GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלדד ניצן: הרי הקבלנים בחרו למדינת ישראל את העובדים עד שנת 2005.
<אלדד ניצן: משנת 2005 התאגידים ממיינים עובדים, לא הקבלנים.
<אלדד ניצן: אז למה שיניתם את השיטה?
<אלדד ניצן: למה יש תאגידים?
<אמנון בן עמי: אני פועל, לפי החלטת ממשלה.
<אלדד ניצן: אם היו עמלות קודם ושיניתם לתאגידים, אז למה עכשיו?
<אלדד ניצן: למה התאגידים לא בסדר?
<אלדד ניצן: אבל זאת לא הנקודה.
<אלדד ניצן: הנקודה היא שכמו ששלושה נציגי קבלנים לא יכולים למיין לכל השוק 8,000 עובדים – הרי אנחנו מדברים על שאלת הסמכות והאחריות, הרי זה חוק בין התאגידים - -
מירי רגב: כמה תאגידים יש?
<אלדד ניצן: יש 33 תאגידים.
<אלדד ניצן: אני לא יכול למיין עובד עבור מתחרה שלי ועבור מישהו אחר שהוא מתחרה שלי.
<אלדד ניצן: המתווה שמונח לפתחו של ראש הממשלה לאותו דיון שמר בן-עמי מדבר עליו אומר דבר פשוט: אתם רוצים לייתר את העמלות?
<אלדד ניצן: כל תאגיד כישות מקצועית תבחר את עובדיה.
<אלדד ניצן: זה שהעובדים יכולים לעבור ברבעון, זה לא אומר.
<אלדד ניצן: בצרכים כרגע הקבלנים שלי צריכים מקצוע מסוים, והקבלנים שלו צריכים מקצוע מסוים.
<אלדד ניצן: אני מדבר על כך שאי אפשר שיהיו רק שני נציגי תאגידים שיבחרו 8,000 עובדים.
<אלדד ניצן: זה לא יציג, זה לא ישים דבר כזה.
מירי רגב: מה ישים, בעיניך?
<אלדד ניצן: מה שישים זה המתווה שמונח היום לאישור.
מירי רגב: מה ישים?
<אלדד ניצן: כל תאגיד הולך עם נציגי קבלניו למדינת המוצא.
<אלדד ניצן: שאמנון בן-עמי יענה איפה הוא רואה פה פתח לבעיה לפני שיש דיון?
<אלדד ניצן: אנחנו יושבים עכשיו בוועדת פנים.
מירי רגב: אפשר להבין איפה אנחנו רואים בעיה.
<אלדד ניצן: איפה מר בן-עמי רואה פה בעיה שתאגיד הולך לא למקורותיו, אלא למקורות שנבחרו על-ידי מדינת המוצא ונציגי מדינת ישראל - מצדי שבן-עמי יבחר את אותן חברות שאני יכול לעבוד איתן, אין לי בעיה; ואנחנו נלך כישות עצמאית לבחור את העובד; נסמן מתוך פול של 1,000 עובדים שיעמידו לנו 400 עובדים, ומתוכם יעשו הגרלה ויגיעו 100.
מירי רגב: מי את?
<שושנה שטראוס: אני שושנה שטראוס, היועצת המשפטית של רשות האוכלוסין.
<שושנה שטראוס: אני רציתי לתת את הרקע המשפטי בנושא שנדון פה.
<שושנה שטראוס: כפי שאלדד הסביר בשנת 2005 הקימו את התאגידים, והמטרה בהקמתם הייתה לייקר את עלות העסקת העובדים הזרים כדי שיותר ויותר ישראלים ייכנסו לענף.
<שושנה שטראוס: שמענו שהמשכורת היא כ-17,000 שקל, וזאת באמת משכורת מכובדת לעובד ישראלי שאולי אחר כך יוכל לרכוש בעצמו דירה.
מירי רגב: אם נשווק דיור, ונביא יותר עובדים זרים, ונבנה יותר מהר הוא גם יוכל לקנות דירה.
דוד צור: אז העובדים הזרים יקנו פה דירות ויישארו פה.
דוד צור: מגמה הפוכה הייתה בעידוד העובדים המקומיים?
<שושנה שטראוס: לפי הנתונים של המדינה, נכנסו הרבה ישראלים לתחום.
<שושנה שטראוס: בשנת 2000 היו פה 45,000 עובדים זרים בבניין, בעיקר ממזרח אירופה – בולגריה, רומניה, תורכיה, ובהדרגתיות זה הצטמצם, והיום המכסה עומדת על 8,000-6,000 - -
מירי רגב: עובדים זרים.
<שושנה שטראוס: - - ובהחלטת הממשלה נקבע לסיים ו"לסגור את השיבר", וב-2014 יהיו רק ישראלים.
<שושנה שטראוס: ב-2011 החליטו לדחות את זה בכמה שנים ואפשרו להביא 6,000 עובדים זרים חדשים.
<שושנה שטראוס: פה אני רוצה לציין שכמו שנאמר, ב-2005 הוקמו התאגידים - -
מירי רגב: שושנה, אני לא רוצה את ההיסטוריה, אני רוצה לשאול – את שומעת את הדיון, הוא עושה שכל, נכון?
מירי רגב: בוודאי הגורם המשפטי שרוצה צדק מבין שאי אפשר להטיל אחריות על מי שאין לו שום סמכות.
