם המחליט.
מירי רגב: זה פשוט לא ייאמן.
<ארז קמיניץ: התחלנו ודיברנו על זה גם בהקשר של כמות הקרקע, שצריכה להיות קרקע של המדינה בתוכניות, גם כשעיקרה של הקרקע הוא קרקע פרטית.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר, המנגנון הזה, של וד"ל, נותן הקלות משמעותיות, הוא נותן הקלות משמעותיות תכנוניות, כי הוא מדלג על שכבת התכנון המקומית.
מירי רגב: את זה כולנו יודעים.
<ארז קמיניץ: והוא נותן הקלות משמעותיות בהיבט התהליכים ובהיבט התשומות.
<ארז קמיניץ: יש פה יועצים מיוחדים לוועדה, ויש פה התגברות על מועדים ועל זמנים של עולם התכנון הרגיל.
<ארז קמיניץ: במצב כזה, אנחנו, במקור, רצינו שמי שיקבל את ההקלות אלה תהיה המדינה בלבד.
מירי רגב: מי זה, "אנחנו"?
<ארז קמיניץ: לא.
<ארז קמיניץ: מדינת ישראל, הממשלה ככלל, זה הכיוון המרכזי שהיה.
<ארז קמיניץ: אנחנו לוקחים את המושכות לידינו.
<ארז קמיניץ: אנחנו גם לא רוצים, לצורך העניין - - -
מירי רגב: אנחנו לוקחים את המושכות לידינו, לכן מוכרים את הדיור הציבורי, ועושים רק דיור להשכרה, ולכן אין זה ואין זה.
<ארז קמיניץ: לעניין הגדלת מלאי הדיור, גם אמירה שאנחנו משאירים לשוק הפרטי את היכולת לשלוט במלאי הדיור היא אמירה שהממשלה, לפחות כשהיא הוציאה את הווד"ל, לא חשבה שהיא אמירה נכונה.
<ארז קמיניץ: אבל חלפו שנתיים, וראינו שאולי כן כדאי – כי אנחנו לא הגענו לתוצרים התכנוניים של המלאי התכנוני שאנחנו רוצים, ומבחינת מלאי תכנוני לא הצלחנו להגיע לכמות הנדרשת שאנחנו רוצים להגיע אליה כדי - - -
מירי רגב: הכול בסדר, אבל למה צריך להיות – יש ועדה, כל גורמי הוועדה שם, יש יושב-ראש ועדת הווד"ל, וביחד יקבלו את ההחלטה.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר, כן רצינו buffer מסוים, buffer לשוק הפרטי.
<ארז קמיניץ: אנחנו רוצים לפתוח לשןק הפרטי, זה בסדר, אנחנו רוצים לעשות את זה בצורה מאוזנת.
מירי רגב: הווד"ל הוא בצורה מאוזנת.
מירי רגב: אחרת אתה אומר, הווד"ל הוא בצורה לא מאוזנת, וכל מה שקשור לאדמות פרטיות, רק הממ"י הוא בצורה מאוזנת.
מירי רגב: אז אני לא אוהבת את זה.
מירי רגב: הסעיף הזה, הוא פוסל את כל החוק.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר, אנחנו צריכים לשאול את עצמנו למה אנחנו נותנים למסלול הזה את ההקלות שלו.
<ארז קמיניץ: כי אנחנו מאמינים בתוכניות האלה, אנחנו חושבים שהתוכניות האלה טובות, אנחנו חושבים שהתוכניות האלה עושות טוב לציבור.
מירי רגב: תיכף, בכלל, עם התיקון שלנו לדיור בהישג יד, בכלל אתם תחשבו שהוא עושה הרבה טוב לציבור.
<ארז קמיניץ: מצוין, אז בכלל.
<ארז קמיניץ: הווד"ל מסתכל בהיבט התכנוני, רק בהיבט התכנוני.
<ארז קמיניץ: ולצורך העניין, פרטי שיגיע לוועדה עם התוכנית שלו, הווד"ל לא ישקול את השיקולים הציבוריים שאנחנו רוצים להכניס פנימה.
מירי רגב: למה לא? הווד"ל חייב לשקול.
מירי רגב: אם הווד"ל לא שוקל את הנושא הציבורי, שלא יהיה וד"ל.
<דרור גרשון: בווד"ל יושבים נציגי הממשלה, אנשים שאמורים לקבל את טובת הציבור.
<ארז קמיניץ: זה גם נציגי הממשלה.
<דרור גרשון: אז מה, יש מעליהם עוד מישהו?
<קריאה: הוועדה התכנונית.
מירי רגב: רגע, אני רוצה שהוא ידבר בשקט.
מירי רגב: לא להפריע לו.
<ארז קמיניץ: בסופו של דבר, מבחינת הווד"ל לא משנה שאל מול אותו פרטי שהגיע עם 200, 300, 400, 500, יחידות דיור, משמע שיש לו המון קרקע, יש פרטי שמכתת רגליו במוסד התכנון הרגיל ואין לו את ההקלות שיש לאותו פרטי שיש לו המון יחידות דיור.
<ארז קמיניץ: אין לו את ההקלות האלה.
<ארז קמיניץ: השוויון התכנוני פה נמצא בהליכים התכנוניים?
