GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלישע פלג: כינסתי כבר פעמיים בשנה האחרונה את ועדת חירום וביטחון של העירייה עם ראש העירייה ומפקד המחוז של ירושלים, יש לי הערכה מאוד גדולה למשטרה, הם עושים עבודה טובה, רק זו בעיה – עניין של הנחיות, עניין של מדינות.
<אלישע פלג: אני חושב שצריך להגביר את האכיפה – עזבי אותי כרגע מהעמדה לדין ושחרורים וסטטיסטיקות, צריך להגביר את האכיפה – צריך להגביר את המודיעין, צריך לעצור את אותם אלה שמארגנים את זה.
<אלישע פלג: מאחורי כל ילד בן 12, שאמר פה קצין האג"מ של המחוז, מסתתרים הורים, משפחה, הם רוצים לקראת חידוש תהליך השלום ליצור סיטואציה שיהודים לא יסתובבו במזרח העיר, הם רוצים לחלק את העיר דה-פקטו.
<אלישע פלג: ממשלת ישראל - -
<אלישע פלג: עוד עשרים שניות - - מאפשרת לרשות הפלסטינית להיכנס לכפרים במזרח העיר, שהם בשטח ריבוני של ירושלים, ולאט לאט אנחנו מאבדים את האחיזה שלנו בשטח.
<אלישע פלג: אני חושב שהדיון הזה חשוב מאוד, הוא הרבה יותר גבוה רק מזריקת אבנים, יש פה עניין של מדיניות של עתידה של ממשלה ומניעה של חלוקתה.
<נורית בלובשטיין: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
מירי רגב: אתן לך להתייחס בסוף.
מירי רגב: אתה רוצה לדבר רק אחרי ההתייחסות של האזרחים?
מירי רגב: אז חבר הכנסת פייגלין, בבקשה.
משה זלמן פייגלין: אקח את רשות הדיבור עכשיו.
משה זלמן פייגלין: אני מאוד, איך אומרים היום, מתחבר או ממשיך את הדברים שאמר - - -
<אלישע פלג: אלישע פלג, יושב-ראש סיעת הליכוד בעירייה.
משה זלמן פייגלין: תראו, הסיפור הוא לא המשטרה.
משה זלמן פייגלין: יכולות להיות לי פה ושם תלונות למשטרה, יכולות להיות לי פה ושם תלונות לפרקליטות – למה ארבע שנים ולא 20 שנה?
משה זלמן פייגלין: וכו' וכו', אבל זה לא הסיפור.
משה זלמן פייגלין: הסיפור כאן הוא הסיפור העקרוני, כמו שאתה אומר.
משה זלמן פייגלין: תראו, תניחי, גברתי יושבת-ראש הוועדה, שהחלטת למסור את הסלון של ביתך למישהו שתובע, מישהו שמחליט שזה שלו.
משה זלמן פייגלין: מישהו צועק: הסלון הזה שלי, ואת נותנת לו להיכנס – יש לך ספק שאחרי 46 שנה הוא ירצה גם את החדר שנשארת בו מאחורנית ליד המטבח, תהיה לך בעיה להישאר בחדר ההוא.
משה זלמן פייגלין: כשאיזשהו פורץ, שודד, אתה מחליט למסור לו את הסלון, הלך עליך.
משה זלמן פייגלין: אז אחר כך אתה בא בטענות שקשה לך גם להגיע לקומה השנייה או לחדר שמאחורי המזווה.
משה זלמן פייגלין: וזה הסיפור פה, רבותי.
משה זלמן פייגלין: אני מדבר פה לא רק אל המשטרה ואל הרשויות, אני מדבר פה גם אל נציגי הנפגעים שנמצאים פה.
משה זלמן פייגלין: הסיפור כאן הוא הר-הבית, זה לב העניין, ולא רק במזרח ירושלים, אלא בכל הארץ, כפי שאמר משורר "הקטרוג והאמונה" אורי צבי גרינברג: "השולט בהר שולט בארץ".
משה זלמן פייגלין: ומי שלא שולט בהר, בוודאי שלא שולט גם על סביבותיו, במזרח העיר ובמערב העיר ובעיסאוויה ובפסגת-זאב ובכל מקום אחר.
<אלישע פלג: למות או לכבוש את ההר, הוא אמר.
מירי רגב: סליחה, דיברת, מספיק.
מירי רגב: אני מבקשת לנהל את הדיון מכובד.
משה זלמן פייגלין: העניין כאן הוא עניין עקרוני.
