GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנין זועבי: גם אם נשאל פסיכולוג, לא חבר כנסת ערבי, הוא יגיד לכם שיש קשר בין אלימות הגברים הערבים נגד נשים ערביות לבין אלימות המדינה.
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, חבל שאת לוקחת את זה למקומות האלה.
עליזה לביא: יש מקום לדיונים הללו, אבל - - -
חנין זועבי: את יודעת למה זה רלוונטי?
חנין זועבי: כי אתם הזכרתם את המושג "טיפול מערכתי", ולכן גם אני רוצה להגיד מה זה טיפול מערכתי.
חנין זועבי: עכשיו לטיפול הלא מערכתי, הנקודתי.
חנין זועבי: אני רוצה להתמקד בטיפול של המשטרה.
חנין זועבי: אני חושבת שהבעיה והתשובות לבעיה טמונות בהקדמה שהביא הרב פקד.
חנין זועבי: קודם כול, מה הוא אמר?
חנין זועבי: הוא התחיל מהקודים התרבותיים של החברה הערבית.
חנין זועבי: אני רוצה רק לדייק ואולי להזכיר לך מה התפקיד שלך, אתה לא מופקד על התרבות, אתה מופקד על חיי הנשים.
חנין זועבי: אתה לא מופקד על התרבות הערבית.
חנין זועבי: תן לנו לטפל במסורת שלנו.
חנין זועבי: התפקיד שלך בתור משטרה זה לשמור ולהגן על חיי הנשים.
חנין זועבי: אף אחד לא שם אותך אחראי על התרבות הערבית.
חנין זועבי: זה דבר אחד.
חנין זועבי: דבר שני, אתה משתמש בתרבות הערבית בצורה סלקטיבית ומעוותת כדי שתפטור את עצמך מהטיפול הנכון.
חנין זועבי: מה אתה אומר?
חנין זועבי: אתה לא השתמשת - - -
<קרן שמש-פרלמוטר: 80% מהתיקים נסגרים.
חנין זועבי: שנייה.
חנין זועבי: יש לנו נתונים ויש להם נתונים, ואת זה הזכרנו כמה פעמים בוועדה לקידום מעמד האישה.
חנין זועבי: אתם מעודדים את הנשים לא להתלונן.
חנין זועבי: אתם מעודדים את הנשים לעשות סולחה.
חנין זועבי: רוצים סטטיסטיקה?
חנין זועבי: הנה.
חנין זועבי: 90% מהנשים שחוו אלימות העדיפו לא להתלונן.
חנין זועבי: הן אמרו: אנחנו לא נתלונן?
<קרן שמש-פרלמוטר: התיק של 80% מהנשים שמתלוננות נסגר.
חנין זועבי: בגלל שאין יעילות, לא בגלל שהן מפחדות מהמסורת.
חנין זועבי: הן מכירות מקרים אחרים שבהם נשים הלכו והתלוננו למשטרה.
חנין זועבי: אל תאשימו את הקורבן.
חנין זועבי: עצם העובדה הזאת שנשים לא מתלוננות, אתה צריך לשאול את עצמך למה הנשים הערביות לא בוטחות בכם.
חנין זועבי: הרי אתם לא נותנים את ההגנה המתאימה לנשים.
חנין זועבי: אם אנחנו רוצים לדעת מה זאת מסורת ערבית, תלך למשכילים.
חנין זועבי: אתה רוצה להכיר את התרבות הערבית?
חנין זועבי: למה אתה לא הולך לעמותות הפמיניסטיות, העמותות להגנה על זכויות הנשים?
חנין זועבי: למה אתה לא הולך למשכילים של הערבים בנגב?
חנין זועבי: למה אתה רוצה לחזק את השיח'ים?
חנין זועבי: אתה רק מכיר את השיח'ים, ותלכו לשיח'ים.
חנין זועבי: אתה מעודד את הנשים לעשות סולחה אצל השיח'ים.
חנין זועבי: את השיח'ים תשכח, כי אנחנו שכחנו.
חנין זועבי: יש לנו משכילים, יש לנו דור חדש, יש לנו עמותות, אלה שמעצבים ומעצבות את התרבות שלנו.
חנין זועבי: אם אתה רוצה להבין את התרבות שלנו - - -
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, תודה.
עליזה לביא: משפט סיום, בבקשה.
חנין זועבי: משפט סיום.
חנין זועבי: אתה מחזק ערכים פטריארכליים.
חנין זועבי: אתה יודע למה אתה משתמש בצורה הזאת, כדי שתפטור את עצמך – זו התרבות והן אשמות.
חנין זועבי: חוקרות ערביות יעבדו במשטרה, לעודד אותן, וסוכני התרבות וסוכני השינוי הן אלה שנמצאות פה עכשיו.
עליזה לביא: אני מבקשת לעבור - - -
חנין זועבי: נקודה אחרונה.
חנין זועבי: שקיפות בנתונים.
חנין זועבי: 50% מהתיקים נסגרו.
חנין זועבי: אחוז התיקים שנסגרו זה לא האחוז של אלה שהתלוננו אצלכם.
חנין זועבי: למה נסגרו?
חנין זועבי: אמרת שהנשים הערביות מסרבות ללכת למקלט, אז - - -
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, זמננו אוזל.
עליזה לביא: הדברים נאמרו.