מירי רגב: סמכות מול אחריות זה דבר שוודאי מוכר לך כגורם מקצועי.
<שושנה שטראוס: אני לא יודעת על איזו אחריות אנחנו מדברים.
מירי רגב: אחריות על העסקת העובד, על טיפול בכל צרכי העובד – כל מה שקשור לעובד.
מירי רגב: אני התאגיד שמעסיק אותו, ויחד עם הקבלן אני אחראי על אותו עובד.
מירי רגב: אני שואלת אותך שאלה בתור יועצת משפטית: עזבי כרגע מתווה כזה או אחר, האם להגיע עם החברה לשם – שזה נראה לי גם קיצוני מדי – אני שואלת האם אי אפשר להגיע למצב של פשרה שלפיה, מצד אחד אנחנו כמדינה נמנע את המצב שאנחנו לא רוצים להגיע אליו; אבל מצד שני נאפשר לאותו גורם שבסוף מעסיק אותם להיות מעורב יותר בתהליך המיון.
מירי רגב: הרי אנחנו לא יכולים להגיד שאין דיור, ובסוף נאשים את הקבלנים ואת התאגידים.
מירי רגב: איפה המדינה בזה שאין דיור?
מירי רגב: אתם המדינה גם אתם אשמים שאין דיור, כי אתם הבאתם אנשים לא מקצועיים.
מירי רגב: תחזירו אותם, תביאו אותם – רק זה, תראי כמה זמן זה הולך מכיוון שהבאנו אנשים לא מקצועיים ולא מיומנים לטובת העניין הזה.
מירי רגב: אז פה הוא חולה, ופה אינתיפאדה – והכול נכון.
מירי רגב: אבל בסוף, התוצאה הסופית היא שאין לנו כאן עובדים זמינים לבניין.
מירי רגב: אני שואלת אותך, איך אנחנו הולכים למתווה שמצד אחד יאפשר למדינה לפקח, להיות אחראית על ההסכמים הבילטרליים, ומצד שני יאפשר לאותם תאגידים להעסיק אנשים מקצועיים?
מירי רגב: בוני הארץ שעושים את המיון – איך אפשר לדאוג למיון שישלב בצורה נרחבת יותר את התאגידים?
<שושנה שטראוס: אני רציתי לספר על צו על תנאי בבג"ץ שיצא לפני כמה שנים.
<שושנה שטראוס: מאחר שבתקופת התאגידים החלו להביא עובדים זרים בעיקר מסין והגיעו טענות שנדונו בפני בית המשפט העליון על עמלות מופרזות שמשלמים העובדים האלה - -
מירי רגב: נטפל בעמלות.
מירי רגב: בסדר, מי שעובד בניגוד לחוק יטופל.
<שושנה שטראוס: בג"ץ הוציא צו על תנאי מדוע לא להפסיק בכלל להביא עובדים זרים ממדינות שמשלמות כאלה עמלות גבוהות.
<שושנה שטראוס: הצו על תנאי על זה עדיין קיים, והמדינה מנסה ליצור מצב שיאפשר הבאת עובדים זרים לבניין אבל בצורה מפוקחת שלא תאפשר גביית עמלות כאלה עד כמה שאפשר.
<שושנה שטראוס: אני רוצה להתייחס למה שנאמר פה שלא הגיעו עובדים מקצועיים.
<שושנה שטראוס: כמו ששמענו כל העובדים שהגיעו מיינו - -
מירי רגב: אני לא ביקשתי ממך שתעני במקום אהרון ברזאני ואמנון בן-עמי.
מירי רגב: אני מבקשת שתעני כיועצת משפטית.
מירי רגב: אני שואלת שאלות נקודתיות.
מירי רגב: שאלתי אותך שאלה ברורה: את כיועצת משפטית, האם נראה לך הטיעון של התאגידים הגיוני?
מירי רגב: האם נראה לך הגיוני שמי שבסוף מעסיק את העובד רוצה להיות בחלק מהמיון שלו?
מירי רגב: זה נשמע לך הגיוני או לא?
<שושנה שטראוס: הטיעון הזה נדון בבית המשפט המחוזי בירושלים - -
מירי רגב: עזבי, אני שואלת אותך.
<שושנה שטראוס: - - ובית המשפט המחוזי דחה את הטיעון.
<שושנה שטראוס: גם אם אשים בצד את בית המשפט המחוזי מר אלדד בדיוק אמר לנו לפני כמה דקות שמי שצריך להגיע ולמיין את העובדים זה הלקוח הסופי, הקבלן.
<שושנה שטראוס: את אומרת דבר והיפוכו.
מירי רגב: אז הקבלן צריך?
מירי רגב: אוקיי, מאה אחוז.
מירי רגב: זה מה שקבע בית המשפט?
מירי רגב: הקבלן.
<אלדד ניצן: לא אמרתי את זה, את מצטטת - -
<שושנה שטראוס: בית המשפט קבע שהמתווה שאנחנו הצענו – והתאגידים טענו את הטענה שהם מאוד רוצים להיות במיונים – אז הם לא טענו שהלקוחות שלהם צריכים להיות שם – הם בעצמם רצו להיות שם, ובית המשפט דחה את זה, ואמר שהמתווה שהמדינה קבעה שהעובדים יעמדו בתנאי סף מקצועיים אובייקטיביים ויביאו לפה היא סבירה.