משה זלמן פייגלין: מרגע שממשלת ישראל החליטה, ואני הולך לעלות בשעה 13:00, לכן ביקשתי לדבר ראשון, כי אני הולך לשאול שאילתה דחופה את ראש הממשלה בעניין הזה בעוד 20 דקות במליאה.
משה זלמן פייגלין: בתחילת חודש אפריל, גברתי, נחתם הסכם בין ממלכת ירדן לבין מה שנקרא "הרשות הפלסטינית", ובהסכם הזה ממלכת ירדן מוסרת את הריבונות בהר לידי הרשות הפלסטינית.
משה זלמן פייגלין: כלומר, במילים אחרות - - -
טלב אבו עראר: לא - - -
משה זלמן פייגלין: זה נכון, אראה לך את זה.
מירי רגב: לא, אנחנו לא מקיימים דיון על זה.
מירי רגב: סליחה, משה, אנחנו לא עוסקים בהר-הבית פה.
מירי רגב: לא, חשוב לי רגע להבהיר.
<קריאה: אתה יודע שאנחנו לא עוסקים בהר-הבית.
מירי רגב: אני לא רוצה גם להסית את הדיון.
מירי רגב: הר-הבית זו סוגיה חשובה.
מירי רגב: אתה יודע שאני מתעסקת אתה, ואני תומכת במה שאתה אומר, ועוד נקיים על זה דיונים.
מירי רגב: בואו נתעסק כרגע בעליית האלימות: בקת"בים, יידוי אבנים במזרח ירושלים.
משה זלמן פייגלין: זה מאוד מאוד קשור, משום שלטעמי - - -
מרדכי יוגב: צריך לדבר קונקרטית.
משה זלמן פייגלין: אין קונקרטית.
משה זלמן פייגלין: כל הקונקרטית - - -
מירי רגב: אבל "הר-הבית" לא נפתור את זה כאן, ואני רוצה להתקדם בדיון הזה.
משה זלמן פייגלין: אני מבקש לשים את הדיון בתוך המסגרת הנכונה.
משה זלמן פייגלין: אני מתעקש לשים את הדיון בתוך המסגרת הנכונה, ואני מתעקש לעשות את זה כבר במסגרת הזאת.
משה זלמן פייגלין: אני טוען שבעיות הבקת"בים וידויי האבנים, שאנחנו חווים כרגע במזרח ירושלים, בכל העיר וכדומה, הם פועל יוצא של אובדן מוחלט של ריבונותה של ישראל בהר-הבית.
משה זלמן פייגלין: אם גברתי לא רוצה שאני - - -
ישראל אייכלר: זה קרה היום לפני 46 שנה כשמשה דיין מסר את העיר העתיקה.
<אלישע פלג: בדיוק היום ב-5 ביוני.
מירי רגב: אני מקבלת את זה, רק אני - - -
משה זלמן פייגלין: זה קרה בדיוק היום, ולכן אני מניח שהדיון מתקיים היום, ומעבר לזה, זה קיבל משנה תוקף וירד לדיוטה נמוכה עוד יותר בחודשיים האחרונים.
משה זלמן פייגלין: אני לא הולך לפתח דיון, אם את לא רוצה, מה בדיוק קרה בחודשיים האחרונים.
משה זלמן פייגלין: אבל ניהול הדיון הזה בלי ההקשר הבסיסי שלו, כלומר, מה השורש לכך שבעיסאוויה או במזרח העיר וברובע המוסלמי התושבים מרגישים שהיהודים זמניים במקום, ועוד דחיפה קלה אנחנו נוכל לגרש אותם מכאן, השורש לכך הוא הר-הבית.
משה זלמן פייגלין: וזו גם הסיבה, אגב, לכך שאנחנו הפנינו את עורפינו להר-הבית, זו גם הסיבה לאותה גרירת רגליים של הרשויות, וכאן אני כן מדבר על המשטרה ועל הפרקליטות ועל כל שאר הגורמים.
משה זלמן פייגלין: כלומר, מרגע שמדינת ישראל החליטה שהר-הבית לא בידינו, לא שלנו, רוח המפקד מחלחלת אל המשטרה, שאני מכבד אותה מאוד, ובסופו של דבר, כולם משתפים פעולה עם התודעה הזאת שאומרת, אנחנו בעצם זמניים כאן, ממילא עוד מעט אנחנו הולכים.
מירי רגב: מתי דן, בבקשה.
<מתתיהו הכהן דן: תודה לגברתי על ההזדמנות להשמיע כאן את הדברים.