חנין זועבי: משרד הרווחה אמר שאחוז הנשים הערביות שמסכימות ללכת למקלט הוא יותר גדול מאחוז הנשים היהודיות שמסכימות.
חנין זועבי: אז למה אתה פותח בזה שהנשים הערביות לא מסכימות ללכת למקלט?
חנין זועבי: אתם מסלפים פה את הנתונים.
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, שמענו את הדברים, ואת חוזרת עליהם.
עליזה לביא: מנהלת המקלט לנשים נפגעות אלימות, אלמוג חולות.
עליזה לביא: זבולון קלפה, אתה אחר-כך.
עליזה לביא: תתעורר.
<אלמוג חולות: יש לי שני כובעים כאן: האחד, אני נציגת כל מקלטי הנשים בארץ, אני ממלאת-מקום היושבת-ראש, והנקודה השנייה היא שאני מנהלת את המקלט היחיד שנמצא בדרום – אני כמובן לא אתן את המיקום המדויק – ואנחנו נותנים מענה ייחודי לנשים בדואיות נפגעות אלימות בשיתוף פעולה עם לשכות הרווחה ועם "אל-ואחה".
<אלמוג חולות: חשוב להבין בכלל בדיון הזה, שיש כאן הרבה מאוד גורמים ולכולם יש הרבה מאוד רצון טוב, והרבה פעמים אנחנו נעים ונדים בין תפיסות טיפוליות שונות אפילו.
<אלמוג חולות: לדוגמה, הנושא של רגישות תרבותית.
<אלמוג חולות: אם המשטרה לא תהיה רגישה תרבותית לעובדה שמדובר בנשים בדואיות והן מגיעות ממשפחות מורכבות ולכל שבט יש המאפיינים שלו, ואם לשכת הרווחה לא תהיה רגישה לזה, יהיו הרבה יותר רציחות.
<אלמוג חולות: מצד שני, אומרות עמיתותי הפמיניסטיות מאוד בצדק: תנו לנשים האלה סיכוי.
<אלמוג חולות: אני יכולה להגיד לכם מהזווית של מנהלות המקלטים שיש לנו בעיה מאוד קשה עם הנשים הבדואיות שמופנות למקלטים – אני הולכת להגיד עכשיו משהו מאוד קשה, אל תכעסו עלי, תקשיבו לי עד הסוף – מכיוון שחלק גדול מהנשים הללו שחוות אלימות נוראית ושהייתי מאוד רוצה להציל, בממדים שלנו – אל תכעסו עלי – הן לא בנות שיקום.
<אלמוג חולות: למה?
<אלמוג חולות: כי הן לא סיימו 12 שנות לימוד וחלקן לא יודעות קרוא וכתוב - - -
מירי רגב: זה לא קשור.
מירי רגב: למה הן לא בנות שיקום?
<אלמוג חולות: רגע, אני מסבירה.
<אלמוג חולות: הן לא יודעות קרוא וכתוב והן לא יודעות עברית והן לא חיו מעולם מחוץ לשבט, ואין להן כישורי חיים בסיסיים, ואז כשצריך - - -
<אינסאף אבו שארב: צריך להתאים את המקלטים גם לנשים הבדואיות.
<קריאה: זה חינוך.
<אלמוג חולות: מה שצריך זה קודם כול שהחברה הבדואית תעשה איזה שינוי - - -
אורית סטרוק: המדינה צריכה לעשות את זה, לא החברה הבדואית.
<אלמוג חולות: אני מסכימה.
אורית סטרוק: המדינה צריכה לעשות את זה לנשים האלה כשהן ילדות בנות תשע, תהיה להן ילדות אחרת.
<אלמוג חולות: אלי מגיעות ילדות בנות 18, כבר עם שלושה ילדים, כשהסבתא בת 30, וזה רבע שעה מסורוקה ומאוניברסיטת בן-גוריון.
<אלמוג חולות: מה שקורה במגזר הבדואי מזעזע.
<אלמוג חולות: אני שמחה על הארגונים הפמיניסטיים, אני שמחה מאוד שיש דור של משכילות - - -
מירי רגב: מה שאת אומרת פה שיש בעיה בחברה המסורתית הבדואית - - -
<אלמוג חולות: יש בעיה במערכת החינוך שמונעת מאתנו להצליח לעזור להם.
<אלמוג חולות: ואז משרד הרווחה בונה כל מיני פתרונות אחרים, כי הפתרונות הרגילים לא יעילים.
חנין זועבי: - - - אני כאזרחית - - -
זבולון כלפה: כנראה בוועדה יש יותר זכויות לנשים ופחות זכויות לגברים.
עליזה לביא: לא, תנו לו לדבר.
עליזה לביא: מירי העירה אותך - - -
זבולון כלפה: מירי לא היתה צריכה להעיר אותי, זו היתה טעות שלה, היא תשלם על זה אחר-כך...
מירי רגב: זבולון, בבקשה.
זבולון כלפה: ברשותכן, מספר דברים.
זבולון כלפה: ראשית, אני מברך על הדיון עצמו ואני חושב שהעיסוק בסוגיה הזאת חשוב כדי להציף וגם כדי ליצור את המערכת של הטיפול בדבר הזה.
זבולון כלפה: אני ישר יורד לפסים המעשיים בעניין הזה.
זבולון כלפה: אני חושב שראשית לכול צריכות להיות פה מספר נקודות.