<ארז קמיניץ: הוא לא נמצא.
<ארז קמיניץ: זה גם שיקול שמן הסתם את הווד"ל בוודאי לא יעניין.
<ארז קמיניץ: האם העובדה שאנחנו, כמדינה, יודעים להצדיק לעצמנו תוכנית שהיא צמודת דופן, ואולי טיפה גולשת מצמידות הדופן, כי אנחנו אומרים, כמדינה, זה בסדר, אנחנו מוכנים לספוג את זה, אנחנו את התוכנית הזאת נריץ בווד"ל.
<ארז קמיניץ: האם הפרטי שיש לו תוכנית באמצע השטח הפתוח, אבל שם הקרקע שלו, אין לו מקום אחר, האם נמנע ממנו גישה לווד"ל?
מירי רגב: בסדר, אז שנציג מהם ישכנע את נציגי הווד"ל בטענותיו,ואני בטוחה שאם הוא יביא את אמירותיו לווד"ל, יושב-ראש הווד"ל לא יקבל החלטה בניגוד לממ"י.
מירי רגב: הרי מי ממנה את יושב-ראש הווד"ל?
דב חנין: גברתי היושבת-ראש, אני לא מייצג את הממשלה אבל אני מנסה להבין את הרציונל שעומד מאחורי כל המהלך של הממשלה, ויתקנו אותי נציגי הממשלה אם אני לא מבין אותו נכון.
דב חנין: המהלך שהממשלה מנסה לקדם בחוק הווד"לים, הוא מהלך שמטרתו, בסופו של דבר, עדיין נותרה, כך אני מבין מהם, לקדם תוכניות שיש בהן עניין ציבורי מאוד-מאוד מרכזי.
דב חנין: המטרה היא לא סתם לקדם תוכניות בנייה למגורים, אלא תוכניות שהמדינה, ברשויותיה השונות ובזרועותיה השונות, חושבת שהן הדרך הנכונה לקדם תוכניות ציבוריות.
דב חנין: יש איזושהי טעות אופטית בדיון שלנו, כאילו זה הולך במסלול וד"לי, או שזה לא יכול להתקדם.
דב חנין: הרי המטרה היא להפוך גם את מערכת התכנון הרגילה ליותר יעילה ואפקטיבית.
מירי רגב: זה ברפורמה שלנו.
דב חנין: לכן השאלה היא לא אם אפשר לקדם.
דב חנין: אפשר לקדם המון תוכניות בקרקע לגמרי פרטית, ואני מקווה בהליכים יותר יעילים, באמת יותר יעילים, וגם הממשלה מעוניינת בזה.
דב חנין: השאלה היא בשביל מה אנחנו משתמשים במסלול הווד"לי.
דב חנין: אני לא אוהב את המסלול הווד"לי.
דב חנין: אמרתי את זה מתחילת הדרך.
דב חנין: אבל אני חושב שאם כבר יש מסלול וד"לי, עדיף שהוא יישאר כמסלול מוגדר למטרה מסוימת, שזה התוכניות הציבוריות.
דב חנין: ולכן, למרות שאני באמת לא מייצג את הממשלה וגם לא מייצג את הקואליציה, אני רואה היגיון בעמדה של הממשלה כפי שהיא מציגה אותה כאן.
דב חנין: לפחות, אם כבר לקדם את המסלול הזה, אז לא לשבור לגמרי את המסגרת, כי אם אנחנו שוברים לגמרי את המסגרת, אין טעם לווד"ל.
מירי רגב: כן, אבל למה וטו?
דב חנין: זה לא וטו.
מירי רגב: למה וטו?
מירי רגב: תביא את זה לווד"ל.
דב חנין: האמירה הנכונה היא בדיוק הפוך.
דב חנין: אלא הרציונל שמאחורי התוכנית הווד"לית הוא הרציונל הציבורי.
דב חנין: והם אומרים למרות שרוב הבעלים הם פרטיים, עדיין אנחנו רואים רציונל ציבורי כרשות מקרקעי ישראל בקידום התוכנית הזאת.
דב חנין: זאת אומרת, זה לא וטו, אלא בדיוק להיפך.
דב חנין: הם אומרים, למרות שיש פה רוב בעלים פרטיים, אנחנו עדיין רואים את אותו אינטרס ציבורי שמוליך את זה למסלול הווד"לי.
<נתי מאיר: אני רוצה להגיד הערה כללית על הנושא של רמ"י, הייצוג שלה במוסדות התכנון וניגוד העניינים המובנה שמצוי בו, שמתחדד במקרה הזה.
<נתי מאיר: רמ"י הוא מנהל של מקרקעי ישראל מכוח החוק.
<נתי מאיר: זה תפקיד מאוד נכבד, אבל יש מקרקעי ישראל, ויש המקרקעים במדינת ישראל.
<נתי מאיר: המדינה מסרה את נושא התכנון למוסדות התכנון שבנויים בהיררכיה, כשברמה הגבוהה, המועצה הארצית זה ברמה הלאומית.
<נתי מאיר: השלטון המקומי הוא רק חלק ממנה וזה ברמה הלאומית.
<נתי מאיר: לכן, מבחינה זאת, צריך להפריד בין האינטרסים של רמ"י כבעל מקרקעין ומנהל מקרקעין, לבין האינטרס הציבורי הרחב יותר.