<שושנה שטראוס: תאגיד שרוצה להעסיק אותם יכול להעסיק אותם - -
<אלדד ניצן: זה לא נכון.
<שושנה שטראוס: - - תאגיד שלא מעוניין להעסיק את העובדים שהמדינה יכולה להביא לא מחויב - -
<אמנון בן עמי: גם אנחנו מסכימים שיש בתי משפט בירושלים.
מירי רגב: בבקשה, מי אתה?
<אורן דוד: אני אורן דוד ממשרד החוץ, שגריר לא תושב למולדובה.
<אורן דוד: אני רציתי להפנות את תשומת הלב לכך שיש הסכם שנחתם עם מולדובה באוקטובר 2012 בנוגע להבאת 1,000 פועלי בניין לארץ.
<אורן דוד: שמעתי מה שאמרת לגבי המתווה, ולדעתי, ההסכם שנחתם עם מולדובה די נותן מענה ודי עולה בקנה עם מתווה שאת חותרת אליו.
<אורן דוד: מפני שההסכם מתנה כבר בתהליך הגיוס מצד המולדובנים את העובדים, שכל עובד יהיה בעל רקע בתחום הבנייה מתוך ארבעה תחומים ספציפיים שאנחנו ביקשנו שיהיו, כולל ברזל, plastering וקרמיקה, ובעיקר, 50% אלה פועלי בניין כלליים.
<אורן דוד: שנית, יש שם דרישה מפורשת לבדיקות רפואיות שהם צריכים לעבור ותעודת יושר שכל אחד מהם צריך לספק.
<אורן דוד: אנשי התאחדות הקבלנים אמורים להגיע למולדובה ולבחון את המועמדים.
<אורן דוד: אנחנו התגייסנו מאוד מהר.
<אורן דוד: מרגע שקיבלנו פנייה שרוצים את העזרה שלנו כי חסרים פה פועלי בניין – זה היה באביב האחרון - -
מירי רגב: משרד המשפטים פה?
<תומר רוזנר: גם לדיון הזה וגם לדיון הקודם הם לא באו למרות שהזמינו אותם.
<יפה שפירא: ולמרות שהם אישרו את הגעתם.
<אורן דוד: הייתה ישיבה לפני שנה בעניין הזה ברשות האוכלוסין וההגירה ונאמר לנו, תעשו כל מה שאתם יכולים כדי למצוא מקורות לפועלים זרים.
<אורן דוד: אנחנו איתרנו את מולדובה, ובתוך זמן קצר השגנו הסכם עם מולדובה שאנחנו חושבים שהוא הסכם טוב מאוד.
<אורן דוד: יש כבר מחויבות מצד ממשלת ישראל לגבי הבאת 1,000 עובדי בניין ממולדובה - -
מירי רגב: אנחנו לא דנים כאן על המדינות של ההסכם, זה לא רלוונטי לדיון.
<אורן דוד: אבל אם יש התחייבות אנחנו רוצים לעמוד בה.
מירי רגב: אני מאמינה שאם יש הסכם בילטרלי, והאחריות היא של משרד ההגירה אז הם יעמדו בה.
<קריאה: אני אשמח לקבל עובדים ממולדובה.
<קריאה: שייתנו לנו למיין אותם מקצועית.
מירי רגב: אני מבקשת.
<איציק מויאל: אני יצחק מויאל, יושב-ראש הסתדרות עובדי הבניין.
<איציק מויאל: אני מאחל לך הצלחה בתפקיד.
<איציק מויאל: קודם כול אני מאוד מקווה שהוועדה שיושבת פה הייתה דנה איך להעסיק ישראלים ולא עובדים זרים, כי את התחלת בנתונים לא מדויקים.
<איציק מויאל: יש אלפי ישראלים שמעוניינים לעבוד בענף הבניין.
<איציק מויאל: אנחנו עשינו פיילוט להכשרת עובדים ישראלים של 600 חיילים משוחררים בערך.
<איציק מויאל: חלקם נלחמו ב"עופרת יצוקה" וב"עמוד ענן", ומתוך ה-600 347 חיילים משוחררים עובדים היום בענף הבניין – ישראלים, בוגרי יחידות צבאיות ואפילו קצינים.
<איציק מויאל: כמו שהתחלת בפתיח שלך, ממשלת ישראל היא הדוגמה הרעה שלא מקיימת ולא מכבדת את החלטותיה.
<איציק מויאל: ממשלת ישראל החליטה להפסיק להעסיק עובדים זרים באוקטובר 2011 ובמקביל להכשיר ישראלים.
<איציק מויאל: אז היא קודם כול לא עמדה בזה.
<איציק מויאל: אנחנו ההסתדרות מתנגדים להעסקת עובדים זרים בארץ, אבל עד שיהיו מחליפים, עד שיהיו ישראלים צריך להביא את עובדי המקצוע הטובים לארץ.
<איציק מויאל: ההסכם שנעשה בין המדינות זה הדבר הכי טוב שיכול להיות.
<איציק מויאל: אני מסכים עם בן-עמי.
<איציק מויאל: בהסתדרות שמעתי סיפורים מזעזעים שאנשים שדדו את הבית שלהם, את המשפחות שלהם על העמלות שהיו צריכים לשלם.
