GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בני בגין: היופי בעידן הנגב, אתם רואים כאן את הכיתוב הן בעברית והן בערבית, שהוא פרי יוזמה משותפת של המועצה המקומית של עיריית רהט, של המועצה האזורית בני שמעון.
עפו אגבאריה: איפה בערבית, אני לא רואה?
באסל גטאס: למה עידן גם?
עפו אגבאריה: לא, אני לא רואה בערבית, זה רק אותיות ערבית, אבל מה שכתוב שם זה לא ערבית.
זבולון כלפה: "עידן" – ראשי תיבות ערבים, יהודים, דווקא נצליח.
עפו אגבאריה: זה עברית לא ערבית.
עיסאווי פריג': אתה אומר כתבתי בערבית.
עפו אגבאריה: אז לפחות, שיהיה קצת כבוד, שיהיה תרגום - - -
יוני שטבון: היושב ראש, אני מציע לכבות את השידור, כדי שחברי הכנסת הערבים יפסיקו לדבר שטויות.
עפו אגבאריה: מה זה, תפסיק עם השטויות שלך?
יוני שטבון: היושב ראש, תכבו את השידור, יהיה פה יותר - - -
עפו אגבאריה: לא, לא יהיה - - -
<בני בגין: מתקרבים לשעה 12, ובשעה זו יוצאים ילדים מבית הספר, הם יהיו רגישים לתכנית הזאת.
<בני בגין: לכן ברוח זאת, אני פונה אליכם למען כל תושבי הנגב, חיוני, ממש חיוני לחוקק את החוק המוצע ללא דיחוי, לא יאוחר מסיום המושב הזה.
<בני בגין: בעזרתך, גברתי היושבת ראש, והחברים היושבים כאן.
<בני בגין: תודה רבה לכם.
מירי רגב: אנחנו עוברים לזכות הדיבור של אנשים שנרשמו.
חנא סוייד: גברתי, יש לי שאלה נקודתית לשר בגין, שהוא ישמח לענות עליה.
מירי רגב: כולם יש להם שאלות נקודתיות לשר בגין, הוא לא בורח.
חנא סוייד: שאלה נקודתית ביותר, היא בלב העניין, תאמיני לי בלב העניין.
חנא סוייד: תני לי לשאול אותו.
מירי רגב: ראשונת הדוברים, חברת הכנסת תמר זנדברג, ולאחריה, הרב אריק אשרמן.
מירי רגב: בבקשה, תמר.
חנין זועבי: אני רשומה?
חנין זועבי: תרשמי אותי.
מירי רגב: את לא רשומה.
אחמד טיבי: אנחנו מבקשים שטלב אבו עראר ידבר לפני כולם.
מירי רגב: אם הוא מחליט לוותר לו, זה זכותך.
מירי רגב: חברים, יש לנו רשימה ארוכה של דוברים.
מירי רגב: מי שדיבר בדיון הזה, לא ידבר בדיון הבא.
תמר זנדברג: טלב, אתה רוצה לדבר לפניי?
עיסאווי פריג': היא נותנת לו את רשות הדיבור, למה, מה העניין?
מירי רגב: טלב רשום במספר 15.
מירי רגב: את רוצה להתחלף איתו?
אברהים צרצור: לא, הוא התחלף איתי, לא איתה.
אחמד טיבי: טלב ידבר ראשון, תמר תתחלף עם צרצור, ברשותך.
מירי רגב: תמר בבקשה.
תמר זנדברג: יש לי אמירה ממש קצרה, נדמה לי שאין טעם להרחיב בחשיבות, אפילו הייתי אומרת בקריטיות.
תמר זנדברג: נדמה לי שמספר חברי כנסת סביב השולחן, כפי שאמרה כרגע חברת הכנסת יפעת קריב, מעיד על זה.
תמר זנדברג: וגם עם הרבה מהיושבים כאן נפגשנו, הרבה מחברי הכנסת בשדולות באופן אישי וכו'.
תמר זנדברג: אני רוצה לבקש מהוועדה לקדם דבר אחד החוק הזה מה שהוא בעצם עושה, הוא קושר, ובכוונה הוא קושר שתי סוגיות שאני מבקשת שאנחנו נדון, וכאן במסגרת הוועדה, במסגרת הדיונים הפרטניים בסעיפים שאנחנו נפריד אותם, ונדון בהם בנפרד.
תמר זנדברג: האחת, היא סוגיית התכנון, והשנייה היא סוגיית הסדרת הבעלות על הקרקעות.
תמר זנדברג: בעצם החוק הזה בשביל להגיע להסדרה פעם אחת ולתמיד כפי שרוצה המדינה בסוגית הקרקעות, היא כורכת בזה את התכנון של הכפרים, בעוד שהאוכלוסייה בשטח, מה שהיא משוועת מאוד ומה שהיא זקוקה וצריכה זה הסדרה של התכנון.
תמר זנדברג: אמרו וציינו חברי כנסת, שיש תכנית מתאר שנעשתה בשיתוף עם התושבים ובשיתוף עם ארגונים, שהיא מוכנה, תכנית אלטרנטיבית, הארגונים החוץ ממשלתיים, ומשום מה תושבי מדינת ישראל תמיד עומדים במצב שהם מציעים את התכנית האלטרנטיבית, במקום שזאת תהיה התכנית שמתקדמת בדרך המלך.