מירי רגב: הרי כבר קראנו להם במקום רשות מקרקעי ישראל, רשות מספסרי ישראל.
<נתי מאיר: אז יש, קודם כל, שאלה אם בכלל הם צריכים להיות מיוצגים במוסדות תכנון, בתור בעלי מקרקעין.
<נתי מאיר: מבחינה זאת, למה לא בוני הארץ?
<נתי מאיר: למה הם לא מיוצגים במוסדות התכנון?
<נתי מאיר: גם להם יש אינטרסים.
<נתי מאיר: אבל נעזוב את זה, נניח שהם בכל זאת גוף לאומי, ההנחה היא שהאינטרס שלהם הוא רחב ולא אינטרס צר.
<נתי מאיר: עדיין, ניגוד עניינים קיים גם בין תפקידים מוסדיים לבין תפקידים לאומיים.
<נתי מאיר: את ניגוד העניינים הזה צריך לרכך, לא להקצין.
<נתי מאיר: ולכן, ברגע שאנחנו הולכים לכיוון של בעלים פרטיים ובעלים ציבוריים, צריך שיהיה שוויון בפני החוק.
<נתי מאיר: בכובע של המדינה כבעלת מקרקעין, צריך שיהיה שוויון בינה לבין הבעלים הפרטיים ברגע שהכנסנו אותם בחבילה אחת.
מירי רגב: אפשר להחליט שלא הולכים על 40%.
מירי רגב: אין לי בעיה, אני מוכנה להוריד את הקרקע הפרטית.
<ארז קמיניץ: ואז בכלל, אז אנחנו אומרים, בוא נפתח את הווד"ל לשוק הפרטי.
<ארז קמיניץ: בהקשר הזה, זה לא הכיוון שרצינו ללכת עם הווד"ל, זה אומר שאתה מייצר אי שוויון משמעותי מאוד - - -
<נתי מאיר: אבל ארז, ברגע שהולכים בכיוון הזה, יש לזה מחיר.
<ארז קמיניץ: רגע, רגע.
<ארז קמיניץ: אתה מייצר אי שוויון, ולכן רצינו לעשות את זה בצורה מאוזנת.
<ארז קמיניץ: אתה מייצר אי שוויון משמעותי בין אנשים שאין להם מספיק בשביל להיכנס לווד"ל, מבחינת פרטיים, ובין אנשים שיש להם.
<ארז קמיניץ: לא כל מערכת התכנון יעילה כפי שהווד"ל הוא יעיל.
משה זלמן פייגלין: שאין להם מה?
משה זלמן פייגלין: בין אנשים שאין להם מה?
<ארז קמיניץ: שאין להם מספיק קרקע כדי להגיע ל-200, או 300, או 400 יחידות דיור כדי להכניס את הקרקע שלהם לווד"ל, כי הווד"ל הוא רק בתוכניות גדולות.
<נתי מאיר: ארז, אני שם את עצמי במקום נציג רמ"י בוועדה, שצריך עכשיו לקבל החלטה, והוא אומר, רגע, אם אני אתמוך בזה, זה יפריע לשיווק שלי, כי יהיה לי שיווק מתחרה של פרטיים.
<נתי מאיר: אני כבר לא מדבר על הצד הכספי.
מירי רגב: הוא נמדד על כמה כסף הוא מכניס לאוצר.
<נתי מאיר: הוא נמדד על כמה קרקע הוא משווק.
<נתי מאיר: נגיד, זה פוגע בי בשיווק ואז השיקול שלו הוא צר, ולא השיקול הלאומי הרחב שצריך להיות.
<נתי מאיר: סתם כדוגמה אני נותן את זה.
מירי רגב: צריך להכניס פה משהו נוסף.
מירי רגב: אני לא רוצה וטו של ממ"י.
מירי רגב: לא רוצה וטו של ממ"י.
מירי רגב: לא רוצה.
<דני מורן: הוועדה היא ועדה ממשלתית.
דב חנין: אפשר לחשוב על זה הפוך.
מירי רגב: אני רוצה למצוא פה איזון, ואני מקבלת פה מצוין את מה שאמר עורך-דין נתי, שמייצג את השלטון המקומי - - -
<רפי אלמליח: והוא, אין לו אינטרסים בכלל, נכון?
מירי רגב: הוא לא אמר שאין לו אינטרסים.
<רפי אלמליח: הוא אין לו אינטרסים.
<רפי אלמליח: - - - בוועדות, והוא לא צריך לשבת בוועדות.
מירי רגב: הוא אמר שאין לו אינטרס?
מירי רגב: שנייה רגע, סליחה.
<נתי מאיר: אין מישהו שאין לו אינטרסים.
<נתי מאיר: גם תינוק שנולד, יש לו אינטרסים.
מירי רגב: אבל ממ"י, מה לעשות שממ"י – רגע, רגע, קודם כל, אל תעליב אותו.
מירי רגב: קודם כל, אל תעליב אותו.
<נתי מאיר: אבל השאלה היא מהי מידת הרוחב של האינטרסים.
<קריאה: אחרי שהוא מעליב כל-כך , אז צריך קצת להגיב.
מירי רגב: לי יש מה להגיד על ממ"י.