זבולון כלפה: נקודה ראשונה, חייב להיות שיתוף פעולה הדוק בין המדינה לבין החברה הבדואית.
זבולון כלפה: זה לא יכול להיות רק רצון של המדינה לשיתוף פעולה מצדה.
<קריאה: לא מול השיח'ים.
זבולון כלפה: סליחה, לא אמרתי מי.
זבולון כלפה: נקודה שנייה, שהיא בעייתית מאוד במרחב הבדואי, זה חוסר מידע.
זבולון כלפה: חוסר המידע שקיים שם הוא תהומי, וכתוצאה מכך הדרך להתמודד ולטפל בסוגיות השונות הוא רב מאוד.
זבולון כלפה: נקודה שלישית זו הנקודה של החוסר באכיפת החוקים.
זבולון כלפה: נאמר פה כאילו שגבר בדואי יכול לשאת ארבע נשים.
זבולון כלפה: במדינת ישראל זה עבירה על החוק.
מירי רגב: זה אסור.
מירי רגב: מה זה צריך להיות?
עליזה לביא: חלק מהפתרונות היצירתיים זה התולדה של חלק מהדיון כאן.
עליזה לביא: צריך להכיר בזה.
אורית סטרוק: יש חבר כנסת פה אצלנו שיש לו שתי נשים.
אורית סטרוק: זה נורא.
זבולון כלפה: ההתייחסות בסלחנות - - -
<נאהדה אלעוקבי: חבל שאתה מדבר על הדברים האלה.
<נאהדה אלעוקבי: זה לא עניין שלך.
עליזה לביא: אני מבקשת לאפשר את זכות הדיבור לחבר הכנסת קלפה.
זבולון כלפה: ההתייחסות בסלחנות לעבירה בסופו של דבר מולידה בסוף גם תוצאות של אלימות ושל התנהגות קלוקלת.
זבולון כלפה: אין לי ספק שצריך להיות מרחב משולב.
זבולון כלפה: הנקודה האחרונה זו הסוגיה של הגברת החינוך.
זבולון כלפה: אין לי ספק שהאוכלוסייה הבדואית עוברת היום שינוי משמעותי מאוד בדרום - - -
<הזאר אלחאדי: החברה הבדואית, לא החברה.
זבולון כלפה: סליחה.
זבולון כלפה: בתור אחד שחי בדרום, נולד בדרום, מכיר את האוכלוסייה הזאת מקרוב, כל 50 שנות החיים שלי, אני אומר שהאוכלוסייה הזאת עוברת שינויים רבים מאוד.
זבולון כלפה: אנחנו עובדים אתם, חיים אתם, שכנים שלהם.
זבולון כלפה: בתוך כל הדבר הזה החינוך חייב להיות מטופל ברמה של המדינה בצורה מתוקנת ומסודרת.
זבולון כלפה: לצערי גם עם הקמת המועצות האזוריות השונות, השתיים, גם אבו בסמה וגם אל קסום, בסופו של דבר, עדיין הדבר הזה מאוד לוקה בחסר.
זבולון כלפה: רק שילוב של הדברים גם יחד, יש סיכוי שיביא בסוף לפתרון.
מירי רגב: דוד צור.
מירי רגב: בקצרה, בבקשה.
<ריקי שגיא: סליחה, אני מבקשת אם אפשר.
מירי רגב: עוד מעט.
מירי רגב: זה פשוט בלתי אפשרי.
<ריקי שגיא: עוד מעט זה בסדר.
מירי רגב: אנחנו צריכים גם לסיים את הדיון.
<ריקי שגיא: אני מהמרכז לשלום המשפחה הבדואית וכל קריאה מהמשטרה ומבית חולים מגיעה לפתחי אישית.
מירי רגב: אחרי דוד צור תדברי דקה.
דוד צור: קודם כול, אני אקצר מהסיבה שאני מדבר אחרון ורוב הדברים כבר נאמרו לפני.
דוד צור: אני מאוד מברך את שתי ראשות הוועדות שמקיימות את הדיון הזה.
דוד צור: הדיון הזה גלש למקומות, חלקם לא רלוונטיים, חלקם פוליטיים.
דוד צור: אני חושב שצריך למקד את הבעיה בדיון.
דוד צור: והדיון הזה הוא על הנשים בחברה הבדואית, הבדואיות, שלא זוכות לטיפול נאות בכל מה שקשור למצוקות שהן נקלעות לתוכן, ואכן צריך לבדוק למה.
דוד צור: יש פה עניין של שירותי הרווחה והשירותים מסביב, ואנחנו שומעים פה מצוקה כמעט מכל מקום, ואין ספק ששם החלשים.
דוד צור: יש שר רווחה חדש, הוא מאוד פתוח, ולדעתי שתי הוועדות צריכות להפנות פנייה בעניין הזה לשר הרווחה, כי שם לדעתי עיקר הבעיה.
דוד צור: הבעיה אחרי זה, כשהיא מגיעה לפתחה של המשטרה, היא כבר מגיעה כשיש מורסה גדולה מאוד.
דוד צור: אני אומר כמי שבילה הרבה מאוד משנות חייו הבוגרים בארגון הזה, המשטרה עברה כברת דרך עצומה בין שנות ה-90 המוקדמות, שבהן הפתרון היה – יאללה, לכו הביתה, תעשו שלום בית, לבין הטיפול היותר מעמיק.