<איציק מויאל: בעקבות החלטת הממשלה להכניס את העובדים הזרים לארץ עשינו הסכם שוויוני שנותן שכר שוויוני לכל העובדים – ישראלים, זרים ופלסטינים.
<איציק מויאל: בניגוד לעמדת התמ"ת שרצה לתת יותר לעובדים זרים – אנחנו התנגדנו כדי לא לעודד הגעה של עובדים זרים; כי אם עובד זר יקבל שכר יותר גבוה כמו שקורה היום ישראלי לא יבוא.
<איציק מויאל: לכן עשינו הסכם שוויוני.
<איציק מויאל: נתנו שירות לכל העובדים הזרים, פתחנו מוקדים.
<איציק מויאל: אנחנו שמענו סיפורים מסמרי שיער – 30,000 דולר ו-20,000 דולר.
<איציק מויאל: לכן אני שמח על ההסכם שהממשלה עושה כי העובדים שמגיעים לפה אולי שנתיים-שלוש רק משלמים.
<איציק מויאל: דרך אגב, אני אמרתי למשרד המשפטים, למשרד החוץ ולמשרד הפנים את הטענות של העובדים.
<איציק מויאל: אנחנו הקמנו מוקדים, ובעקבות ההסכם בין יושב-ראש ההסתדרות עופר עיני לבין ראש הממשלה הקמנו באיגודים המקצועיים באותן מדינות – מולדובה, בולגריה וסין.
<איציק מויאל: לפני חודש היה פה בארץ יושב-ראש ההסתדרות של בולגריה.
<איציק מויאל: הוא הסתובב וראה את העובדים המולדוביים; אלה שעבדו במשרד השיכון הייתה להם לינה של 5 כוכבים – מקלחות ושירותים כמו שצריך.
<איציק מויאל: אני לא יודע אם זה בכל המקומות – חלק מהטענות נכונות.
<איציק מויאל: לעצם העניין – התאגידים היו אצלנו בהסתדרות, והם רצו שנלחץ על הממשלה שהם יבחרו את העובדים.
<איציק מויאל: אני לא הסכמתי לזה.
<איציק מויאל: ההסתדרות לא צד בזה.
<איציק מויאל: בעקבות זה התאגידים פרשו מההסתדרות והצטרפו ללאומית.
מירי רגב: זה לא רע, אנחנו צריך לחזק את הלאומית.
מירי רגב: צריכים לחזק את הלאומית מאוד, זה חשוב.
<איציק מויאל: באותם תאגידים שהיום רוצים לחזק את העובדים רצו להפחית זכויות לעובדים הזרים.
<אלדד ניצן: בגלל שהוא הפסיד את דמי הטיפול אז הוא עכשיו מיליטנטי מאוד.
<אלדד ניצן: הכול ידוע.
<איציק מויאל: עכשיו אני אומר לכם את הדבר העיקרי: יש מחסור של 20,000 עובדים לתעשיית הבניין.
<איציק מויאל: מצוקת הבניין מאוד קשה.
<איציק מויאל: ליד כל עובד זר יש ארבעה עובדים ישראלים.
<איציק מויאל: אם היום לא תיפתר הבעיה להכניס עובדים מקצועיים או פלסטינים או עובדים זרים מסירת הדירות שהייתה תוך 18 חודשים תהפוך ל-36 חודשים, ותהליכי מסירת הדירות תתעכב.
<איציק מויאל: דבר אחרון: הדיון הזה היה גם לפני חצי שנה.
<איציק מויאל: חייבים לפתור את הבעיה.
<איציק מויאל: אני מעסיק עכשיו חברות בנייה, ואני מטפל בישראלים – יש מצוקה קשה של עובדים.
<איציק מויאל: שלמישהו ייפול האסימון.
<איציק מויאל: תפתרו את הבעיה, חייבים למצוא פתרון.
<אלדד ניצן: אני רוצה - -
מירי רגב: לא, אתה תמתין.
<אלדד ניצן: אין בעיה.
מירי רגב: חברת הכנסת רינה פרנקל ולאחר מכן ההסתדרות הלאומית.
רינה פרנקל: אני שומעת שיש פה בעיות שקשורות למיון עובדים זרים.
רינה פרנקל: לדעתי, מי שמעסיק אותם צריך למיין אותם.
רינה פרנקל: זה לפי ההיגיון, ככה אני מבינה את זה.
רינה פרנקל: לגבי העסקתם יש בעיות, לגבי תנאי חיים יש בעיות.
רינה פרנקל: אני שומעת כאן שמשלמים לעובד זר 16,000 שקל.
רינה פרנקל: אם אנחנו נשלם 16,000 לעובד ישראלי, לחייל משוחרר, לערבים – כולם יקפצו על זה.
רינה פרנקל: פשוט לא התקיים שום קורס בניין בשנת 2012 – ואת זה אני יודעת בוודאות – לעובדים ישראלים.
רינה פרנקל: אז אם לא נעשה שום דבר, איך אנחנו רוצים לשפר את ענף הבנייה?
מירי רגב: מה את מציעה?
רינה פרנקל: אני מציעה לתת אפשרות לאלה שמעסיקים לבצע מיון; לא לקחת עמלות בתקופה הזאת שבה כרגע יש מחסור בעובדים בענף הבניין.
רינה פרנקל: דבר נוסף – צריך לאסור את הבאת עובדים זרים לארץ ולאפשר לקיים פה קורסים והכשרות לעבודה בבניין.