מירי רגב: הרבה מה להגיד על ממ"י.
דב חנין: לכולנו.
<רפי אלמליח: גם לי יש מה להגיד על ממ"י.
<רפי אלמליח: אז אם אפשר.
מירי רגב: - - ועל ערך הקרקע הציבורית, ואיך היא עלתה, ובגלל זה איפה מחירי הדירות שלנו נמצאים.
מירי רגב: אז בוא לא נדון על ממ"י עכשיו.
מירי רגב: וטו, אני לא בעד וטו לממ"י.
דב חנין: גברתי היושבת-ראש, בואו נסתכל על זה - - -
<נתי מאיר: להגיד על מישהו שהוא בניגוד עניינים, זה לא להטיל בו דופי.
<נתי מאיר: ניגוד עניינים זה מצב אובייקטיבי.
דב חנין: אני רוצה רגע להסתכל על זה במבט ההפוך, שהוא, לדעתי, המבט שהממשלה התכוונה אליו.
דב חנין: המטרה של חוק הווד"לים, בסופו של דבר, היא לעזור למערכת הציבורית לקדם תוכניות בנייה.
דב חנין: הם הגיעו למסקנה, לדעתי, שגויה, שאחת הבעיות היא שיש קרקע מעורבת.
דב חנין: המערכת הציבורית רוצה לקדם תוכניות בנייה, אבל יש בעלים פרטיים.
דב חנין: מבחינתם, זה סוג של חסם.
דב חנין: הם אומרים, בואו נעבור על החסם הזה, נאפשר, למרות שחלק מהבעלים הם בעלים פרטיים, נאפשר בנייה על הקרקע הזאת, עדיין מתוך השיקול והמבט הציבורי.
דב חנין: אם אתם מוציאים את זה, - - -
מירי רגב: אני לא מוציאה את זה.
מירי רגב: כל הווד"ל הזה קם בגלל המחאה, כל הווד"ל הזה קם כדי לתת את הביטוי לדיור בר השגה.
מירי רגב: אז תיכף נדבר על זה.
דב חנין: זה מה שאני אומר.
מירי רגב: הווד"ל הזה, חייבים להיות לו היבטים ציבוריים, גם ככה וגם ככה.
מירי רגב: לבוא ולהגיד פה: רק ממ"י, שרק ממ"י הוא הווטו, הוא בעייתי.
מירי רגב: תגיעו לניסוח אחר.
מירי רגב: תנסחו את זה אחרת.
דב חנין: אפשר לבטל את החלק הפרטי.
<ארז קמיניץ: אני הבנתי.
<ארז קמיניץ: רק משפט אחרון על רמ"י.
<ארז קמיניץ: רמ"י לא נמדד רק בכמה כסף הוא נותן לאוצר, כי אם הוא היה נמדד בזה, אז לא היו אזורי עדיפות לאומית.
מירי רגב: חבל שירון ביבי נפטר.
מירי רגב: חבל, הייתי מביאה אותו כדי להגיד לך את מה שאני אומרת לך עכשיו.
<ארז קמיניץ: לא רק בזה.
מירי רגב: לא רק בזה.
מירי רגב: חלק עיקרי מזה.
<ארז קמיניץ: יש אזורי עדיפות לאומית, שרמ"י מוביל, ושם נותנים פחות כסף למדינת ישראל.
<ארז קמיניץ: ורמ"י, עכשיו, אם הוא יתנגד לתוכנית טובה, אז ההיררכיה ברמ"י לא תיתן לתוכנית טובה שיתנגדו אליה, לא לעבור.
מירי רגב: אז אתה יודע מה, לא רוצה להיות כזו, לא יודעת מה ההיררכיה תיתן ומה לא תיתן, לא רוצה לבנות את העניין הזה על היררכיה.
מירי רגב: רוצה שתהיה ועדה מאוזנת, עניינית, שרואה גם בקרקע הפרטית וגם בקרקע הציבורית אינטרס ציבורי, והקרקעות המעורבות האלה, שאנחנו הולכים לקראת הקטע הפרטי בגלל האינטרס הציבורי, וכולם צריכים להרוויח מזה.
מירי רגב: כי הוא נתקע שם.
מירי רגב: למה הוא נתקע שם?
מירי רגב: שאלה שנכון לשאול אותה, אבל לא בדיון הזה.
מירי רגב: ולכן אנחנו צריכים לדאוג לזה שלממ"י יש, מצד אחד, את האינטרס הלאומי, אבל מצד שני, יש לו גם את האינטרס שלו כמוסד, להרוויח ולשווק.
מירי רגב: לא יכול להיות שהוא יהיה בסוף זה שאומר כן או לא.
מירי רגב: מצדי, אל תביאו שטח שהוא מעורב.
<רננה ירדני: ומה עם המטרה הראשית, של יחידות דיור?
מירי רגב: אל תדאגי, הם לא יוותרו על הפרטי.
<דרור גרשון: רצינו רק עוד פעם להגיד שהבעלות באמת לא משנה.
<דרור גרשון: האינטרס הציבורי הוא - -
מירי רגב: אבל אל תגיד מה שכבר נאמר.
<דרור גרשון: - - שיהיו יחידות.
מירי רגב: זה שפייגלין נכנס – אין לך אצלי פריבילגיה.