דוד צור: אני לא מבין את הביקורת שלך, חנין, על קצין משטרה, וצריך לומר פה בסוגריים, שהציל נפשות באירוע האחרון - - -
מירי רגב: דוד, קיצור.
דוד צור: לא, אבל שנייה.
מירי רגב: לא, בקיצור.
מירי רגב: אנחנו לא יכולים לשמוע את כל ההיסטוריה של כולם.
דוד צור: קצין משטרה שניהל את המשא-ומתן והציל נפשות בבנק.
דוד צור: זה לא קשור, סגרתי סוגריים.
<קרן שמש-פרלמוטר: - - - חזר באזיקים.
דוד צור: אומר בראש פתוח שהוא מנסה להבין את מקור הבעיות.
דוד צור: הוא אמור לטפל בבעיית האלימות, הוא אמור לטפל בתלונה.
דוד צור: משטרת ישראל עשתה - - -
חנין זועבי: הוא לא עושה את העבודה שלו.
דוד צור: משטרת ישראל עשתה את התחקיר - - -
מירי רגב: סליחה, כבר היתה לך זכות דיבור.
חנין זועבי: מה אתה לא מבין?
חנין זועבי: הוא מעודד אותם לעשות סולחה.
דוד צור: שמעתי אותך, חנין.
דוד צור: דיברת שעה.
דוד צור: תקשיבי גם למשהו אחר.
דוד צור: משטרת ישראל עשתה תחקיר בנושא הזה, כנראה בגלל תקלות נקודתיות קשות הסיקה את המסקנות.
דוד צור: עדיין אני אומר לחברי הכחולים: הפניית המשאבים לקצה הזה של טיפול בנושא בחברה הבדואית היא הפניה מאוד-מאוד לא סימטרית ביחס ליחידות האג"ם שגדלו, היחידות המיוחדות שאני בא מתוכן, אבל אנחנו חלשים מאוד בקצה, כי אותו מפקד תורן או חוקר תורן, לא היה לו המיומנות האלמ"בית, וכך לצערי זה קורה בהרבה מאוד מהתחנות באמצע הלילה.
<ריקי שגיא: אני עובדת סוציאלית, מנהלת המרכז לשלום המשפחה הבדואית, שמופעלת על-ידי עמותה בדואית בשם "אל-ואחה" בנגב, בחסות משרד הרווחה.
<ריקי שגיא: כל המקרים שמגיעים, של אלימות במשפחה, מגיעים או ללשכת הרווחה בעיירה, ביישוב, והם מעבירים אלינו, או כשזה חירום, משטרה או בית חולים, זה מגיע לפתחי, ומי שעונה לטלפון ביום ובלילה זה אני או מירי המפקחת.
מירי רגב: מה את יכולה להוסיף לנו לטובת הדיון?
<ריקי שגיא: אני רוצה להגיד כמה מלים, קודם כול על המשטרה.
<ריקי שגיא: משטרת העיירות מטפלת בכל אישה בצורה הכי רגישה שיכולה להיות.
<אינסאף אבו שארב: סליחה.
<אינסאף אבו שארב: בשפה שלה?
<אינסאף אבו שארב: מה עם השפה?
מירי רגב: מה העניין?
מירי רגב: אי-אפשר להגיד פה דברים אחרים?
מירי רגב: תנו לאנשים לדבר.
<היגר אבו שארב: זה חשוב.
<היגר אבו שארב: זה הרווחה.
<ריקי שגיא: גם אם אישה רוצה לחזור וגם אם אנחנו חושבים שהיא יכולה לחזור, המשטרה לא מסכימה בשום פנים ב-24 השעות הראשונות שהאישה תחזור הביתה, וגם אם היא חותמת שזה על דעתה כמו בתחנות אחרות, האישה הבדואית לא תחזור הביתה ואנחנו מוצאים לה פתרון איפה להיות.
<היגר אבו שארב: כמה יש כאלה?
<ריקי שגיא: אפשר כמה מלים טובות על המשטרה בדרך שהיא מתנהגת, בעיקר משטרת העיירות, שרוב המקרים באים לפתחה, כנ"ל לגבי בית חולים.
<ריקי שגיא: זה מגיע אלינו, ואנחנו מטפלים בקודים התרבותיים והמסורתיים שאנחנו יכולים לעשות.
מירי רגב: למרות שהגעתם באיחור, אני מאפשרת לכם לדבר, גם לתמר, גם למיכל וגם לזחאלקה.
מירי רגב: הגעתם באיחור, אז לכן קצר ולעניין.
מירי רגב: זחאלקה, בבקשה.
מירי רגב: תמר זנדברג אחריו ומיכל רוזין אחר-כך.
ג'מאל זחאלקה: גברתי, אני חושב שאת המצב אפשר לשנות, הוא לא מזג האוויר.
מירי רגב: גם מזג האוויר משתנה.
ג'מאל זחאלקה: השליטה.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, היה המקרה של לוד שהיה טיפול משטרתי רציני, וזה הביא לצמצום התופעה.
ג'מאל זחאלקה: צריך ללמוד מזה.
ג'מאל זחאלקה: ההמלצות של אית"ך, אני לא רוצה לחזור עליהן, הן המלצות טובות, שראויות לבחינה ולאימוץ.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה דווקא ללכת על נקודת החוזק שממנה אפשר להתחיל.