תמר זנדברג: אני מבקשת שאנחנו כאן נדון באיך אפשר – סוגיית בעלות על קרקעות היא לא קשורה ברוב המדינה לסוגיית התכנון.
תמר זנדברג: עכשיו אנחנו דנים בחוק התכנון והבנייה, אנחנו דנים בקידום תכניות על שטח שהוא בבעלות מדינה, שהוא בבעלות פרטית, אין קשר בין השניים, תכנון הוא דבר סטטוטורי שיכול להתקדם בלי קשר להסדרת הבעלות.
תמר זנדברג: לכן אני מציעה שאנחנו כוועדה נביא כמו שבהמשך לדברי הפתיחה ובקו אחד עם דברי הפתיחה של היושבת ראש, ושל השר לשעבר, בגין, ושל כולם.
תמר זנדברג: הנגב משווע לתכנון צודק.
תמר זנדברג: לטובת תושבי המקום ולטובת כלל מדינת ישראל והיחסים בין האוכלוסייה, ובין הממשלה וכו', אני מציעה - בואו אנחנו נראה, מה אנחנו יכולים, איזה תכנית מתאר אנחנו יכולים לקדם לנגב, ליישובים, הכרה, הסדרה, מעבר.
תמר זנדברג: אני בטוחה שבשלב השני כתוצאה מזה גם סוגיית הקרקעות תנבע מזה ולא להיפך.
מירי רגב: הרב אריק לאחר מכן טלב אבו עראר.
<אריק אשרמן: האם אני יכול לדחות את תורי לטובת היושב ראש המועצה המקומית?
מירי רגב: לא רק בין חברי הכנסת אפשר לעשות את זה, להם יש עדיפות עליכם, אז בהזדמנות אחרת.
<אריק אשרמן: אני מייצג ארגון בשם שומרי משפט הרבנים למען זכויות אדם.
<אריק אשרמן: בין החומרים שחילקנו לחברי הוועדה, יש לציין שיש מכתב שבינתיים יש מעל 750 רבנים ברחבי תבל שמבקשים מהוועדה הזו ומראש הממשלה לדחות את הדבר הזה עד שיש הידברות אמיתית עם האוכלוסייה הבדואית, אחרי מה שמר בגין אמר על ההידברות, מסתבר שהגיע עם תכנית מוגמרת ושאל איך ליישם אותו, זה משהו אחר לגמרי לדיבור אמיתי בגובה העיניים עם הקהילה הבדואית.
<אריק אשרמן: דבר שני, אני רוצה לציין שבדף המקורות שחולק לחברי הועדה, בין היתר יש ציטוט מהרב שאומר שגם כשיש כוונות טובות, כאשר אנשים שיש להם כוח בידיהם מחליטים, או לוקחים על עצמם איך להחליט, ומה הצדק לטובת אלה שאין להם אותו כוח, הוא אומר גובל עם פשע, זה תמיד ייגמר רע.
<אריק אשרמן: דבר אחרון לציין, שכבר היו דיבורים, וברור כאן, יש דעות שונות כאן מחברת הכנסת סטרוק שמבחינתה אלוקים נתן ליהודים - - -
מירי רגב: לא, אל תדבר מבחינתה, דבר מבחינתך.
עפו אגבאריה: הוא מדבר על אלוקים.
<אריק אשרמן: ב-1920, התנועה הציונית הכירה ב-2 מיליון 600 אלף דונם בבעלות הבדואים.
<אריק אשרמן: משמע, לצערנו, גם התנועה הציונית, גם הבריטים, גם התורכים, כולם הכירו באדמות האלו, אנחנו כי אנחנו לא מכירים בשיטה הפנימית הבדואית, שגם התנועה הציונית הכירה בה קודם, אנחנו מתנים הנחת יסוד שאנחנו עושים חסד.
מירי רגב: משפט אחרון בבקשה.
<אריק אשרמן: הוא אמר - אנחנו לארגים כאן, כי באמת אין להם זכות לכלום.
<אריק אשרמן: אבל אנחנו צריכים להכיר - - - ואם אנחנו נכיר בהיכרות שדובר כאן על תביעת בעלות לזכות ולא בחסד, אני חושב שהבדואים - - -
מירי רגב: חבר הכנסת טלב אבו עראר, לאחר מכן עורך דין אבן ברי, ועדת ההיגוי של ערביי הנגב.
טלב אבו עראר: שלום לכולם, אני רוצה להתחיל ולומר שהתכנית הזו לא מקובלת אצל הבדואים, מתנגדים לה בניגוד מוחלט למה שאומר מר בגין, שכל הזמן מתהדר ומתגאה גם שהוא ישב עם חלק גדול, או עם הרוב אם הבדואים מסכימים לכך.
טלב אבו עראר: התכנית הזו אנחנו לא שותפים לה כאוכלוסייה הבדואית, כמנהגים באוכלוסייה הבדואית, ולכן אנחנו מתנגדים לה.
טלב אבו עראר: רציתי לדבר על מה שאמר בגין, שהבדואים הם שווי זכויות עם שאר האוכלוסייה, אני יודע בוודאות, וחי את המצב שם, שהבדואים ממש ללא זכויות מאז שקמה המדינה עד היום, אפילו מתנים את השירותים המינימליים, הבסיסיים ביישובים נטולי ההכרה בפינוי משם, זה סותר מתן השירותים הבסיסיים בניגוד מוחלט להחלטות בג"צ, יש כמה החלטות בנוגע ליישובים הבלתי מוכרים, במיוחד בבתי הספר, לחבר אותם לחשמל, למים.