<דרור גרשון: זה באמת לא קשור.
מירי רגב: זה כבר נאמר.
מירי רגב: זה היה בצחוק.
מירי רגב: קצת הומור בשעה הזאת.
<אפרת ברנד: ראשית, אנחנו כמובן - - -
מירי רגב: תנסחו את זה אחרת, בבקשה.
מירי רגב: אני לא רוצה וטו פה.
<אפרת ברנד: אני רק רוצה לומר שאולי דווקא הצעת הוועדה בהיבט של סעיף קטן (ה), היא איזשהו איזון לסירוב המוחלט של רמ"י, כיוון שבעצם, בניגוד למה שאנחנו הצענו, שלא יתקיים דיון על הפקדת תוכנית, מציעה הוועדה שלא יוחלט על הפקדה.
<אפרת ברנד: לשם הדוגמה, במקרה בו רמ"י לא נתנה התייחסות, תוכל הוועדה, בדיון הראשון, לקיים דיון.
<אפרת ברנד: היא לא תוכל לקבל החלטה על הפקדה, אבל היא תוכל, לצורך העניין, לזמן את נציגי רמ"י, ולבדוק האם - - -
מירי רגב: לא, אבל היא לא מבטלת את 12א.
<אפרת ברנד: היא לא מבטלת, אבל - - -
<ארז קמיניץ: היא לא מבטלת.
<ארז קמיניץ: היא רק מייצרת לחץ משמעותי מאוד על רמ"י, להגיד להם, תראו, יש פה תוכנית טובה, אנא תגובתכם.
<אפרת ברנד: נכון, או: למה אתם מתנגדים?
<אפרת ברנד: ואז יש לה אפשרות, תוך 14 יום - - -
מירי רגב: כן, אבל אז הם יסבירו למה הם מתנגדים, והם לא שכנעו את יושב-ראש הווד"ל, ואז סעיף 12א גובר.
מירי רגב: אם אנחנו נבוא, בסוף, מה לעשות, לארז, כדי שיפרש לנו את החוק, סעיף 12א גובר.
מירי רגב: ואני לא רוצה ש-12א יגבר.
משה זלמן פייגלין: ראשית, אני מסכים אתך לגבי רמ"י, או ממ"י, או איך שאתם לא קוראים למינהל.
משה זלמן פייגלין: זה ברור לגמרי.
משה זלמן פייגלין: לדעתי, לא צריך אפילו הסבר.
משה זלמן פייגלין: אבל עלה פה איזשהו בלבול, לדעתי, בכל המטרה של הווד"לים.
משה זלמן פייגלין: אני הבנתי את המטרה של הווד"לים בצורה הכי פשוטה: לפתוח את אותו צוואר בקבוק של שחרור דירות למגורים במדינת ישראל, בלי קשר אם זה בנייה פרטית או בנייה ציבורית.
מירי רגב: בלי שום קשר על איזו אדמה, אתה מתכוון.
משה זלמן פייגלין: קודם כל, למעלה מ-50% מהבנייה היא באדמה פרטית, למי שלא יודע.
משה זלמן פייגלין: ומה אכפת לי אם המשפחה הישראלית תגור, בסופו של דבר, בדירה - - -
מירי רגב: אבל על הסעיף הזה, תתייחס לסעיף הזה.
מירי רגב: אנחנו עכשיו עוברים סעיף-סעיף.
מירי רגב: על סעיף 12א.
משה זלמן פייגלין: אני בהחלט מצטרף למה שאמרת בעניין, אני רק רוצה לומר, כי נעשה כאן ניסיון להגדיר, לדעתי, בדלת האחורית את העניין לצרכים ציבוריים בלבד.
משה זלמן פייגלין: ולא היא.
משה זלמן פייגלין: כל מטרת החוק היא, בסופו של דבר, להביא להאצת הבנייה במדינת ישראל, וזהו זה.
מירי רגב: פייגלין, אין לך מושג כמה אני שמחה על מה שאני שומעת כאן, כי אני בטוחה שהם מה זה יקפצו על כל ההגדרות שלנו לדיור ציבורי.
משה זלמן פייגלין: רק תני לי לסיים את המשפט.
משה זלמן פייגלין: ואם, לצורך העניין, מי שיש לו יכולת להביא 300 דירות, צריך לקבל קדימות, אז הוא צריך לקבל את הקדימות.
<ארז קמיניץ: אז זאת שאלה.
משה זלמן פייגלין: אבל השאלה היא מהי המטרה.
משה זלמן פייגלין: צריך לזכור את המטרה.
<ארז קמיניץ: המטרה היא להגדיל את המלאי - - -
מירי רגב: רגע, לא, לא.
מירי רגב: זה לא הדיון עכשיו.
מירי רגב: תיכף נגיע ונדבר על המטרות.
מירי רגב: אני רוצה פה בעניין הזה, 12א - - -
<תומר רוזנר: זה הסעיף הבא, 13(ה), זה ביחד אתו.
מירי רגב: עם ה-12, למה?
<תומר רוזנר: וזה שבא אחריו, סעיף 13, זה אותו עניין.
מירי רגב: אה, נכון, סעיף 12א, 13.
מירי רגב: ואת סעיף 14 – לא?
מירי רגב: אוקיי, אז פה יתוקן הנוסח.