מירי רגב: הסתדרות העובדים ולאחר מכן חבר הכנסת דוד צור.
<אהרון אברמוביץ: אני אפתח ואומר שהסתדרות העובדים הלאומית מבינה את הצורך של המדינה להסדיר את הנושא של הבאת עובדים זרים לארץ, ואנחנו מבינים את התופעות שהיו בעבר של גביית עמלות ושל סחר בבני אדם.
<אהרון אברמוביץ: כך שמבחינת העניין הזה אנחנו מבינים היטב את הרצון של המדינה להסדיר את הנושא.
<אהרון אברמוביץ: הארגון היציג כיום של העובדים הזרים בענף הבניין זה הסתדרות העובדים הלאומית.
<איציק מויאל: זה לא נכון.
מירי רגב: סליחה, מויאל.
מירי רגב: הפריעו לך?
<איציק מויאל: אבל הוא אומר דבר לא נכון.
מירי רגב: אבל הפריעו לך?
מירי רגב: תן לו לדבר, ואחר כך תגיד לטובת הפרוטוקול.
<אהרון אברמוביץ: לא באתי להתווכח איתך.
<אהרון אברמוביץ: כיום לעובדים הזרים שנמצאים בחו"ל שעוברים את כל שלב המיון והאיתור ולפני חתימת ההסכם על העסקתם בארץ, אין ייצוג.
<אהרון אברמוביץ: מה שקרה הוא שממשלת ישראל לקחה לעצמה מספר כובעים, ולדעתי, הרצון שלה להסדיר את הנושא בכמה כובעים, אין לו ברירה אלא להיכשל.
<אהרון אברמוביץ: כי מצד אחד למדינה יש אינטרסים במישור הבילטרלי.
<אהרון אברמוביץ: היא חותמת עם מדינות שהיא חושבת שראוי למדינת ישראל לחתום איתם, וזה בסדר – זה תפקיד של ממשלת ישראל ושל ראש ממשלת ישראל.
<אהרון אברמוביץ: היא הרגולטור, וזה בסדר שהיא הרגולטור.
<אהרון אברמוביץ: אבל אני מדבר מהזווית של העובד, ולעובד אין שם פיצוי.
<אהרון אברמוביץ: עובד עובר את כל תהליך המיון - -
מירי רגב: יש תרגיל.
מירי רגב: פה לא נופלים טילים.
מירי רגב: זה מרחב מוגן.
מירי רגב: אני לא יכולה להמשיך בדיון?
<תומר רוזנר: לא.
<תומר רוזנר: זה מופיע בעיתון.
מירי רגב: יופיע באינטרנט שדוברת צה"ל לשעבר ממשיכה בדיון?
<קריאה: זה מרחב מוגן, לכן נכנסנו לכאן.
מירי רגב: אוקיי, ברבע לאחת המשך הדיון.
מירי רגב: אפשר להמשיך לנהל פה את הדיון?
מירי רגב: קיבלנו אישור מקצין הכנסת להמשיך את הדיון אף על פי שאנחנו נמצאים בתרגיל של נפילת טילים.
מירי רגב: נא לא להיכנס ולצאת, יש כאן תרגיל של נפילת טילים.
מירי רגב: אנחנו ממשיכים את הדיון.
מירי רגב: זה פשוט משודר באינטרנט אז היה חשוב לי להתייחס לחשיבות של התרגיל והחשיבות שאזרחי המדינה יישמעו להנחיות פיקוד העורף כדי להיות מוגנים.
מירי רגב: כך אנחנו מצילים חיי אדם.
<אהרון אברמוביץ: בכל התהליך הזה העובד שנמצא בחו"ל לא מוצא ולא פוגש אדם שדואג לאינטרס שלו.
<אהרון אברמוביץ: הוא מקבל החלטה שהיא גורלית לחייו, עוזב את ביתו, עוזב את מקום עבודתו, והוא מגיע לארץ זרה בלי שמישהו שדואג רק לאינטרס שלו פוגש אותו.
<אהרון אברמוביץ: אנחנו פנינו בעניין הזה לממשלה – גם למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
<אהרון אברמוביץ: ניסינו להיפגש עם מר בן-עמי ולא הצלחנו, אבל פגשנו אנשים שלו.
<אהרון אברמוביץ: אמרנו להם שאנחנו רוצים לפגוש את העובדים.
<אהרון אברמוביץ: לא היה אכפת לנו לפגוש אותם אחרי תהליך המיון אם יש חשד שאנחנו נהיה מעורבים – לא רוצים לפגוש אותם לפני שהסתיים תהליך מיונם.
<אהרון אברמוביץ: הסתיים תהליך מיונם, יודעים שהעובד רוצה להגיע לישראל – לפני שהוא חותם חוזה וכורך את גורלו עם מדינות ישראל אנחנו רוצים שתהיה לנו הזדמנות לפגוש אותו על חשבוננו, נשלח אנשים שלנו.
מירי רגב: למה זה חשוב לך?
<אהרון אברמוביץ: זה חשוב לי מכיוון שהאנשים האלה מגיעים לארץ, ואנחנו פוגשים אותם כאן במקומות העבודה – הם לא ידעו למה הם מגיעים; הם לא ידעו אלו תנאי עבודה יהיו להם.