טלב אבו עראר: הייתה לי ישיבה לפני כמה ימים עם שירותי הבריאות הכללית, ואמרו ממש בגלוי, שמשרד הבריאות אוסר עליהם להיכנס לשם גם, לדעתך, מר בגין, שווי זכויות אנחנו, באמת, אני ואתה אותו דבר, דומים בכל דבר.
טלב אבו עראר: לכן החוק הזה הוא חוק לא חוקתי, הוא בניגוד מוחלט לחוקים הבינלאומיים.
טלב אבו עראר: חוק, חברים, הוא נגד אוכלוסייה מסוימת שהם הבדואים, לא חל על כולם, אלא רק על הבדואים, גם בהתנחלויות שיש שם הרבה בתים, וכל הבתים שם לא חוקיים, ללא היתר, ולא נהרסים שם.
טלב אבו עראר: אנחנו כל יום יש לנו הריסות בתים, מר בגין, באמת, וגם מר אבי הלר שיושב כאן גם, הממונה על המחוז, עם יד רכה על ההדק, חותם, משאללה, כל הכבוד.
טלב אבו עראר: חברים, לכן החוק הזה גם לדעתכם מבטל חוקים קודמים לאוכלוסייה הזו ובכלל, כמו חוק הירושה ואחרים.
טלב אבו עראר: אנחנו גם לא ראינו בתכנית או בהצעת חוק הזו לאן יועתקו היישובים האלו, לאן לפנות אותם לא ידוע, לא ברור, העיקר הפנוי, זה מה שחשוב.
טלב אבו עראר: גם מר בגין דיבר על ישובים המוכרים, או יישובי הקבע שהם לא מפותחים ויש שם תביעת בעלות.
טלב אבו עראר: אני רוצה לראות אפילו יום אחד, שבאה המינהלת או כל גורם אחר ממשלתי או אחר, שניהל משא ומתן עם אלה שגרים בתוך היישובים.
טלב אבו עראר: בוא נגיד לדוגמה - ערוער בנגב, זה שם שלכם, השם האמיתי הערבי ערערה בנגב, שבאמת, מאז שקם - שבנו אותם בתל מלחתה על היישוב הזה - בתכנית על המפה, על הנייר 15 אלף דונם, בפועל 7,500 בתביעת בעלות.
טלב אבו עראר: האם דאגת, מר בגין, אתה ושולחך לתכנית הזו?
טלב אבו עראר: האם מישהו ניהל משא ומתן עם הבעלים שם שהם גרים בתוך היישוב?
טלב אבו עראר: - אף אחד לא העז.
טלב אבו עראר: גם כשהייתי ראש המועצה, ניסיתי לקרב בין שני הצדדים לטובת האנשים, למה אנשים שם חנוקים, שלא נדבר על יישובים בלתי מוכרים, אלא לדבר קודם כל על יישובים שאתה הולך להעביר אליהם גם עוד תושבים - איך?
טלב אבו עראר: אין לך אפילו מגרש אחד ביישוב שלי, ואתה הולך להעביר עוד אנשים – איך?
טלב אבו עראר: אין לך תשובות, באמת, תכנית בלי תשובות.
טלב אבו עראר: חוץ מזה גם, עמותת "רגבים" שבאמת, עכשיו כל מדיניות הממשלה ניזונה מהעמותות הקיצוניות כמו המתנחלת הזו, שבאמת דואגת לרגבים.
טלב אבו עראר: רגבים, מה המדיניות שלה?
טלב אבו עראר: היא כמו שבאמת רוצה ומכתיבה לעמותת רגבים ועמותות אחרות קיצוניות, ולכן, חברים, אנחנו לא נקבל את התכנית הזו.
טלב אבו עראר: אנחנו נתנגד לה, אנחנו ניאבק, ולכן גם איך אפשר באמת לעכל דבר כזה שתושבים בדואים, ערבים בדואים, שפינו אותם ממערב לכביש 40, מר בגין, תחזור להיסטוריה, שפינו אותם משם, העבירו אותם, ואמרו חודש, חודשיים נחזיר אתכם, והעבירו אותם לאיזור ה"סייג", שהוא כביש 25 באר שבע דימונה.
טלב אבו עראר: בא אריאל שרון, המתנחל הגדול, מחליט על הקמת חמישה יישובים שם, רוצה להעתיק ממש על חורבנם של יישובים בדואים, הידעת, מר בגין?
מירי רגב: משפט סיכום, טלב, מה אתה מציע?
טלב אבו עראר: באמת, למה לא נגעת בזה?
טלב אבו עראר: לכן, אני הייתי באמת מזהיר כחברי ועדה, וגם הממשלה וגם מהכנסת, שלא יעזו להמשיך ויאשרו את הצעת החוק.
מירי רגב: זה איום, אתה מאיים עלינו?
טלב אבו עראר: לא, אני מזהיר.
מירי רגב: אה, אתה מזהיר, מזל.
אחמד טיבי: מתריע.
טלב אבו עראר: אני לא מפחד ממך, ולא עושה לך חשבון.
מירי רגב: אני שואלת אם אתה מאיים?
טלב אבו עראר: אל תכעסי סתם.
טלב אבו עראר: אני התחלתי במשפט הזה.