<ארז קמיניץ: אנחנו רוצים לחשוב.
מירי רגב: תחשבו, תחשבו.
מירי רגב: אין כמו לחשוב.
<ארז קמיניץ: הנקודה הזאת היא מאוד משמעותית מבחינתנו.
מירי רגב: גם מבחינתנו.
<ארז קמיניץ: בסדר, בסדר.
<ארז קמיניץ: אני מבין שיושבת הראש, או היושבת-ראש?
<נתי מאיר: היושבת-ראש.
<תומר רוזנר: היושבת בראש.
מירי רגב: אני מקבלת את מה שאמר פה עורך-דין נתי, נציג השלטון המקומי.
מירי רגב: אני מקבלת שיש כאן ניגוד אינטרסים בסיסי בהיבט המוסדי, שיש לו רצון להדיר, או להצליח בתפקידו, ומצד שני, בהיבט הלאומי.
מירי רגב: ולכן, אי אפשר לתת לחתול לשמור על השמנת, ולהגיד, רק הוא ישמור על השמנת.
מירי רגב: אני צריכה איזון פה.
מירי רגב: שלא יהיה פה וטו לרמ"י.
<ארז קמיניץ: אז בסדר.
<ארז קמיניץ: אני מבין שיש חשש מהווטו של רמ"י, אז אנחנו נחשוב על מנגנון אחר.
מירי רגב: חבר'ה, הסעיפים העיקריים עוד לפנינו.
<אפרת ברנד: סעיף 14 דן בשהות שניתנת למילוי תנאים להפקדה.
<אפרת ברנד: לנוכח הניסיון שהצטבר, אנחנו סבורים ש-60 הימים צריכים להיות מוארכים ל-90 ימים, ובתוכניות פינוי-בינוי, לבקשת יושב-ראש הוועדה, אפשר להאריך לתקופה נוספת שלא תעלה על 180 ימים.
<אפרת ברנד: זה נכון גם לגבי תיקון סעיף 14, ונכון גם לגבי תיקון סעיף 22.
מירי רגב: בעניין הזה הם קיבלו הצעת הוועדה.
מירי רגב: זה נראה לי נכון, אבל שוב, התייחסויות שלכם לסעיף הזה.
<אפרת ברנד: אותו דבר, לגבי תיקון סעיף 22, שזה מילוי תנאים לאישור.
<אפרת ברנד: וגם כאן קיבלנו את הערות הוועדה ועשינו, בתוכניות פינוי-בינוי, אורכה, לבקשת יושב-ראש הוועדה.
מירי רגב: בואו, תתייחסו לזה, נתי, דב, תמר, פייגלין, התחדשות עירונית, בבקשה.
<עירית סולסי: עם כל ההקדמה הנהדרת שהיתה לך לשינויים לחוק, כמה הווד"ל הצליח, ושהוא הצליח בזכות לוחות הזמנים הקצרים שלו, אז לאט-לאט להוסיף 30 ימים ועוד 30 ימים, בשביל מה?
<עירית סולסי: זאת אומרת, אם כל העניין היה להריץ מהר, אני לא מדברת על פינוי-בינוי - - -
מירי רגב: אבל דברי רק על זה.
מירי רגב: אנחנו מדברים עכשיו על פינוי-בינוי.
<עירית סולסי: אה, על פינוי-בינוי?
<תומר רוזנר: לא רק.
מירי רגב: לא, סליחה, אנחנו מדברים על הסעיף הזה.
<עירית סולסי: אנחנו מדברים על סעיף בנושא 60 ימים או 90 ימים.
<עירית סולסי: למה?
<עירית סולסי: אם רוצים לקצר את כולם בזמנים, ולמדינה חשוב לקצר, למה אתם מתחילים לבקש את ההארכה של 90 ימים?
<עירית סולסי: זה גורם לכולם להאריך.
<עירית סולסי: אם יש כזאת הצלחה של הווד"ל, שזה נהדר, אני לא יודעת, אבל זה המצב, אז תשמרו את ההצלחה שלו, עם העניין של הימים, ואל תתנו לכולם להתמזמז.
מירי רגב: ביטן, מה אתה אומר על ההארכה?
<עירית סולסי: והארכה של 180 יום, זה חצי שנה למילוי תנאים.
<אפרת ברנד: אנחנו רוצים לקצר, אבל אנחנו גם רוצים לתת איזושהי תקופה ריאלית.
<אפרת ברנד: השוני לעומת אוגוסט 2011, שאז חוקק החוק, הוא שהיום יש לנו ניסיון מצטבר של שנתיים.
<אפרת ברנד: והיות שהסנקציה על אי מילוי תנאים היא סנקציה חמורה, שבעצם התוכנית בטלה, אנחנו רוצים לתת איזושהי אורכה, שאנחנו לא חושבים שהיא אורכה מאוד גדולה - - -
<עירית סולסי: חצי שנה?
<אפרת ברנד: 90 ימים.
<עירית סולסי: ו-180 - - -
<אפרת ברנד: לפינוי-בינוי, שזה סיפור אחר.
מירי רגב: זה סיפור יותר מורכב.
<אפרת ברנד: אנחנו רוצים לתת תקופה קצרה, אבל תקופה ריאלית.