<מתתיהו הכהן דן: אני רוצה לחזור על הדברים של ראש אגף מבצעים של מחוז ירושלים – באמת המשטרה עושה עבודה יום ולילה, עוצרת ועוצרת ועוצרת.
<מתתיהו הכהן דן: אני מחזיק פה כמה פסקי-דין בגין זריקת בקבוקי תבערה, ייצור כלי נשק – 18 חודש, 12 חודש, זה פשוט צחוק מהעבודה.
<מתתיהו הכהן דן: אי-אפשר להטיל את כל העומס הרגשי על משטרת ישראל כשיש פה, כמו שאמרת, דלת מסתובבת, או מישהו אמר פה.
<מתתיהו הכהן דן: אם היה אפשר לקבל נתונים מסודרים: כמה נעצרו, כמה פעמים הפרקליטות ערערה בכלל.
<מתתיהו הכהן דן: רק לאחרונה ניתנו פסקי-דין על – אמרה פה נציגת הפרקליטות שאם זו עבירה בדרך ציבורית, מבקשים 20 שנה, נדמה לי שקיבלו שלוש שנים, ואני לא יודע אם ערערו על זה.
<מתתיהו הכהן דן: אף אחד לא עוקב אחרי זה, והמשטרה עובדת כמו חמורים, ואחרי זה הכול חוזר לנקודת ההתחלה.
<מתתיהו הכהן דן: אין לי יותר להוסיף בעניין הזה.
מירי רגב: חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: בשביל להיות קצר, ואני אומר פה לכולנו, אני ממשיך את הדברים שאמר פה נציג עיריית ירושלים אלישע, גם אני חש בשנה האחרונה – את הסיבות אמר ניצב משנה קובי דודיאן קצין אג"מ של המחוז, ונדמה לי שאפשר לצרף גם את הדברים שאמר חבר הכנסת משה פייגלין, כסיבה נוספת – בשורש הדברים פיגועי האבנים / בקת"בים, גם אם זריקת בקבוקי התבערה ירדו, חסימות, התנכלויות הן לבתים, לשכונות – הן גברו בהרבה, בהרבה זה לפחות בפי שניים, וגם נעשו אלימות יותר.
מרדכי יוגב: לזה תצרפו תהלוכות שחוסמות את רחוב הגיא והפגנות בשער שכם, שחוסמות את המקומות האלו למספר שעות, ציר מרכזי של הליכה לכותל המערבי, ומדובר, אם אנסה רק בקצרה, ופה מישהו מנה: שכונת התימנים בסילואן, אולי כזו שסובלת הכי הרבה; קדמת-ציון, כל רכס הר-הזיתים, מעלה-הזיתים, גם בית העלמין, "בית החושן", מקומות אחרים; העיר העתיקה: שער הפרחים, שער שכם, רחוב הגיא, מקומות אחרים; שכונת שמעון-הצדיק, נוף-ציון, עיסאוויה, הזכירו את פאתי שכונת הגבעה-הצרפתית, והדברים הם רבים.
מרדכי יוגב: עכשיו אשאל רק שאלות ושתי המלצות ליושבת-ראש הוועדה.
מרדכי יוגב: אתחיל דווקא בשאלות למשטרה, ואני גם מעריך מאוד את פעולת המשטרה, את פעולתם של כולם.
מרדכי יוגב: 1.
מרדכי יוגב: האם לאור הערכת המצב הזאת יש איזשהו שינוי בהערכת המצב בפעילות המשטרה, אני מדבר על הקף ואיכות הכוחות.
מרדכי יוגב: דיון מקביל ערכנו לגבי יהודה ושומרון, ושם שר הביטחון הורה על שינוי באיכות הכוחות ועל נקיטת אמצעים נוספים מבחינות טקטיות והדרכתיות.
מרדכי יוגב: אני חושב שיש מקום ללמוד מזה על זה, וגם היקפי האירועים פחות או יותר עלו בשווה זה לזה.
מרדכי יוגב: במשרד הביטחון נערך דיון כזה, ואני מציע להעלות את זה לרמה המרבית.
מרדכי יוגב: 2.
מרדכי יוגב: עדיין המשטרה: אז דיברתי – אפשר לשלב את הזה.
מרדכי יוגב: האם כמות השוטרים, איכות היחידות מספיקה באופן כללי ביחס לאוכלוסייה הזאת, ביחס לסוגי האוכלוסייה וביחס לגידול בהיקפי האירועים.
מרדכי יוגב: 3.