טלב אבו עראר: אני מזהיר אותך גם אני מזהיר.
מירי רגב: מזל.
טלב אבו עראר: אני מזהיר את כולם שלא יעזו, כי החוק הזה לא ישים, אנחנו נעדיף את המוות על החיים בתוך המודלות.
יוני שטבון: אתה כן מאיים.
טלב אבו עראר: לא להעז.
יוני שטבון: תאיים עליי במוות?
טלב אבו עראר: אנחנו לא - - - לא נפנה משם את המקום.
יוני שטבון: אני מבקש לפרוטוקול, יש פה חברי כנסת שהם במוות.
תמר זנדברג: זה לא מה שהוא אמר, הוא אמר שהוא יעדיף.
מירי רגב: הוא לא איים במוות, שהוא איים שהוא מעדיף למות - - -
יוני שטבון: אני מבקש - - -
טלב אבו עראר: נעדיף את המוות, אני מזהיר.
עפו אגבאריה: קצת הגיון.
מירי רגב: סליחה, עורך דין אבן ברי.
מירי רגב: לאחר מכן, חבר הכנסת חנא סוויד.
מירי רגב: לטובת הפרוטוקול, בבקשה, נא להגיד את מי אתה מייצג בבקשה.
<שחאדה אבן ברי: אני עורך דין אבן ברי, מבאר שבע, ואני חבר בוועדת ההיגוי, ופעיל בעיקר בנושא של החוק הזה.
<שחאדה אבן ברי: אני קראתי את החוק, ואני חושב שאני מכיר אותו יותר מחלק גדול מהשרים ששוחחתי איתם שלא מכירים את החוק, אך הצביעו עבורו.
<שחאדה אבן ברי: זה תמונה מאוד עגומה ששרים מצביעים ולא מכירים את החוק בעצמם.
<שחאדה אבן ברי: מכל מקום, אני חושב שזהו אחד החוקים הנוראים ביותר שתכירו אותו בעתיד, ותשמעו עליו, ודובר רבות עליו.
<שחאדה אבן ברי: החוק הזה אין לא אח ורע, היה חוק אחד שהוא הפינוי באזור רצועת עזה דומה, אבל הנסיבות הן שונות כפי שאתם יודעים.
<שחאדה אבן ברי: אין מקום לחקיקה כזאת בתוך גבולות המדינה כלפי אזרחים.
<שחאדה אבן ברי: בקצרה, כי אני מבין שהזמן מאוד מצומצם כאן.
<שחאדה אבן ברי: למי שלא קרא את החוק הזה, החוק הזה כמעט נועל את בתי המשפט, זה לא יכול להיות ולא יכול להתקיים במדינה מתוקנת.
<שחאדה אבן ברי: החוק הזה יכול להתיר הריסות ללא צו בית משפט, בעצם לא יכול, הוא מתיר הריסות ללא צו בית משפחות.
<שחאדה אבן ברי: בעצם מחזיר אנשים לזיכרון החשוך של שלטון צבאי שיש אחד ממונה פקיד, הוא מוציא צו להרוס פה, ואם הוא יבוא אלי כעורך דין, גם בית המשפט כל כך לא יכול לעכב את ההריסה, ובינתיים יהרסו עד שיבואו כל הצדדים ויבואו וידברו, וכו'.
<שחאדה אבן ברי: החוק הזה פוגע בשקיפות, יש הרבה פרוטוקולים שחסויים, אנשים לא יודעים מה האח שלהם סגר, איך סגר.
<שחאדה אבן ברי: החוק הזה במקום נורמלי לא יכול להתקיים, ולכן חברי הוועדה, אני קורא לכם מכאן, פשוט מאוד, היו שעשו את הפעולה הגרנדיוזית של קריעה בצורה כזאת, אני חושב שהועדה לא צריכה לקרוע, אני חושב שהוועדה פשוט מאוד צריכה להניח אותו הצידה, ולדון בשתי סוגיות חשובות.
<שחאדה אבן ברי: אם שם החוק הוא הסדרת ההתיישבות, להגיד לממשלה בואו, ותביאו לנו תכניות שמתייחסות להתיישבות שאתם רוצים להסדיר - אתם לא יכולים.
<שחאדה אבן ברי: בשביל להפקיע כל אדם נורמלי, או כל גוף או כל מוסד אומר אני רוצה להקים בית ספר, לכן אני רוצה להפקיע.
<שחאדה אבן ברי: פה אומרים אני רוצה להפקיע, אבל עדיין אין לי תכנית אפילו.
<שחאדה אבן ברי: על כן כל השיחות וכל הסיבובים אצל התושבים להפקיע לכם, לא להפקיע לכם, זה לא טוב, זה לא נכון.
<שחאדה אבן ברי: ועל כן, צריך לדון דבר ראשון שהממשלה צריכה לבוא עם תכנית.
<שחאדה אבן ברי: עם התכנית הזאת צריך להביא את התושבים עם התכנית האלטרנטיבית שלהם, להפגיש בין שתי התכניות, ולראות אם בכלל יש צורך בהפקעה, או בהסדרת תביעות בעלות.
<שחאדה אבן ברי: שאלה נוספת, יש 95% שהם בבעלות המדינה, הוויכוח של כל התביעות הוא לא מגיע ל-5%, לא מגיע.
<שחאדה אבן ברי: תראו איזה הד יש לתקשורת ולהסתה שהבדואים משתלטים על אדמות הנגב.