ג'מאל זחאלקה: היום, לפי כל הסטטיסטיקות בשנים האחרונות, ההצלחה של האישה הבדואית בלימודים, הערבייה, ובנגב במיוחד יותר ממקומות אחרים, הפער לטובת האישה.
ג'מאל זחאלקה: האישה יותר מצליחה גם ביסודי, גם בחטיבת הביניים, גם בבית ספר תיכון, גם בבגרות.
ג'מאל זחאלקה: את זה צריך למנף.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, צריך לעזור הלאה.
מירי רגב: העצמה נשית, אתה אומר.
ג'מאל זחאלקה: צריך להעצים.
ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהיו כמה ניסיונות מאוד מוצלחים לקחת את הנשים האלה, המוצלחות, ולתת להן אפשרות להתמודד ולהתקדם בחיים.
ג'מאל זחאלקה: כך אישה שיש לה יותר כוח, שהיא לומדת ועובדת, יכולה להתמודד יותר בקלות.
מירי רגב: מי יכול לעשות את זה?
מירי רגב: איזה משרד לדעתך?
מירי רגב: אנחנו מדברים פה בין חברי הכנסת, אין יותר אזרחים מדברים.
מירי רגב: אנחנו מסכמים דיון.
מירי רגב: אני מבקשת לשמוע ממנו איך לדעתו אפשר לעשות את זה, חברים.
ג'מאל זחאלקה: קודם כול, משרד החינוך צריך להשקיע יותר.
<היגר אבו שארב: קבלה לאוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: קבלה לאוניברסיטה, סיוע בלימודים, מכינות.
ג'מאל זחאלקה: אפשר להכין תוכניות.
ג'מאל זחאלקה: מחר אנחנו מנהלים דיון בנושא הזה בוועדת החינוך.
מירי רגב: - - - בסיכום שלי.
ג'מאל זחאלקה: כשאישה ערבייה, במיוחד בנגב, מגיעה לתחנת משטרה ומגישה תלונה, כל האורות האדומים צריכים להידלק.
מירי רגב: כל אישה שמגישה תלונה.
ג'מאל זחאלקה: עד שהיא מגיעה זה קשה לה במיוחד, לא בקלות.
ג'מאל זחאלקה: היא עושה את זה במצב הנוכחי, כשכלו כל הקיצים, כשהמצב מאוד חמור, כשאין לה שום אפשרות, כשהיא דיברה עם כל המשפחה ועם כל החמולה ועם כל השכנים ועם האבא ועם האימא ועם כולם.
ג'מאל זחאלקה: כשהיא מגיעה זה סכנת נפשות.
ג'מאל זחאלקה: כך צריכה המשטרה להתייחס.
ג'מאל זחאלקה: זה פי עשרה יותר חמור.
ג'מאל זחאלקה: אסור להגיד לה: תעשי סולחה.
ג'מאל זחאלקה: כשהיא מגיעה לשם, הדברים הגיעו למצב מאוד מסוכן.
עליזה לביא: אני מבקשת לסכם את החלק שלי.
עליזה לביא: אני נאלצת לעזוב ואני משאירה אתכם בידיים של חברת הכנסת רגב.
<חנאן אלסאנע: אני חייבת לדבר.
מירי רגב: אני שמחה שאת חייבת לדבר, אבל את לא תדברי.
עליזה לביא: תני לי בבקשה.
עליזה לביא: התחלנו מהלך.
עליזה לביא: אנחנו לא רואות את הישיבה הזאת כסוף פסוק.
עליזה לביא: התחלנו מהלך משותף, שתינו, בגלל הרגישות המאוד-מאוד מיוחדת לנושא של נשים בדואיות.
עליזה לביא: יכולתי לקיים את הדיון הזה בוועדה וחברת הכנסת רגב היתה יכולה לקיים במכלול הרחב יותר של המשטרה וכל הרשויות האחרות, אבל החלטנו יחד כדי לדבר.
עליזה לביא: זיהינו את המצוקה הזאת מהרגע הראשון, התקשרנו עוד לפני שפניתם אלינו.
עליזה לביא: נכון או לא נכון?
עליזה לביא: אנחנו התקשרנו אליכם עוד לפני שאתם פניתם אלינו, ואנחנו נמשיך את זה.
עליזה לביא: עוד שנה מהיום, אחרי שכל אחת לוקחת לעצמה את הסוגיות שהיא סימנה לעצמה וממשיכה לדון בהן בוועדה שלה – היום בעוד שנה, לפרוטוקול – אנחנו יושבים פה כולנו ורואים בדיון משותף לוועדת הפנים ולוועדה לקידום מעמד האישה איפה התקדמנו ואיפה גם לא התקדמנו.
<הזאר אלחאדי: אני מקווה שבעוד שנה לא יהיה עוד רצח.
מירי רגב: אני מבקשת בלי הערות.
עליזה לביא: אני מבקשת בלי הערות.
עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה תקיים ישיבה בנושא בטיפול משרד הרווחה.
עליזה לביא: המידע הסותר וההבנה האם כן נכון להכשיר ולהכניס, או לא נכון – הדברים שאמרת – אני רוצה ללמוד אותם לעומק.
עליזה לביא: נקדיש לכך ישיבה נפרדת, גם על התופעה של אלימות במשפחה, אבל גם מה עושים.