מרדכי יוגב: למה מאפשרים את קיומן של אותן תהלוכות למשך שעות, שחוסמות צירים מרכזיים?
מרדכי יוגב: אני מדבר פה בעיקר על ציר של האוכלוסייה החרדית לכותל ממאה שערים לשער שכם והתנכלויות ליהודים ברחוב.
מרדכי יוגב: 4.
מרדכי יוגב: האם התקיים דיון – במשטרה, במחוז, או בפרקליטות – יותר משמעותי לגבי התופעה של הנערים מתחת לגיל הענישה?
מרדכי יוגב: אני חושב שצריך להתקיים כזה דיון.
מרדכי יוגב: אני זוכר בתקופת היותי מפקד חטיבה ביהודה ושומרון, שקיימנו דיון שכזה, שמשמעותו היה הבאת הורים, טיפול בהורים, מניעה של דברים מסוימים מהורים, מרישיונות ודרכונים וכל מיני הטבות.
מרדכי יוגב: אני מדבר על תקופה שלפני שנים, אבל יכול להיות, שפה חברתי יושבת-ראש הוועדה גם זוכרת, אז אני מציע וממליץ שיתקיים כזה דיון ושתהיה – כי פה נאמר שאין מה לעשות, אבל ה"אין מה לעשות הזה" מביא אותם לגדול כפורעים יותר גדולים, ואני חושב שצריך יהיה לעשות בהם טיפול, גם את משרד הרווחה אולי לשלב בו.
מרדכי יוגב: השאלות הבאות הן קצת יותר לפרקליטות, לא רבות: האם מתקיימת הבנה בפרקליטות שלאור המציאות הקשה – אני אומר "קשה", צריך לרכז כאן מאמץ, כי יש כאן בעיה, רוצה לומר – שהתובע ייתבע את מלוא החומרה.
מרדכי יוגב: אומר שוב דוגמה, בהיותי מפקד חטיבה באיו"ש, יועמ"ש יו"ש דאז אלוף משנה מוישה רוזנברג אמר לי, תתמקד, ובנקודות הללו שתתמקד, תמקד תביעה מקסימלית, ואם השופט לא הביא לתוצאה המקסימלית, תערער, ואף שופט לא אוהב שיערערו עליו, וממילא הוא למד ששם יש מצוקה, שם צריך להחמיר, כי המציאות מחייבת.
מרדכי יוגב: ואני אומר גם לכן, גברותי, נילי ונורית, להתמקד ולתבוע תביעת יתר.
מרדכי יוגב: יכול להיות שצריך לקחת את התובע לנסוע בשני ג'יפים ממוגני ירי לראות איך נאלצים להיכנס התושבים לשכונת סילואן, או איך הם נוסעים לקדמת-ציון, ועל-ידי זה הוא יבין את תפקידו כתובע – גם המשטרה – ולהחמיר בתביעה ולהחמיר בענישה.
מרדכי יוגב: שתי המלצות אחרונות – אני חושב שהבעיה קשה ביותר ומסכנת חיים במזרח ירושלים, גם פוגעת בריבונות.
מרדכי יוגב: אני חושב שנכון להמליץ שני דברים: 1.
מרדכי יוגב: לרכז את הנתונים ולקיים דיון מעקב באיזה זמן שתקבעי – אני לא מכיר את העומס על ועדת הפנים, אני מכיר את העומס בוועדת החוץ והביטחון, תגידי חודשיים, תגידי חודש וחצי, תגידי שלושה, כל דבר שתגידי נכון בעיני – דיון מעקב במשווה ללפני שנה, ולראות האם התקדמנו, כולל עם כל הגורמים: פרקליטות ומשפט.
מרדכי יוגב: והדבר השני, אני חושב שנכון פה מה שנאמר, לבקש את העלאת הדיון גם לממשלה, אבל אחרי שיהיה לנו איזשהו מסד נתונים לתת להם, ולבקש שגם בממשלה יתקיים דיון שכזה.
מרדכי יוגב: אני מקבל את הערתך לגבי שייכות הבעיה לשורש הבעיה והפרדה בדיון גם יחד.
מירי רגב: ישי פליישר, בבקשה, רק בקיצור, כי ב-11:00 אנחנו צריכים לסיים את הדיון.
מירי רגב: לאחר מכן חבר הכנסת אייכלר.
מירי רגב: ואתה אחריו, טלב.
<נורית בלובשטיין: אוכל רק להגיב משהו?
מירי רגב: לא, בסוף הדיון אתן לך להתייחס.