<אהרון אברמוביץ: אז אומרים לנו דברים נכונים אולי שהם קיבלו טיוטת חוזה וראו אותה - -
מירי רגב: למה אתם לא מסכימים להצעה של אמנון בן-עמי, שזה יהיה פול של תאגידים?
<אהרון אברמוביץ: אני לא מתייחס לשיטת הפול של התאגידים, אני לא מדבר על שיטת ההבאה של העובדים.
<אהרון אברמוביץ: אני מתייחס לכל שיטה.
<אהרון אברמוביץ: אני לא מתייחס לשיטת ההבאה.
<אהרון אברמוביץ: מבחינת האינטרס שלנו אנחנו רוצים לפגוש את העובדים לפני הגעתם לארץ.
<אהרון אברמוביץ: נראה היה לנו שבמהלך העניינים הרגיל המדינה צריכה לקפוץ על ההיגיון הזה.
<אהרון אברמוביץ: אם היא באמת דואגת לטובת העובדים כפי שהיא מציגה את עצמה כעושה הייתה צריכה שהגורם שמייצג אותם יפגוש אותם.
<אהרון אברמוביץ: אבל המדינה משיקולים תמוהים, בעיניי, לא מסכימה שנפגוש אותם ולא מסכימה שאנחנו נוכל לראות אותם ולהעמיד אותם על תנאי עבודתם ועל הזכויות שלהם.
<אהרון אברמוביץ: לכן אנחנו בעניין הזה עומדים על כך שאם ייקבע גם במנגנון הנוכחי - -
<איציק מויאל: הגוף היציג הוא ההסתדרות החדשה.
<אהרון אברמוביץ: גם אם ייקבע מנגנון חדש אנחנו עומדים על כך שלנו תהיה הזדמנות לפגוש את העובדים.
מירי רגב: מי זה "לנו"?
<אהרון אברמוביץ: הסתדרות העובדים הלאומית.
מירי רגב: אבל למה אתם קשורים לעניין?
<אהרון אברמוביץ: אנחנו הארגון היציג שמייצג את העובדים - -
דוד אזולאי: מה עם ההסתדרות החדשה?
דוד אזולאי: גם להם מגיע.
מירי רגב: לא אתם ולא הם צריכים להיפגש עם העובדים.
מירי רגב: אין לי בעיה מי מייצג פה את העובדים, ואני לא נכנסת לעניין הזה כרגע.
מירי רגב: הסתדרות – הסתדרות לאומית – דעתי בוודאי ידועה מתוקף המקום שאני נמצאת בו.
מירי רגב: אני עכשיו מדברת על דבר אחר, ויש כאן רק דבר אחד שעליו אנחנו לא מסכימים.
מירי רגב: כי אני מבינה שיש הסכמה על הרבה מאוד, ויש רק דבר אחד שאין עליו הסכמה, אבל אנחנו נפתור אותו.
מירי רגב: גם אם לא נפתור את זה סביב השולחן הזה – נפתור את זה עם מנכ"ל ראש הממשלה.
מירי רגב: יש כאן מצוקה אמיתית של סוגיית בנייה, ואנחנו נפתור את הסוגיה הזאת.
מירי רגב: כולם מסכימים שצריכים להיות הסכמים בילטרליים – אף אחד לא מתנגד לזה.
מירי רגב: ; כולנו מסכימים שאם לא עושים סחר עובדים; כולנו מסכימים שעמלות לא צריכות להיות; כולנו מבינים שמדינה לא יכולה להחליף את התאגידים.
מירי רגב: אני לא רואה פה שום ניגודי אינטרסים.
מירי רגב: סביב השולחן הזה גם אמנון מבין את החשיבות להביא לכאן אנשים מקצועיים וגם אתה מבין את החשיבות שהוא רוצה לעמוד בהסכם בילטרלי.
מירי רגב: אין פה ויכוח.
מירי רגב: יש כאן רק בעיה אחת שלה צריך לתת פתרון: מי שותף לשלב המיון?
מירי רגב: המדינה הבינה שהיא לא יכולה לעשות את זה, ובצדק.
מירי רגב: אני לא מבינה איך המדינה בכלל חשבה לקחת על עצמה את הרצון לקחת את זה עליה.
מירי רגב: אני מתארת לעצמי שזה לא היה בהנחייתכם.
מירי רגב: המדינה לא יכולה לעשות את זה.
מירי רגב: זה כמו להגיד עכשיו למדינה, אתה עכשיו תנתח את הרופא.
מירי רגב: סליחה, מה אתה רוצה ממני?
מירי רגב: מה, אני רופא?
מירי רגב: אני יכול להיות אחראי לדעת איזה רופאים, איזו בדיקה הם עברו, איזו הכשרה הם עברו.
מירי רגב: אני יכול לנתח עכשיו מישהו?
מירי רגב: לכן אנחנו אומרים ששלב המיון הוא הקריטי – איזה עובדים מביאים לכאן כדי שמצד אחד יהיו לנו עובדים מקצועיים כדי לטפל בבעיה האמיתית.
מירי רגב: אני בעד אמויאל, אני בעד מה שאתה אומר, אני רוצה להביא עובדים ישראלים.
מירי רגב: הכול מצוין, נקיים דיון עם שר הרווחה, עם השר לשיכון ובינוי, איך אנחנו מעודדים עבודה ישראלית.
מירי רגב: אבל כרגע אנחנו לא מדברים על ז, זה לא הדיון.