עליזה לביא: אם היה סיכום קודם של ישיבה קודמת לגבי הכשרה של נשים בדואיות למשרד שלך ואת אומרת שזה לא עובד, נזהה את המצוקה ונראה איך פותרים את זה.
עליזה לביא: נקדיש לכך ישיבה.
עליזה לביא: ישיבה נוספת שנקדיש בוועדה לקידום מעמד האישה זה בנושא של דיכאון לאחר לידה, ואתן מוזמנות כמובן.
עליזה לביא: עוד דבר.
עליזה לביא: פנינו אליכן להזמין נשים בדואיות כמשקיפות לוועדה לקידום מעמד האישה.
עליזה לביא: לכל הישיבות של הוועדה אתן מוזמנות וגם כאן נוצר הקשר ואני מברכת על כך, ואני שמחה מאוד שתהיינה שותפות.
עליזה לביא: אנחנו נקיים גם ביקור ומפגש, אם תרצי במשותף, אם לא, נקיים בוועדה, אצל נשים בדואיות כדי לשמוע מכן, בבית שלכן, באוהל ובאזורים שלכן, על הבעיות ועל המקלטים.
חנין זועבי: תתחילו בכפרים הלא מוכרים.
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, את מכירה אותי לא מהיום.
עליזה לביא: נגיע לכל מה שנמצא תחת האחריות שלנו.
אורית סטרוק: איזו ועדה תטפל בביעור הפוליגמיה?
מירי רגב: אפשר, בבקשה?
אורית סטרוק: איזה משתי הוועדות תטפל בביעור הפוליגמיה?
מירי רגב: תמר זנדברג.
מירי רגב: חברת הכנסת זנדברג.
תמר זנדברג: הדיון הזה מתנהל בשתי רמות: ברמה העקרונית, האידיאולוגית תיאורטית שעלתה כאן וברמה הפרקטית.
תמר זנדברג: ברמה היותר רחבה היה כאן כל הזמן מתח בין רגישות תרבותית לבין אוניברסליות, ואני רוצה להגיד מילה על זה.
תמר זנדברג: אנחנו חיים במדינת חוק והקצין שדיבר, התחלת את דבריך באמירה שמשטרת ישראל נותנת הגנה ושירותים בלי הבדל דת, גזע ומין, ועם זאת, הבעת לפחות מוטיבציה, שהיא מבורכת על פניה כן להתחשב, לא רוצה להגיד ערכים ולא קודים, אלא נקרא לזה "במאפיינים הייחודיים של החברה", שזה דבר שצריך לעשות אותו בזהירות.
תמר זנדברג: עשויה להיות לו חשיבות, אבל זה עשוי להיות חרב פיפיות.
תמר זנדברג: בשביל הדבר הזה אני מציעה את המבחן הבא: יש משפט כזה שחוזקה של החברה נמדד לפי חוזקה של החוליה החלשה בה, ובמקרה הזה החוליה החלשה בחברה זו האישה הבדואית, כי היא סובלת ממה שאנחנו קוראים לו בתנועה הפמיניסטית "דיכוי כפול" – היא שייכת למיעוט מוחלש בחברה הישראלית, שזאת החברה בדואית, והיא שייכת למיעוט מוחלש נוסף, שזה הנשים.
תמר זנדברג: וזה מוחלשות על מוחלשות.
תמר זנדברג: לכן לא תמיד התנועה הפמיניסטית, הוועדה הזאת תהווה לה מענה, ולא תמיד החברה בדואית, שהיא חברה פטריארכלית שמובלת על-ידי גברים, תיתן לה מענה.
תמר זנדברג: כשאנחנו מדברות על הרב תרבותיות, אנחנו חייבות להביא את הדבר הזה בחשבון.
תמר זנדברג: ולכן אני מצטרפת להצעה של חברת הכנסת זועבי להשתמש בארגונים הבדואים הפמיניסטיים, לפנות אליהם לצורך הבנת אותה רגישות תרבותית, שאתם בצדק מנסים לתת לה מענה, אבל לא תמיד בדרך הנכונה.
תמר זנדברג: וכאן יש ארגון שמייצג בדיוק את המיעוט המוחלש בתוך המיעוט המוחלש הזה, וכאן יכולה להיות פריצת הדרך שתסייע גם למשטרה לממש את הערכים האוניברסליים שהם ערכי ההגנה, תוך הבאה בחשבון של אותה רגישות, כי ראינו שיש כאן הרבה סיבות.
תמר זנדברג: אני אעצור פה.
מירי רגב: בבקשה, גברתי.
מירי רגב: קצר ולעניין.
מירי רגב: אל תחזרי על דברי חברותיך.
<חנאן אלסאנע: אני מעמותת "סידרה", עמותת נשים ערביות בדואיות.
<חנאן אלסאנע: אני עובדת זה 15 שנים עם 3,600 נשים בדואיות בעניין של זכות לחינוך, זכות לתעסוקה וגם נשים בתקשורת, ומתמקדת יותר בכפרים הבלתי מוכרים.
<חנאן אלסאנע: אני מלמדת נשים קרוא וכתוב בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.
<חנאן אלסאנע: אחרי מאבק של חמש שנים שכנעתי את משרד החינוך לבוא ולממש את הזכות הבסיסית הזאת לנשים והצלחנו לפתוח 26 כיתות קרוא וכתוב לנשים.