<שחאדה אבן ברי: אני רוצה קודם כל להקפיא את החוק הזה, לקרוא לנציגים שיביאו את התכנית שעמלו עליה קשות, שהמדינה תביא את התכנית שלה להתיישבות, כי זה אחיזת עיניים.
<שחאדה אבן ברי: כאשר אומרים הסדרת התיישבות ואין מלה אחת – וכל הסעיפים האלה להתיישבות, לכן אני מבקש שתקפיאו אותו ונתקדם.
<שחאדה אבן ברי: תודה.
מירי רגב: חבר הכנסת חנא סוויד, ולאחר מכן יושב ראש המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים.
עיסאווי פריג': מצפה הנגב, צריך לגלות גמישות גם בהצגת הדברים.
מירי רגב: תאמין לי, הם ידברו במהלך כל החוק על הסעיפים הספציפיים.
מירי רגב: אתה רואה שאני נותנת להם לדבר, לא?
מירי רגב: חנא סוויד, בבקשה, לאחר מכן, יושב ראש המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים.
חנא סוייד: תודה גברתי.
חנא סוייד: אני פותח ואומר שאם חוק הסדרה נראה כמו שהוא נראה, אני לא יודע איך יראה חוק של עקירה, או השם היותר מדויק של החוק הזה הוא הסדרה על ידי עקירה של הבדואים בנגב.
חנא סוייד: הנחת העבודה של החוק היא שאין ברירה, הבדואים קיימים ונמצאים בנגב, אפשר לראות אותם, הם לא שקופים.
חנא סוייד: אבל ההנחה או ההמשך הוא שהם מרחפים, הם לא היו על הקרקע, כך שאין להם זיקה לקרקע, הם קיימים בנגב, אבל זכויות על הקרקע אין להם.
חנא סוייד: אני אומר לכם, זו חשיבה קולוניאלית שהייתה תקפה בקנדה, באוסטרליה, ובהרבה מקומות אחרים בעולם, אבל היא ראייה קולוניאליסטית, שבעצם לא רואה קשר בין האנשים לבין האדמות שלהם.
חנא סוייד: החוק הזה בנוי על הגיון בזוי, שבו אומרים לאדם תוכיח שזו הקרקע שלך מעל לכל ספק, ואז אתה תיקח רק מחצית שלה, או רבע שלה, או חמישית שלה, אז למה הוא יוכיח שהקרקע הזו שלו?
חנא סוייד: זאת אומרת, למה הוא מתבקש להוכיח שזו הקרקע שלו, ואחר כך לוקחים לו מחצית מהקרקע, או שלושת רבעי, או שמונים אחוז מהקרקע שלו?
חנא סוייד: - זה הגיון עקום שאין לקבל אותו.
חנא סוייד: איך אפשר, גברתי היושבת ראש, לגרש אנשים מאדמתם, לגרש אותם, ולמנוע מהם לחזור לאדמה שלהם, ואחר כך לבוא להם בטענה שאתם לא ישבתם בקרקע שלכם, לכן אתם לא זכאים, אתם זכאים לתמורה של 4,000 שקל לדונם קרקע - 1,000 דולר.
חנא סוייד: אני אומר לך, על פי ההיגיון הזה, אדוני השר, אני מוכן לפתוח את הכול בפני כל האנשים כאן, כל מלה שאני אומר היא בסלע, היא בסלע, בטון ב-500.
חנא סוייד: אני מאוד מכבד אותך, אני חושב שאתה האדם היחידי שעסקת עם קצת רוח בעניין הזה, ולכן, אל תקלקל את העניין הזה.
חנא סוייד: מה שאני אומר הוא חקוק בסלע, לכן אני אומר, איך אפשר לגרש אנשים?
חנא סוייד: הנגב המערבי כולו שם.
חנא סוייד: יש 140 אלף דונם תביעות קרקע, האנשים שם לא יכולים לקבל על פי החוק הזה מטר מרובע אחד כי הוא מחוץ לגטו של חוק פראוור, הוא מחוץ לגטו.
חנא סוייד: הגטו בשטח של 1,600 דונם, כולו מזרחית לכביש 40, עם מובלעת רהט וביר הדאג' בלבד.
חנא סוייד: כל המערב איפה שיש 140 אלף דונם תביעות אדמה, מטר מרובע אחד הבדואים לא יכולים לקבל קרקע שם, זה אדמתם, זה מקום מגוריהם - למה יעזבו ממנו?
<בני בגין: במקום אחר כן.
חנא סוייד: בתהליך הסדרה אתה בעצם מסדיר קרקע ונותן את הקרקע לטוען שלה, לא, אתה לא זורק אותו לסוף העולם, הוא אומר, ומוכיח לך שזה הקרקע שלו, למה אתה אומר לו תלך לכל הרוחות?
חנא סוייד: לכן אני אומר, שהחוק הזה, גברתי היושבת ראש, שאת כבר מצפה שאני אגמור, ואני לא אגמור עד שאני אסיים את כל הנקודות שיש לי.
מירי רגב: יש לך זמן מוקצב כמו במליאה.
חנא סוייד: החוק הזה יוצר שטח שהוא מלא בדואים, מחוץ לזה מנסים ליצור שטח שהוא סטרילי מבדואים, כך שיוצרים גטו של בדואים.