<עירית סולסי: 90 יום זה בערך כמו ועדה מחוזית רגילה כבר.
<עירית סולסי: זה חבל.
מירי רגב: את מציעה גם 90 יום לפינוי-בינוי, עם כל הסוגיה של הציבור, ושל התושבים?
<עירית סולסי: פינוי-בינוי יכול להיות 90 יום.
<עירית סולסי: אבל בכלל, אם כל ההצלחה של הווד"לים היה בקיצור זמנים, אז תשמרו על זה.
<עירית סולסי: ואל תגידו, נשמור כביכול על הוועדה בלי המרכיב העיקרי של ההצלחה שלה, שזה לוחות זמנים קצרים.
<אפרת ברנד: קודם כל, אני רוצה לומר שבחוק התכנון והבנייה זה 180 ימים.
<אפרת ברנד: כך שפה, גם באורכה שניתנת, זה מחצית מהתקופה בחוק התכנון והבנייה.
<אפרת ברנד: 30 הימים האלה הופכים את זה לריאלי.
דוד ביטן: את יכולה להוסיף שהאורכה תינתן בנימוקים מיוחדים, שלא כל אחד יבקש את זה.
מירי רגב: מה אתם אומרים, דב ונתי?
דב חנין: קודם כל, אני מפנה את תשומת הלב שוב לדיונים שעשינו בחוק הווד"לים בפעם שעברה.
דב חנין: גם אז חשבתי שלוחות הזמנים הם לא ריאליים.
דב חנין: אני חושב שההצעה של הממשלה בהקשר הזה היא יותר ריאלית.
דב חנין: אבל הביקורת שנשמעה כאן היא נכונה, כי אנחנו לאט-לאט רואים בסוף שהמסלול הווד"לי הולך ונעשה, בהרבה דברים, דומה למסלול הרגיל.
דב חנין: והמסלול הרגיל – אנחנו נדבר על תיקון 102, ארז - - -
<ארז קמיניץ: זה עוד רחוק.
<ארז קמיניץ: זה רחוק משם.
דב חנין: ואנחנו נראה את הייעולים שאתם עושים ב-102 - - -
מירי רגב: אתה זוכר אבל שזו הוראת שעה ל-22 חודש?
מירי רגב: ואנחנו מדברים על זה כאילו זה עכשיו חוק עיקרי.
מירי רגב: אתה יודע, כשהנכד שלך יהיה כנסת, ועדיין ישב באופוזיציה - - -
דב חנין: למה אני מתעקש בדבר הזה?
דב חנין: – מכיוון שבכל זאת, למרות ההתקרבות בין שני המסלולים עדיין יש הבדלים גדולים בין המסלול הווד"לי לבין המסלול הרגיל, והם לא הבדלים במישור של לוחות זמנים.
דב חנין: בלוחות זמנים אנחנו הולכים ומתקרבים.
דב חנין: רגע, שנייה.
דב חנין: אני מנסה לשכנע במשהו, לא רק להציע, נקודתית, גברתי.
דב חנין: אני באמת מנסה לשכנע אותך.
דב חנין: המסלול הווד"לי הוא מסלול שנותן הקלות מהותיות מעבר ללוחות זמנים, ואנחנו גם פותחים אותו עכשיו למשתמשים פרטיים.
דב חנין: החשש הגדול שלי הוא מהנזקים שאנחנו נייצר פה.
דב חנין: יש לנו מערכת תכנונית שבהחלט אפשר לייעל אותה, בואו נקצר לוחות זמנים בה, אבל היא יודעת לעבוד והיא עובדת, ונתקן בה את מה שצריך.
דב חנין: אתם כרגע מייצרים מסלול שמבחינת לוחות זמנים הוא כבר לאט-לאט מתקרב למסלול הווד"לי.
דב חנין: מבחינת פתיחה שלו לערוצים פרטיים, הוא גם פותח יותר ויותר.
דב חנין: אבל כיוון שהמערכת היא פחות מאוזנת, וכולנו יודעים שהיא פחות מאוזנת, וגם נסכים על זה, אני מניח, מסביב לשולחן זה, אנחנו פשוט נייצר פה נזקים.
דב חנין: ב-22 חודשים אנחנו נייצר פה, במדינת ישראל, נזקים שיהיו בלתי הפיכים.
מירי רגב: ב-22 חודשים אפשר ליצור נזק בלתי הפיך?
מירי רגב: אז מה אתה אומר פה על זה?
מירי רגב: אז מה אתה מציע, להשאיר את לוחות הזמנים, או לא?
דב חנין: אני לא מתווכח עם לוחות הזמנים האלה.
מירי רגב: אבל אנחנו מדברים עכשיו על לוחות הזמנים.
דב חנין: מאה אחוז, אבל אני אומר שהסוגיה של לוחות הזמנים מחדדת את הבעיה שדיברנו עליה קודם.
דב חנין: עוד היבט אחד שמחדד את הנושא שדיברנו עליו קודם: פינוי-בינוי, כמובן.
דב חנין: 180 יום – אכן, הם צודקים, לוח זמנים יותר ריאלי.
דב חנין: אבל למה אנחנו צריכים מסלול כזה מואץ לפינוי-בינוי?