<חנאן אלסאנע: אני לא רק מטפלת בקרוא וכתוב ובאבטלה, אני מטפלת בדברים מאוד קשים – אלימות במשפחה, בשבט, קשיים רבים.
<חנאן אלסאנע: נשים מגיעות לבית חולים.
<חנאן אלסאנע: בבית חולים רואים שיש לה פגיעות קשות ויודעים שהיא סובלת מאלימות, וקשה להן לדווח למשטרה או שהמשטרה לא מטפלת בזה.
<חנאן אלסאנע: אני אומרת, אני עובדת בשטח.
<חנאן אלסאנע: למה כל כך התרגשתי?
<חנאן אלסאנע: כי אני מכירה נשים אישית שהגיעו למשטרה ובקושי מגיעות למשטרה.
<חנאן אלסאנע: הרי אתם מכירים את התרבות ואת המסורת הבדואית, נכון?
<חנאן אלסאנע: לא בקלות אישה מגיעה למשטרה.
<חנאן אלסאנע: אני פונה למשטרה: אם אתם רואים אישה בדואית מגיעה למשטרה, תדעו לכם שהיא עברה הרבה עד שהיא קיבלה החלטה להגיע למשטרה, וצריך לקחת את זה ברצינות.
<חנאן אלסאנע: לצערי הרב, רוב הנשים ששלחנו לא זכו בטיפול רציני.
<חנאן אלסאנע: אני מעודדת נשים ללכת למשטרה.
<חנאן אלסאנע: הן אומרות לי: לא, לא יעזרו לי, ממילא אחר-כך אני אחזור לשבט, הוא יפגע בי וייקחו ממני את הילדים.
<חנאן אלסאנע: משטרה צריכה לאכוף את החוק.
<חנאן אלסאנע: באלימות נגד נשים צריך לטפל.
<חנאן אלסאנע: אתם לא מתחשבים בתרבות הבדואית.
<חנאן אלסאנע: הרי הבדואים אוהבים לעבוד בחקלאות, במרעה או בצאן, ויש חוקים שמונעים.
<חנאן אלסאנע: צריך להיות ייצוג של החוק.
<חנאן אלסאנע: דבר שני, הזכות לחינוך ותעסוקה.
<חנאן אלסאנע: זה מאוד חשוב.
<חנאן אלסאנע: מהניסיון שלנו, נשים שקיבלו חינוך ותעסוקה הן עצמאיות ויודעות להגן על עצמן וגם להתפרנס.
<חנאן אלסאנע: יש הרבה מקרים שנשים זכו להגן על עצמן מאלימות גם במשפחה.
<חנאן אלסאנע: אם אני מדברת על הפוליגמיה, אין לי שום ספק שפוליגמיה זו אחת הסיבות.
<חנאן אלסאנע: פוליגמיה, חבר'ה, לא נמצאת רק בחברה הבדואית.
<חנאן אלסאנע: היתה לי ישיבה גם עם דב חנין, פוליגמיה נמצאת בכל החברה הישראלית.
<חנאן אלסאנע: היא לא אישה שנייה, היא חברה, גם בחברה הישראלית, רצח נשים זה על רקע רומנטי.
<חנאן אלסאנע: תבדקו ותראו שכל הנשים שנרצחו על רקע רומנטי.
מיכל רוזין: אל תגידי "על רקע רומנטי".
מיכל רוזין: אין שום דבר רומנטי ברצח נשים.
<חנאן אלסאנע: כך אומרים.
מסעוד גנאים: היא מתארת את המציאות.
<חנאן אלסאנע: רוצח זה רוצח.
<חנאן אלסאנע: פוליגמיה זו אחת הסיבות וצריך לטפל בזה.
מירי רגב: דיברת מדם ליבך.
מירי רגב: מיכל רוזין, בבקשה, ואני מסכמת את הדיון.
מיכל רוזין: אני מסכימה עם הדברים שנאמרו פה, ולכן אני לא אחזור עליהם.
מיכל רוזין: אני גם אומרת שצריך למצוא תמיד איזון ברב תרבותיות.
מיכל רוזין: אני חושבת שתמיד המבחן הוא מתי זה מתחיל לפגוע.
מיכל רוזין: כאשר מדובר באלימות, כאשר מדובר בפגיעה, פה הרב תרבותיות לא יכולה להיות שיקול.
מיכל רוזין: יש קושי רב, אנחנו יודעות את זה, בנפגעות אלימות במשפחה בכלל, של משאבים, של רווחה, של בריאות.
מיכל רוזין: יש הרבה מאוד קשיים וחוסרים.
מיכל רוזין: זה מגיע לקצה שבקצה כשמדובר באוכלוסייה הבדואית כמובן.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש פה עניין של החלטה.
מיכל רוזין: כשהמדינה מחליטה שהיא רוצה להתערב והיא רוצה לקחת את האחריות, זה קורה.
מיכל רוזין: ראינו את זה, המשטרה לקחה אחריות על כל פרויקט רמלה-לוד, היא החליטה שדי, לא יכולים לקבל יותר את רצח הנשים ברמלה-לוד, ואכן פסקו הרציחות מכיוון שעשו שם נוהל שכל אישה שמגיעה, מייד - - -
<קריאה: מייד מוציאים.