מירי רגב: חבר'ה, אנחנו לא נצליח - - - את הדיון.
מרדכי יוגב: בסוגריים, בשבילך ובשביל חבר הכנסת טלב, בהשוואה שאני כן מכיר, יהודה ושומרון – 7,519 אירועי זריקות אבנים, במשווה לשנה שעברה שהיו 4,000, זאת אומרת, פי שניים.
מרדכי יוגב: אירועי היהודים נגד ערבים – 22.
טלב אבו עראר: העיקר יש, יש כזה דבר בקרב היהודים שזורקים אבנים.
מרדכי יוגב: 22 מול 7,519.
טלב אבו עראר: אתה הראשון שמודה שיש זריקת אבנים גם בקרב היהודים.
מרדכי יוגב: בירושלים אין, אבל תבין את ההשוואה, טלב.
טלב אבו עראר: המספר לא משחק תפקיד.
טלב אבו עראר: מדברים על התופעה, האם ישנה רק אצל הערבים או גם אצל היהודים.
טלב אבו עראר: חשוב לי מאוד.
מירי רגב: יש מזנון כנסת, יש לכם בוודאי חדרים, אז תקיימו ביניכם את הדיון שם.
מירי רגב: ישי פליישר, בבקשה.
<ישי פליישר: תודה ליושבת-ראש הוועדה.
<ישי פליישר: אני גר במעלה-הזיתים בהר-הזיתים.
<ישי פליישר: אתמול התבצעו שני מקרים של יידוי אבנים לעבר אוטובוסים, שני האוטובוסים האלה היו אוטובוסים של ילדים שמגיעים מבתי-ספר מהעיר העתיקה, ודווקא עליהם התבצעה הזריקה.
<ישי פליישר: המשטרה אמרה פה היום שאין מה לעשות נגד ילדים, אבל דווקא ילדים הם שזורקים אבנים, אז השאלה, הילדים של מי ייפגעו, שלנו או שלהם?
<ישי פליישר: כי הילדים שלנו הם כנראה המטרה.
<ישי פליישר: כל הבעיה שלנו במעלה-הזיתים, אני מדבר מבחינה טכנית, זה הכיכר של ראס-אל-עמוד, יש לנו מקום אחד שממנו מתבצעת כל זריקה, כמעט 99% מכל הזריקות מגיעות מאותו מקום.
<ישי פליישר: אנחנו מבקשים מהמשטרה כבר תשע שנים שתמקד, או עמדה או ניידת או משהו, כי הבעיה מגיעה מאותו מקום כל פעם.
מרדכי יוגב: מצלמות.
<אלישע פלג: יש מצלמות.
מירי רגב: אתם יודעים איפה זה?
<ישי פליישר: הם יודעים איפה זה והם הגיעו אחרי דקירה חמורה – לפני חמישה חודשים הגיעה המשטרה, אמרה לנו שהיא תעשה כל דבר, והציבה ניידת באותו מקום, פחות או יותר במשך חודש ימים.
<ישי פליישר: ופלא הדבר, שבאמת לא היו דקירות ולא היו זריקות במשך החודש הזה.
<ישי פליישר: ומאז שהמשטרה החליטה להיעלם, פתאום זה חזר.
ישראל חסון: כמה חודשים לפני זה לא היו דקירות?
<ישי פליישר: היו לנו זריקות אבנים וכשניידת הגיעה - - -
מירי רגב: ישראל, תן לו לדבר, אתה תיכף מדבר.
ישראל חסון: אני נותן לו.
<ישי פליישר: כשיש ניידת, כשיש משטרה, אין זריקות.
<ישי פליישר: כשאין, יש זריקות.
<ישי פליישר: זה מאוד פשוט, וזהו.
<ישי פליישר: אנחנו באמת מבקשים להציב עמדה או ניידת, וחבל שהילדים שלנו ייפגעו, וזה דבר שהוא ככה עצוב, שיחסית בקלות אפשר לפתור בעיה בכל הוועדה הזאת, לפחות לגבי מעלה-הזיתים אפשר לפתור אותה, ובצורה הרבה יותר פשוטה, וזה לא כל כך מסובך.
<ישי פליישר: אנחנו מבקשים עזרה.
<ישי פליישר: תודה.
מירי רגב: מאיר טל קב"ט "עתרת כוהנים", ולאחר מכן אייכלר.
מירי רגב: רק בקיצור, בסדר?
מירי רגב: ולא לחזור על דברי החברים.