חנא סוייד: אזור "סייג" של בדואים שמחוצה לו לא מאפשרים לבדואים לא להקים יישובים ולא לקבל קרקע.
חנא סוייד: את יודעת מה זה?
חנא סוייד: בדרום אפריקה היה חוק שנקרא – group areas act, ששם אמרו שחורים פה מותר, כאן אסור, במלים האלו.
חנא סוייד: כאן זה מה שנאמר, בדואים כאן מותר, ובחוץ לא מותר, ולכן זה מביש, זה חוק אפרטהייד מה אפשר להגיד.
חנא סוייד: איך אפשר – אני והאדם הזה תובעים בעלות בחלקה מסוימת, אני תובע בעלות על 10 דונם, אם הוא גם רוצה להצטרף, אז יכול להיות שאני אקבל 5 דונם, או 2.5 דונם, או 2 דונם.
חנא סוייד: אם הוא לא ירצה להצטרף, אני לא אקבל כלום, מה זה נוהל שכן?
חנא סוייד: זה מלחמה בטרור, מה זה?
חנא סוייד: איזה הגיון זה?
מירי רגב: מאיפה הבאת את נוהל שכן?
חנא סוייד: תגידי לי, את בניסיון הצבאי העשיר לך.
מירי רגב: תאמין לי, הפתעת אותי לטובה, אבל זה לא נוהל שכן.
חנא סוייד: תסכימי שזה נוהל שכן, זה מלחמה בטרור, זה מלחמה בבדואים.
חנא סוייד: גברתי היושבת ראש, פה החוק הזה מתרכז בעניין של הבעלות על הקרקע.
חנא סוייד: מה שהוא עושה בעניין, ובזה אני עונה על צד התכנוני.
חנא סוייד: החוק הזה מתאמץ, הוא של אנשים עצלנים בתחום התכנון.
חנא סוייד: אמרו, יש תכנית, אנחנו ניקח אותה.
חנא סוייד: כשיש התנחלויות בודדים, הקימו את העולם על מנת להכין תכנית מתאר מחוזית בשביל התנחלויות הבודדים, ועשו חוות הבודדים.
חנא סוייד: עשו חוק מיוחד כאן על מנת לאפשר להם ולהרחיב אותם.
חנא סוייד: אז אני חושב שהבעיה של הבדואים בנגב, שווה תכנית לא לקחת תכנית מהמדף, תכנית שהתחילו להכין אותה 10 שנים לפני שמינו את גולדברג, אז כשהכינו את תמ"ם 4, 14, 23, הקונספציה הייתה שהבדואים הם פולשים, ולכן, לא אפשרו, אפשרו קצת, מעט מאוד, אבל זה לא מספיק בשום פנים ואופן.
חנא סוייד: לכן התוצאה של יישום תכנית שהיא לא שייכת, שהיא בכלל פרי התקופה של גולדברג, זה בעצם ש-17 יישובים עם 40 – 50 אלף תושבים ייעקרו, זה גזר דין מוות עליהם.
חנא סוייד: עוד 17 יישובים הם במעצר עד תום הליכים.
חנא סוייד: אי אפשר להשאיר אוכלוסייה שלמה של 100 אלף תושבים בצד אחד אומרים להם יש חוק, בצד שני תוקעים אותם.
חנא סוייד: הערה אחרונה לשר בגין, אני חוזר ואומר, ההמלצה שלך שאני רוצה להקריא אותה, שמדברת על מתן פיצוי עודף לבדואים מנקודת המבט שלך, זה בעצם הדבר החיובי היחידי המעשי שאתה עשית, אם דחו אותה, תוכיח שזה לא.
חנא סוייד: בעצם, "שבפנקסי המקרקעין תירשם על שם כל תובעי הבעלות קרקע ששטחה מחצית משטח הקרקע שנכללה בתביעה...", "ועוד רבע מיתרת שטח התביעה לא נכלל", לכן ההמלצה העיקרית שלך שמו פס עליה.
מירי רגב: עטיה, יושב ראש המועצה האזורית, ולאחר מכן חבר הכנסת אחמד טיבי.
מירי רגב: אנחנו ניתן התייחסויות עד לשעה עשרה לאחת עשרה, ואז אחר כך נאפשר לשר בגין לשנות הנושאים שעלו פה.
מירי רגב: בדיון הבא אנחנו נמשיך.
מירי רגב: אני לוקחת איתי את הרשימות מאיפה שהפסקנו.
עיסאווי פריג': מתי הדיון הבא?
מירי רגב: כל יום רביעי באופן קבוע בין תשע לאחת עשרה בשלב זה.
<עטייה אל-אעסם: שלום לכולם, אני עטייה אל-אעסם, יושב ראש המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים בנגב.
<עטייה אל-אעסם: אני רוצה להתחיל בשתי נקודות.
<עטייה אל-אעסם: נקודה אחת, לצערי הרב, שהמדינה רואה הבדואים בעיה, ולא רואה את הבדואים בבעיה.
<עטייה אל-אעסם: לכן כל התכניות האלה מתייחסות לבעיה הזאת, ולא לפתור להם את הבעיה.
<עטייה אל-אעסם: הנקודה השנייה, המדינה מאז 48' לא ציינה את היישובים הבדואים על המפה הרשמית של מדינת ישראל במטרה להגיד בעתיד שהבדואים הם פולשים.