מיכל רוזין: יש נוהל ברור לגבי רמלה-לוד.
מיכל רוזין: שאלתי את השר לביטחון פנים בשאילתה במליאה מדוע זה לא נאכף לגבי כל הנשים במדינה.
מיכל רוזין: כשרוצים יש משאבים, אפשר לפתור את הבעיה, הכול שאלה של סדרי עדיפויות.
מיכל רוזין: דבר אחד אולי לא עלה פה או לא שמעתי, אז אני מתנצלת.
מיכל רוזין: חייבים-חייבים הכשרה לשוטרים, לעובדות סוציאליות, לשופטים.
מיכל רוזין: אין הכשרה מספקת.
מיכל רוזין: מדברים פה הרבה על רב תרבותיות, אבל אנחנו לא יודעים כלום.
מיכל רוזין: אנחנו לא באמת מכירים את החברה הבדואית, אנחנו לא חיים בתוכה, וזה לא עניין של האשמה.
מיכל רוזין: צריך לקבל פה הכשרה, שוטרים צריכים לקבל הכשרה ושוטרות צריכות ועובדות סוציאליות צריכות לקבל הכשרה.
מירי רגב: והסיכום?
מיכל רוזין: לכל הנשים ממני: הפתרון תמיד יבוא מהנשים – העצמת נשים.
מירי רגב: בזה אני מסכימה אתך, למרות שאת ממרצ.
מיכל רוזין: השוטרים והשיח'ים וכולם, עם כל הרצון הטוב גם אם יש לגברים, בסופו של דבר המהפכה מגיעה רק מתוך הנשים שמתגייסות, מתאחדות ביחד ואומרות: עד כאן.
מירי רגב: תודה רבה לך, מיכל.
מירי רגב: קודם כול, אני באמת-באמת מודה לכן ואני מתרגשת מהאסרטיביות של חלק מהנשים פה.
מירי רגב: זה חשוב וכך צריך להמשיך.
מירי רגב: התפקיד שלנו הוא לעודד נשים לבוא, לדבר, להביע את הכעסים ולראות את הדברים גם בהיבטים הנקודתיים, אבל גם בהיבטים הרחבים.
מירי רגב: אנחנו צריכים להבין שהחברה הבדואית צריכה להתאים את עצמה לחברה הישראלית בהיבט של החוקיות שלה.
<קריאה: אבל צריך - - -
מירי רגב: אם רוצים לטפל בבעיה, צריך לטפל בבעיה בכללותה, אי-אפשר חלק כן וחלק לא.
מירי רגב: לכן חוקי המדינה צריכים לחול על הבדואים.
מירי רגב: לא יכול להיות שגבר יישא ארבע נשים ולא יטפל בהן, ואישה צריכה ללכת לבד ולהתחיל לטפל בילדים שלה ולהילחם על הילדים שלה.
מירי רגב: אם היא עוברת לאחד מהמקלטים, ייקחו לה את הילדים.
מירי רגב: לא ייקחו לה את הילדים.
מירי רגב: על האישה צריכים להגן, וההגנה עליה צריכה להיות קודם כול בזה שהחוק הישראלי יחול - - -
חנין זועבי: לא מתוך החוקים הישראלים - - -
מירי רגב: הבדואים יקבלו את החוק הישראלי.
חנין זועבי: חיזוק מעמדה של האישה, לא מתוך החוקים הישראלים.
מירי רגב: אני אומרת לכם, כיושבת-ראש ועדת הפנים, אני מתכוונת להביא את גדעון סער שר הפנים, לא יהיה רישום בתעודת זהות - - -
<שחאדה אבן ברי: אין רישום.
מירי רגב: עוד יותר גרוע.
מירי רגב: כל מי שלא יהיה רשום, לא יקבל כסף על הילדים שלו.
<שחאדה אבן ברי: אין כסף.
<שחאדה אבן ברי: זה לא זה.
מירי רגב: אנחנו נוודא - - -
<קרן שמש-פרלמוטר: זה רק יפגע עוד יותר בילדים, זה יפגע בנשים.
מירי רגב: נמצא את הפתרון.
מירי רגב: תאמיני לי שנמצא את הפתרון הטוב ביותר לנשים הבדואיות.
מירי רגב: נמצא את הפתרון הטוב ביותר לנשים הבדואיות, אבל לא יכול להיות שיהיה כאן
מירי רגב: מצב שגבר יתחתן עם ארבע נשים - - -
<אינסאף אבו שארב: אל תענישי אותן בסוף.
מירי רגב: לא נעניש את הנשים, תאמיני לי שלא.
מירי רגב: זה בא מנקודת מבט של האישה ולא של הגבר.
מירי רגב: לכן בעניין הזה יהיה דיון במשרד הפנים.
מירי רגב: זה תפקידנו, לדאוג לרישום ראוי, לאישה שתגן על ילדיה, לגבר שלא יאיים על אישה.
מירי רגב: אישה שתרגיש שרק מחשש שיפגעו בה לא תוכל לממש את אימהותה, זה לא יכול להיות.
אורית סטרוק: פוליגמיה זו גם עבירה פלילית.
מירי רגב: זו גם עבירה פלילית.
מירי רגב: לגבי המשטרה כמה נושאים שאני מבקשת לבחון.
מירי רגב: משטרה מבחינתי זה גם השר לביטחון פנים.