<מאיר טל: לא אחזור על התיאורים פה.
<מאיר טל: אני חושב שכדאי מאוד שישמעו את התיאורים מהתושבים שיושבים לידי.
<מאיר טל: אני רק רוצה להביע תחושות שאני מקבל גם משוטרים שאני מדבר אתם, וגם תחושה שלי לגבי מוטיבציה של המשטרה לטפל באירועים, כשהיא מרגישה שהפרקליטות לא מתייחסת לזה ברצינות הראויה – תעיד על זה תושבת שנתקלת בזה בבואה להגיש תלונות.
<מאיר טל: נושא נוסף, אתמול נפגשתי עם מפקד תחנת המשטרה שאחראית על כל אזור הכפרים מסביב לעיר העתיקה, והוא תיאר בפני שבכוחות לא כוחות, בסד"כ מאוד קטן, הוא מבצע עכשיו פעילות על הציר לקדמת-ציון, פעילות התקפית.
<מאיר טל: אני חושב שברגע שתהיה יותר פעילות התקפית מעבר למעצרים – ויש המון מעצרים, לפחות בעיר העתיקה אנחנו יודעים להגיד על כל אירוע לפני שאני מגיע להגיש תלונה על האירוע, כבר הציר נמצא בתחנה - - -
<מאיר טל: אני חושב שצריך לבחון את נושא סד"כ המשטרה באזור הזה, לאור זה שלמשטרה יש בנוסף לאירועים פליליים הרבה אירועים של לוחמה בטרור.
מירי רגב: חבר הכנסת אייכלר, בבקשה.
ישראל אייכלר: אני רוצה להתחיל בעובדה שהייתה אתמול בלילה, לוויה של נפטר ב-19:30 בערב בהר-הזיתים, יידוי אבנים איפה שהייתה פעם תחנת המשטרה בהר-הזיתים, כולם יודעים.
משה זלמן פייגלין: של יהודים או ערבים?
ישראל אייכלר: שהייתה תחנת משטרה ירדנית, אתה זוכר - - -
משה זלמן פייגלין: לא, מי זרק את האבנים?
משה זלמן פייגלין: היהודים או הערבים?
ישראל אייכלר: אני מניח שהמתים ודאי לא זרקו אבנים.
ישראל אייכלר: בכל מקרה - - -
משה זלמן פייגלין: לא, אולי - - -
טלב אבו עראר: אתה מפריע לו.
ישראל אייכלר: בכל מקרה, 20 דקות הנפטר נשאר לעמוד, כי אי-אפשר היה לקבור אותו, והיו כמה אנשים שנפצעו.
ישראל אייכלר: אני תמיד שמעתי שכשסבא רבא שלי הובא להר-הזיתים ב-1946, בחזרה כבר זרקו אבנים על המלווים, זאת אומרת, זו לא הייתה תופעה נפוצה בימי הבריטים.
ישראל אייכלר: הווי אומר כך, אם הממשלה והמשטרה רוצים לשלוט על-ידי הרתעה ונוכחות, הם מונעים אלימות.
ישראל אייכלר: לא צריך להגיע למצב שבו השוטר כבר עוצר והשופט כבר שופט.
ישראל אייכלר: אני מכיר הרבה מדינות, ודאי ב-OECD, בוודאי במערב, שיש הרבה אנשים לא מרוצים ולא מעזים לזרוק אבנים בשום כביש, גם אם הם לא מרוצים, כי יש שלטון שרוצה לשלוט.
ישראל אייכלר: לכן נאמר: "הווי מתפלל לשלומה של מלכות שאלמלא מוראה" של מלכות "איש את רעהו חיים בלעו".
ישראל אייכלר: אני לא בא בטענות לאף אחד שם, שזורקים או לא זורקים, הרי אמרת, זה סכסוך מתמשך, אבל עצם העובדה שהמדינה משדרת לאוכלוסייה, אם על-ידי הקפאת בנייה – כי בעניין הר-הבית יש לי חילוקי דעות עם מוישה פייגלין, כי עובדה ש-20 שנה שהווקף שלט בהר-הבית היה שקט עד האינתיפאדה, הווי אומר שכשערבים חשבו שהיהודים רוצים לשלוט, אז גם אם בהר-הבית היה וקף, לא הייתה אלימות בירושלים בכלל, הסתובבנו שם כמו בכל מקום.
משה זלמן פייגלין: אז רק להבין אותך, אתה אומר, היום הממשלה בעצם לא רוצה לשלוט שם.