<איציק מויאל: יש.
מירי רגב: אבל זה לא הדיון.
מירי רגב: הדיון עכשיו הוא על כך שאנחנו צריכים להביא 6,000 עובדים זרים.
מירי רגב: איך אנחנו מביאים עובדים זרים מיומנים, מקצועיים לטובת המטרה ששמו לנו?
מירי רגב: האחראי על המטרה והבאת העובדים זה כרגע משרד הפנים.
מירי רגב: בא כוח של שר הפנים זה כיום אמנון בן-עמי מרשות ההגירה.
מירי רגב: איך רשות ההגירה יכולה להביא עכשיו עובדים מקצועיים.
מירי רגב: אומרים לנו פה ששנה וחצי לא יכלו להביא ולכן פנו לבוני הארץ.
מירי רגב: בוני הארץ אומרים: גם אני לא יודע להביא אותם לבד, אני רוצה שזה יהיה צוות משותף עם התאגידים.
מירי רגב: כי התאגידים בסוף הם אלה שמעסיקים אותם.
מירי רגב: אני לא מבינה מה ההיגיון בלפתור את הבעיה הזאת ולהביא הכול לידי פתרון?
מירי רגב: למה משחקי הכוח האלה ומאין הם באים?
מירי רגב: למה לא לבוא ולהגיד, אוקיי, הבנו את העניין: אנחנו אחראים על ההסכמים הבילטרליים – הם יהיו אם אלדד רוצה ואם הוא לא רוצה – לא שואלים אותך.
מירי רגב: מי שמפקח על הנושא – אם הוא רוצה או לא רוצה, אנחנו לא שואלים אותו.
מירי רגב: המיון הוא בעייתי, אנחנו נפתור אותו בדרך הכי מקצועית שיכולה להיות: להקים צוות שיהיה שם נציג אחד מתוך תאגיד.
מירי רגב: לא כל תאגיד ייסע לארץ המוצא.
<אלדד ניצן: חצי מכל תאגיד.
מירי רגב: למה שאתה תיסע לארץ המוצא?
<אלדד ניצן: לא.
<אלדד ניצן: נציג מכל תאגיד.
מירי רגב: אני מדברת עכשיו, אלדד.
מירי רגב: אני לא יכולה לשמוע את כל הוויכוחים האלה, אני ארבע שנים בתוך העניין הזה.
מירי רגב: עכשיו יש לי סוף-סוף סמכות לקבל החלטות ולהשפיע.
מירי רגב: למה שתיסע לארץ המוצא?
מירי רגב: מה עשית?
מירי רגב: אתה עוקף את מה שההסכם הבילטרלי רצה לעשות כדי למנוע את העמלות, כדי למנוע סחר באנשים.
מירי רגב: הרי אכפת לו אם אתה תביא או הוא יביא?
מירי רגב: הוא אומר, אני רק רוצה לעמוד בהחלטות שהמדינה החליטה – אני לא רוצה שמחר בבוקר יגידו לי כאחראי על רשות ההגירה לעובדים הזרים שיש פה סחר בעובדים זרים.
מירי רגב: זה מה שאני רוצה למנוע.
מירי רגב: אם הדבר הזה ייעשה בהכוונה נכונה, בפיקוח נכון, בטיפול נכון – לי אין בעיה.
מירי רגב: המטרה שלי היא גם להביא עובדים זרים שיעשו את העבודה ומצד שני שזה יהיה על-פי החוק ועל-פי החקיקה.
מירי רגב: אז מה הבעיה להקים צוות שיהיו בו נציגים מהתאגידים יחד עם בוני הארץ, יחד עם אנשים שלכם – ללכת יחד למדינה שאתם החלטתם שאיתה יש הסכם בילטרלי, וזאת המדינה החליטה, לא אתם.
מירי רגב: הם ימיינו את האנשים, הם יבחרו את האנשים מתוך פול, ואז כשאנחנו באים לארץ נמנע את כל הבעיות.
מירי רגב: אם בתהליך של הפיקוח יהיה במקרה מצב שמישהו לא פעל נכון ופעל בניגוד לחוק – נטפל בו נקודתית.
מירי רגב: אבל מה, נשפוך את התינוק עם המים?
מירי רגב: כל פעם כשתהיה בעיה עם שר נגיד לכל השרים אותו דבר?
מירי רגב: יש בעיה עם פקיד – את כל השרים נאשים באותו דבר?
מירי רגב: אנחנו רוצים מצד אחד גם להיות מדינה דמוקרטית, גם מדינה שלא לוקחת על עצמה את המשימות שהיא לא מסוגלת לעשות וגם להביא בסוף לפתרון המצוקה הזאת.
מירי רגב: צריך להביא לפתרון הבעיה הזאת.
מירי רגב: אין יותר מקום וזמן לוויכוחים של הורדת ידיים.
מירי רגב: המסגרת ברורה לכולם.
דוד אזולאי: מה ההצעה שלך, שכל תאגיד ישלח נציג?
מירי רגב: אני לא יודעת אם כל תאגיד או 50% מהתאגידים.
דוד אזולאי: אני שמעתי פה מישהו שאומר שהוא לא מוכן שמישהו יבחר בשבילו.
מירי רגב: אני לא מוכנה שהוא יחד עם אנשיו ייסעו לבולגריה או לסין.
<אלדד ניצן: לא אמרתי.