דב חנין: אם לוחות הזמנים ארוכים ממילא, ובצדק הם ארוכים, אני מודה בכך, אי אפשר לעשות את זה יותר מהר, אז למה צריך לפינוי-בינוי מסלול יותר מואץ?
<עירית סולסי: לא, דב, כל עניין ההארכה של לוח הזמנים נובע, בדרך-כלל, מתנאים להפקדה שהם לאו דווקא תנאים להפקדה, אלא הם תנאים להכשלה.
<עירית סולסי: ובמקום לבטל את התוכנית ולא לאשר תוכנית, שאפשר לעשות גם את זה - - -
מירי רגב: רגע, שמענו את עמדותיך.
מירי רגב: את רוצה להגיד לנו כמה, לדעתך, זמן ריאלי זה לפינוי ובינוי?
<עירית סולסי: לא, כל העניין של הארכת הזמנים- - -
מירי רגב: הבנתי מה לא.
מירי רגב: מה כן?
<עירית סולסי: 60 יום.
מירי רגב: 60 יום לכל?
דב חנין: ההבדל בינינו הוא שאת בן-אדם הרבה יותר אופטימי.
דב חנין: אני חושב שב-90 יום יעגלו פינות כדי שזה יהיה ב-90 יום - - -
מירי רגב: אז את אומרת, מזה שהממשלה רצתה בכלל בלי זמנים, הורדנו אותם ל-180, ועכשיו את אומרת, בכלל 60.
<עירית סולסי: 60.
<עירית סולסי: אם זו כל ההצלחה של הווד"ל, אז בוא נשמור על מה - - -
<קריאה: 60זה לא ריאלי.
מירי רגב: עורך-דין נתי, בבקשה.
<נתי מאיר: אכן, זו לא מתמטיקה, ונדמה לי שלמרות חילוקי הדעות, כולם אומרים את אותו רעיון.
<נתי מאיר: הווד"לים הוכיחו את עצמם.
<נתי מאיר: הסכנה הגדולה בווד"לים ובקיצורים ובהוראות שעה, היא כאילו פגיעה באיכות התכנון.
<נתי מאיר: אז אפשר להסתכל זה, כפי שדב אמר, הגרוע מכל העולמות, גם אין את האיזונים של החוק הרגיל, ועכשיו זה גם יהיה מועדים ארוכים, אז קיבלנו את הגרוע משני העולמות.
<נתי מאיר: אבל אפשר גם לגשת בגישה פוזיטיבית, ולהגיד, בשביל להעלות את איכות עבודת הווד"ל, בכל זאת, כשמוסיפים זמנים ולא מגזימים יותר מדי בקיצור המועדים, זה משפר את איכות התכנון.
<נתי מאיר: הלוא אם נגזים, אפשר להגיד: המגיש תוכנית בבוקר, היא תאושר עד הצהריים, אז זה בכלל נשמע יעיל.
דב חנין: וברוח הזו, אפשר גם להוסיף נציגים לווד"ל.
מירי רגב: זה אצל יאיר לפיד.
מירי רגב: בקבינט הלאומי, זה יהיה.
מירי רגב: "ופלל"א".
<קריאה: זה "ופלל"א".
<נתי מאיר: לכן, בתור שורה אחרונה, הואיל וזה לא מתמטיקה, 60 יום נשמע לי סביר.
<קריאה: אבל אז תוכניות תבוטלנה.
<עירית סולסי: או, יפה.
<עירית סולסי: כי הן כנראה לא מוכנות לווד"ל.
<קריאה: 60 יום, זה לא ריאלי.
<עירית סולסי: אבל זה כל העניין.
<עירית סולסי: הן כנראה לא מוכנות לווד"ל.
<אפרת ברנד: יש לנו ניסיון.
<עירית סולסי: כל העניין זה ההחלטה - - -
מירי רגב: הי, סליחה.
מירי רגב: מה, את השתלטת על הדיון?
מירי רגב: – התחדשות עירונית.
מירי רגב: ביטן מציע פה רעיון – בואו נעשה 60 יום - - -
<אפרת ברנד: אנחנו מבקשים לקבוע, שלגבי תוכנית רגילה, במקום 60, ייקבע 90.
מירי רגב: לא, אז יהיה 60.
<אפרת ברנד: אבל הניסיון המצטבר מוכיח ש-60 יום זה לא מספיק.
<אפרת ברנד: - - -
<ארז קמיניץ: בוא נציע שיושב-ראש הוועדה יוכל להאריך ב-30 ימים נוספים.
מירי רגב: על ה-60?
<ארז קמיניץ: כן, 60 פלוס 30.
מירי רגב: זה כמו "שוטף".
מירי רגב: זה מזכיר לי, שוטף פלוס 30.
<ארז קמיניץ: אפשר להציע שהמינהל יאריך את התקופה.
מירי רגב: לזה אני מוכנה, דרך אגב.
<נתי מאיר: חוץ מלהגיד, לי זה עולה יותר, כבר שמענו את כל הדעות.
<תומר רוזנר: אין טעם, אין טעם.
מירי רגב: 60 פלוס 30 נראה לי טוב.
מירי רגב: יש גם מראית עין של וד"ל.
מירי רגב: יש בכל זאת מראית עין, לא?
תמר זנדברג: זה מה שנשאר מהווד"ל – מראית עין.