ישראל אייכלר: לא רוצה לשלוט – שמעתי היום את "גלי צה"ל" התחנה הצבאית, שאת היית דוברת צה"ל - -
משה זלמן פייגלין: אני מסכים אתך לגמרי.
ישראל אייכלר: - - על ה-6 ביוני, קינות של תשעה באב על הכיבוש של ירושלים, ואיך שזה היה אסון, ואיך שזה פילג את העם – הם רוצים להיפטר מירושלים.
מירי רגב: אייכלר, בוא - - -
ישראל אייכלר: אני לא מדבר באריכות, את יודעת, אבל אני רוצה עוד דבר.
ישראל אייכלר: מדובר על ילדים, אני זוכר שדליה דורנר ברחוב בר-אילן עצרה עד תום ההליכים נער קטין בבית-הסוהר, אני לא יודע האם כשרוב הזורקים אבנים הם ילדים, אז אולי צריך למצוא פתרון לעניין הזה.
ישראל אייכלר: אבל העניין הזה של הפסקת הבנייה, ועוד דבר, 100% תקצוב מקבלים ילדי מזרח ירושלים שלומדים את הליבה של הנכבה, ילדי ירושלים ובית"ר שלא לומדים את מה שפירון רוצה, עכשיו מנעו מהם את – אפילו מטעוני טיפוח וקשיי למידה.
ישראל אייכלר: הווי אומר, שהממשלה אומרת: אני בירושלים לא רוצה לשלוט, אני בירושלים רוצה להחזיר, ולכן אני מתחבר לאלישע פלג, השאלה היא מהו המסר.
ישראל אייכלר: כשיהיה מסר לאוכלוסייה הערבית, והאוכלוסייה הערבית חיה בשלום הרבה בשנים עם היהודים כשהם ידעו שיש שלטון.
ישראל אייכלר: כשהמדינה תחליט שהיא רוצה לשלוט במזרח ירושלים יהיה גם שקט.
ישראל אייכלר: כל זמן שמשדרים מסרים כפולים, התוצאה עלולה להיות הרבה יותר נוראה.
ישראל אייכלר: ולכן אני מציע שתהיה החלטה של ועדת הפנים, לא יודע, היו פה הצעות ליושבת-ראש, שתקים איזו ועדה שתדאג לדבר הזה, תעשו משהו שישדר שאנחנו רוצים לחיות בירושלים בשלום עם השכנים, אבל להישאר בירושלים.
מירי רגב: אופיר גנות, בבקשה בקצרה.
<אופיר גנוט: שלום, אני גר בקדמת-ציון, אני מודה מאוד על הדיון ולכל הטורחים והפועלים.
<אופיר גנוט: אנחנו חווים התנכלות יומיומית.
<אופיר גנוט: אני יכול לומר באחריות מלאה, שאין יום שאו אני או אשתי או אחד מהשכנים יוצא הביתה להביא את הילדים או לחזור ולא חוטף אבן.
<אופיר גנוט: אין מציאות כזאת.
<אופיר גנוט: אני יודע שעושים הרבה.
<אופיר גנוט: חוץ מהאיום הזה המתמיד, ואנחנו מתכננים את הנסיעה, אם לנסוע בחשכה או לנסוע מהציר הזה או מציר אחר, ההשפלה הלאומית פה היא איומה ונוראה – כי עיקר הבעיה היא באמת קטינים מתחת לגיל 16 וגיל עשר והכל.
<אופיר גנוט: או שזורקים אבנים או שמרימים יד אם זיהו שזה יהודי שעובר ליד הבית שלהם.
<אופיר גנוט: הייתי רוצה לשאול את המשטרה – יש שני צירים מרכזיים אלינו, הם הבלעדיים בעצם: ציר הכוהנים שיורד מ"בית החושן" וציר התחנות, יש נקודות קבועות בציר שזורקים אבנים, אנחנו נוסעים בבטחה בידיעה שמשם נקבל אבנים – ואנחנו מרגישים שהמשטרה עושה, וגם השבוע הייתה פעילות נפלאה, אבל זה לא מספיק – נקודות קבועות, וצריך לחסל את האיום הזה.
מירי רגב: חבר הכנסת טלב, בבקשה.
טלב אבו עראר: אני רוצה להגיד שאת האלימות, את כל סוגי האלימות חייבים, צריכים למגר ולהילחם בהם, הן בקרב הערבים והן בקרב היהודים.
<אופיר גנוט: מעולם לא זרקנו אבן על אף אחד מהתושבים הערבים.