<עטייה אל-אעסם: כל יישוב במדינה מצוין על המפה, רק היישובים הבדואים לא מצויינים וזאת למטרות לא טובות בעתיד לבדואים.
<עטייה אל-אעסם: התכנית של פראוור היא לא באה לפתור את הבעיה של ההתיישבות הבדואית, בכלל, לא מוזכר שם שום דבר ושום משפט איך לפתור את ההתיישבות.
<עטייה אל-אעסם: הכול מדובר על איך להפקיע את הקרקעות של הבדואים.
<עטייה אל-אעסם: לכן אני שואל בכמה כפרים בתכנית הזאת הם רוצים להכיר, וכמה כפרים הם רוצים להרוס - אין להם תשובה.
<עטייה אל-אעסם: אגיד לכם, בתכנית הזאת הם הולכים להרוס 30 כפרים בנגב, הולכים לגרש 50 אלף תושבים מאזרחי הנגב.
אורית סטרוק: איך - - -
מירי רגב: תנו לו לדבר, אני שומרת שאף אחד לא יפריע לשני, תנו לו לדבר, אני בטוחה שיש לכל אחד מה להגיד, הוא מציג את עמדתו.
<עטייה אל-אעסם: המטרה הזאת, כפי שאנחנו רואים אותה, וכפי מה שמתרחש בתכניות לנגב, המטרה העיקרית היא להרוס את הכפרים הבדואים, ולבנות יישובים יהודים במקומם.
<עטייה אל-אעסם: הם מדברים על היתר תמורת קרקעות באזור הסייג, אבל אנחנו רואים שבאזור הסייג יש תכנון ל-18 יישובים לאזרחים יהודים על היישובים הערבים, בדיוק על ההריסות שלהם - איך זה יכול להיות?
<עטייה אל-אעסם: הם יכולים לתכנן ליישובים יהודים בנגב שלא פוגע באזרחים הבדואים.
<עטייה אל-אעסם: לכן אני מתפלא כשמדברים על ביטוח ההתיישבות הבדואית, למה התכנית הזאת קושרת כפר במזרח הנגב, וקרקעות במערב הנגב שצריך להפקיע את הקרקעות במערב הנגב כדי לפתח יישוב במזרח הנגב, את זה אני לא מבין, זה לא נכנס לי לראש.
<עטייה אל-אעסם: לכן, יש לי שתי בקשות, שתי דרישות.
<עטייה אל-אעסם: הדרישה הראשונה – להקפיא את חוק פראוור.
טלב אבו עראר: לבטל, לא להקפיא.
<עטייה אל-אעסם: זה חוק לא ישים בכלל, והמדינה לא תוכל ליישם אותו בדרכים רגילות.
<עטייה אל-אעסם: הדבר השני, אנחנו מבקשים שהמדינה תכיר בתכנית האב של המועצה האזורית לכפרים לא מוכרים, שזה פותר כל הבעיות של היישובים הבדואים בתכנון שהוא באמת יביא להם שגשוג כלכלי.
<עטייה אל-אעסם: בתכנית פראוור אין שגשוג כלכלי, הם הולכים להפקיע את מקור הפרנסה של הבדואים וזה הפקעת הקרקעות, לכן הדיבור על שיפור החיים הבדואים בכפרים הלא מוכרים זה סרק.
<עטייה אל-אעסם: תודה.
מירי רגב: חבר הכנסת אחמד טיבי.
מירי רגב: אחריו חבר הכנסת פריג'.
אחמד טיבי: תודה רבה, גברתי היושבת ראש, פראוור, עמידרור, דורון אלמוג ויעלון, אלה האנשים שממשלת ישראל מינתה כדי לטפל בבדואים.
אחמד טיבי: פראוור – הוא סגן ראש המועצה לביטחון לאומי.
אחמד טיבי: עמידרור – הוא ראש המועצה לביטחון לאומי.
אחמד טיבי: יעלון – הוא איש צבא, היה אלוף בצה"ל, רמטכ"ל.
אחמד טיבי: דורון אלמוג – היה אלוף פיקוד הדרום.
אחמד טיבי: יש סיבה שאנחנו לא מכירים אותה שזה סוג האנשים שאתם ממנים כדי לטפל בבדואים בנגב?
אחמד טיבי: או שמה שאמר בן הנגב טלב אבו עראר הוא נכון, אתם מתייחסים אליהם כאל אויבים, זו הסיבה.
אחמד טיבי: האנשים האלה היו שם לפני ארבעת האנשים שאני הזכרתי.
אחמד טיבי: הם היו בארץ הזאת לפני, מתייחסים אל האנשים שהם עם יליד, תושבים ילידים, יש ביטוי "יליד".
אורית סטרוק: תוכיח את זה, תפסיקו את התיזה המטומטמת הזאת שלכם.
באסל גטאס: את צריכה להוכיח לא אנחנו.
באסל גטאס: אנחנו פה היסטוריה.
אחמד טיבי: אגב, מדינת ישראל פנתה לאו"ם.
באסל גטאס: אנחנו לא מהגרים, לא היגרנו.
אחמד טיבי: מדינת ישראל פנתה לאו"ם, ותביעתה לא להכיר בבדואים - - -
מירי רגב: אפשר לתת לו להתבטא?
אחמד טיבי: תביעתה של ישראל לא להכיר באו"ם בבדואים כעם יליד נדחתה, כי הם עם יליד.
אחמד טיבי: לא סתם אני פתחתי בזה, כי מה אנחנו תובעים?