מירי רגב: אז אחרי שגם אמרתי לו שלוש פעמים "אמן" אז הוא אמר, אבל הוא לא קובע.
מירי רגב: בסוף מי שקובע זה שר הפנים והממשלה.
מירי רגב: אמנון, אני פונה אליך גם מתוך ההיכרות שלי אתך ועם אהרון ברזאני – הסוגיה הזאת מסתובבת וכבר המון שנים היא לא פתירה.
מירי רגב: לי יש פגישת עבודה בעניין הזה גם עם שר הפנים וגם עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה – לא רק על הנושא הזה, אלא על כמה נושאים.
מירי רגב: נושא אחר זה מסתננים ועוד כמה נושאים שקשורים לחצר שאתה מטפל בה.
מירי רגב: לכן בואו נמצא פתרון שנראה סביר לעמוד במה שאתם אומרים שמקובל עליי במאה אחוז, כמו הסכמים בילטרליים - -
<אמנון בן עמי: לכן אנחנו בוחנים את המתווה שהוגש לנו.
מירי רגב: אבל אני לא יודעת אם את כל המתווה צריך לאמץ או לא, אבל צריך לזרז את זה.
מירי רגב: אמנון, זה כבר שנתיים מאוחר מדי.
מירי רגב: צריך לזרז את זה כדי להביא את הסאגה הזאת לידי סיום.
מירי רגב: אני אומרת לך את זה כמי שמכירה את המערכת הצבאית לא מאתמול; היו כל הזמן מלחמות בין קצין מילואים ראשי לבין מי שאחראי על פורום המג"דים והמח"טים במילואים.
מירי רגב: ולא רצו לשתף פעולה.
מירי רגב: כשאני הגעתי לכנסת והתמניתי ליושבת ראש ועדת כוח אדם ומילואים אמרתי, סביב השולחן הזה יישב קמל"ר, ראש אכ"א ונציג פורום המג"דים והמח"טים.
מירי רגב: כי נציג פורום המג"דים והמח"טים לא רוצה משהו אחר ממה שראש אכ"א רוצה.
מירי רגב: כולם רוצים לעזור לאנשי המילואים, כולם רוצים להיטיב עם אנשי המילואים – בואו נוותר רגע על האגו.
מירי רגב: היום כולם יושבים יחד ומקבלים החלטות לטובת אנשי המילואים.
מירי רגב: אפשר לעשות את זה גם פה.
מירי רגב: להפסיק עם הורדת הידיים, לקחת את התפקיד של "האחראי המבוגר" - - דוד, בבקשה.
דוד צור: לו הייתי צריך להגיד משפט הייתי לוקח לעצמי את הפריבילגיה כמו השופט השלישי – "אני מסכים" – אחרי הנאום הארוך של היושבת ראש.
דוד צור: אני רוצה להגיד שתי הערות קצרות בעניין הזה: אנחנו דנים באחד מדיוני החלם של משהו שהיה צריך להיגמר כבר מ-2003 בעצם המגמה הזאת שרצו לחתור אליה ולהביא שמעגל העובדים יהיה בעיקר מתוך המדינה.
דוד צור: לצערי, זה לא קרה, אבל אנחנו דנים כרגע בבעיה דחופה, אז אני פותח רגע סוגריים ואומר שהדבר הכי גרוע שיכול לקרות לנו זה שכתוצאה מהצורך לטפל בבעיה הדחופה שנוצרה כדי לפתוח את אחד מצווארי הבקבוק הכי משמעותיים היום אחרי שמפשירים קרקעות, וד"לים – עושים מיליון דברים – תביא בסופו של דבר לכך שתהיה רגרסיה בעידוד של התעסוקה של הישראלים.
דוד צור: זה אסור שיקרה.
דוד צור: עכשיו צריך לטפל בבעיה הדחופה.
דוד צור: אני מסכים עם מה שאמרה היושבת ראש; בגדול, האחריות צריכה להישאר לפתחה של המדינה, קרי לפתחך, אמנון.
דוד צור: לדעתי, היושבת ראש צריכה לבקש שבתום הדיון שיעשה אמנון – אם כל הגורמים יחזרו לפה ויציגו לנו את המתווה המוסכם, שלטעמי צריך להיות בו תמהיל שאתה תקבע אותו של נציגות, ולא בהכרח, כפי שנאמר, של כל אחד מהתאגידים – בכל פעם למקום אחר – כדי לנתק את הקשר הישיר בין התאגיד לבין העובד שאותו הוא מביא.
דוד צור: התרומה שלהם תהיה ליצירה של פול אחד גדול שמתוכו אפשר יהיה לחלק את זה לאיגוד בוני הארץ, והתאחדות בוני הארץ חייבת להיות מעורבת בתוך התהליך.
דוד צור: אבל בסוף אתה הגורם המווסת של העניין הזה.
דוד צור: האחריות היא לפתחך כגורם יחיד שמחליט מה יהיה התמהיל ואיך יהיה התמהיל.
דוד צור: כמובן, עם ההיגיון הנדרש.
מירי רגב: אבל התמהיל צריך להיות מדתי.
מירי רגב: לפעמים שני נציגים זה לא מדתי.
דוד צור: תמהיל שיש בו נציגות לתאגידים כי בסוף הם גורמי המקצוע, ואתה לא רוצה להחליף אותם, אתה לא רוצה להיות שם.