אחמד טיבי: - להתייחס אלינו כאל אזרחים, ולהכיר בנו כאל אזרחים שווי זכויות.
אחמד טיבי: מכובדי, השר בגין, כשהתנגדנו למושג שווי זכויות, מה אנחנו לא רוצים להיות שווים?
אחמד טיבי: זו התביעה שלנו, אנחנו רוצים להיות שווים.
אחמד טיבי: תנו לנו תחום אחד שבו אנחנו שווים - לא תמצאו, בעיקר לא בנושא קרקע, אנחנו לא שווים בנושא קרקע.
אחמד טיבי: אני, כל קדנציה, מכובדי השר בגין, מציג הצעת חוק שמדברת על הקצאה שיווניות של קרקע, לא אומר, לא ערבים, לא יהודים, לא גברים, לא נשים, הקצאה שוויונית של קרקע לאזרחי מדינת ישראל, ואתם תמיד מפילים אותה הממשלה, מעניין למה.
אחמד טיבי: הקצאה שוויונית של קרקע.
אחמד טיבי: עכשיו אתה מדבר על הרצון של הממשלה לפתח, זה היה המוטיב העיקרי בדברים שלך, לפתח.
אחמד טיבי: אתה אומר שבלי, מה שקרוי, הסדרה, שאני קורא לו הדרה, לא הסדרה.
באסל גטאס: קרקעות.
אחמד טיבי: אתה אומר אי אפשר לפתח.
אחמד טיבי: תבעתי ממך דוגמה, מודל, אז אני רוצה להגיד לך שיש כפרים מוכרים בנגב, מוכרים על ידי הממשלה והם לא מפותחים.
אחמד טיבי: איפה הייתה ממשלת ישראל?
אחמד טיבי: למה אין תשתיות שם?
אחמד טיבי: למה הכפרים הבדואים "המוכרים" נראים כמו עולם שלישי מרכז קונגו ברזוויל, חלקם אחרי מלחמה נראים, למה?
אחמד טיבי: איפה הייתה הממשלה?
אחמד טיבי: והכול מוסדר שם, מוכר על ידי ממשלת ישראל.
אחמד טיבי: יש כוונה, זו הסיבה, אדוני השר, גברתי היושבת ראש, שממשלת ישראל דוחה את התביעה שלנו להקים ולו יישוב ערבי אחד, עיר, יישוב, בגליל או במשולש עיר מודרנית, לא כמו הריכוזים האלה שאתם רוצים להקים.
אחמד טיבי: מאז 48' עד היום, אתם מסרבים באופן סיסטמטי, לוגי, אידיאולוגי להקים יישוב, מה, אנחנו לא מתרבים?
אחמד טיבי: אין ריבוי טבעי של היישוב?
יוני שטבון: אני מוכרח להגיד, האמת שהם סירבו.
יוני שטבון: הבדואים סירבו לאורך שנים, תגיד גם את האמת.
אחמד טיבי: ולכן, זו תביעה שהדחייה היא דחייה אידיאולוגית.
אחמד טיבי: עכשיו יש שני סוגי תושבים בנגב – ילידים שגרים שם, רובם המוחלט לפני קום המדינה, וקבוצה שהגיעה לאחרונה כדי לחפש איכות חיים, אוויר צח, נוף אוריינטלי קסום, הררי, אטרקציה, יבש, לחות נמוכה, אלה שני סוגי התושבים.
אחמד טיבי: הראשונים נעקרים, מודרים, מגורשים, מה הם לא רוצים להיות מפותחים, גברתי היושבת ראש?
אחמד טיבי: הם מאוד רוצים לקבל תשתיות - כביש, טיפת חלב, בית ספר, והם לא מקבלים, גם אלה שהיו מוכרים.
מירי רגב: מועדון להעצמת האשה.
אחמד טיבי: גם אלה שלא מוכרים אין להם.
אחמד טיבי: אגב, לא רק כפרים מוכרים בנגב לא מקבלים, כפרים קיימים במשולש או בגליל, אין להם תשתיות כמו שכניהם היהודים, זו אמירה, וזה מצב אידיאולוגי של הממשלה.
אחמד טיבי: לכן, אני אומר לך אדוני השר בגין, חבל ששמך נקשר בתכנית הזאת, חבל.
אחמד טיבי: אני מכיר אותך שנים, ומכיר את העמדות הלא שגרתיות שקיבלת לפעמים נגד הזרם בכנסת.
אחמד טיבי: פה הלכת עם הזרם ועשית את הדבר הקל - רק דגים מתים תמיד שוחים עם הזרם, אתה, לפעמים לא שחית עם הזרם, אני מודה, אבל הפעם אתה קפצת קפיצת ראש עם הזרם, והשארת עשרות אנשים ללא בתים אם החוק הזה לא ייושם.
אחמד טיבי: 70 אלף תושבים שהם אזרחים שאמורים להיות שווים יישארו, מכובדי, ללא בתים, הם ייעקרו - פעם שנייה, כי בשנות החמישים רובם נעקרו מהמערב בהר הנגב, ועכשיו אתם עוקרים אותם פעם ראשונה.
אחמד טיבי: חלקם, אגב, גורשו ב-48', זה פעם שלישית חלקם, פעם שלישית.
אחמד טיבי: ולכן ההתעלמות בחוק הזה, מה שקרוי זכויות קנייניות.