טלב אבו עראר: לא זרקתם.
טלב אבו עראר: זרקו אבנים בטוח.
טלב אבו עראר: כל החדשות מדברות על מקרים כאלה.
מירי רגב: רגע, סליחה, דיברת?
מירי רגב: תן לו בבקשה לדבר.
טלב אבו עראר: לכן, הייתי רוצה – אשמח אם אראה באמת דיון שכותרתו גם תקיפת ערבים, יידוי אבנים על ערבים.
משה זלמן פייגלין: אוהה, אוהה, כמה דיונים כאלה יש פה.
טלב אבו עראר: סליחה, בסדר.
טלב אבו עראר: ולכן, אני חושב שגם המשטרה צריכה לאכוף את החוק - - -
מירי רגב: שבוע הבא יש לנו דיון בנושא "תג מחיר".
מירי רגב: ביום רביעי יש בקשה שלכם, של איילת שקד ושל – לא זוכרת, שלושה גורמים שונים – "תג מחיר".
משה זלמן פייגלין: אחרי שלושה דיונים כאלו בוועדת חינוך.
מירי רגב: יאללה.
מרדכי יוגב: ועדת חינוך פותרת לך – הבעיה היא - - -
מירי רגב: חברים, טלב.
טלב אבו עראר: ישנה עלייה דרסטית באמת בהקצנה בין שני הצדדים, בין ערבים ליהודים, במיוחד באזור רגיש כזה, ירושלים, או במיוחד הר-הבית, ולכן, כולנו צריכים להתגייס, באמת למגר את התופעה הזו, את האלימות.
טלב אבו עראר: אם כך, אם אנחנו רוצים באמת לסלול את הדרך לכיוון הזה חייבים לא לבוא ולעמוד לצד אחד נגד השני, זה מה שעושים הרבה גופים קיצוניים שבאמת רוצים רק לחשוף כאילו את הפן הרע או הקיצוני רק אצל הערבים, ייתכן גם – הגיע הזמן שיודו - - -
מירי רגב: לחשוף את הפן הרע אצל כולם.
טלב אבו עראר: אצל כולם, בדיוק.
טלב אבו עראר: ורק לאחרונה, חברים, אזכיר רק כמה מקרים – 17 רכבים של ערבים בשכונת שמעון-הצדיק הוצתו, נשרפו כולם; כמה צעירים יהודים יידו אבנים והודו; שני יהודים דקרו רק לפני שלושה ימים נהג מונית ערבי בירושלים; במקרים כאלו - - -
מירי רגב: בשבוע הבא נעשה דיון בנושא "תג מחיר", ונראה מה יהודים עושים, מה ערבים עושים, ונטפל בכל מי שפועל בניגוד לחוק.
טלב אבו עראר: אבל, תשמעי, אם אתייחס רק במילה לגבי האירוע שהיה בבנק הפועלים בבאר-שבע, עד עכשיו דפדפתי בכל העיתונים, ראיתי את כל האתרים, לא כתבו אפילו מילה שהוא אדם מחבל או מפגע או קיצוני או אלים, קוראים לו בשמו, אלון איתמר.
טלב אבו עראר: הבן-אדם הזה הרג ארבעה אנשים, איים - - -
מירי רגב: טלב, זה לא קשור לדיון, בוא נתקדם.
טלב אבו עראר: זה לדיון, זה קשור זה בזה, גברתי.
מירי רגב: לא, זה לא הדיון.
טלב אבו עראר: הגיע הזמן שבאמת כולנו נהיה מגויסים ונילחם בתופעות כאלו אלימות, זה המצב.
טלב אבו עראר: אני מודה לכולם.
מירי רגב: יהודית תנעמי, ממש בקיצור.
מירי רגב: אחר כך חסון, ואני מסכמת.
מירי רגב: הפרקליטות, אתן לך.
<יהודית תנעמי: אני תושבת העיר העתיקה, בקצרה יש לי כמה עניינים.
מירי רגב: לא כמה עניינים.
מירי רגב: ממש לא, אני לא רוצה - - -
<יהודית תנעמי: כל עניין במשפט אחד, בבקשה, מאוד חשוב לי.
<יהודית תנעמי: דבר ראשון לגבי המשטרה, ילדים מתחת לגיל 12, אנחנו עדים לתופעה נוראית של ילדים מתחת לגיל 12 שכל הזמן זורקים אבנים, מקללים, יורקים, ותמיד כשאנחנו פונים למשטרה, אומרים לנו, אין מה לעשות, אין מה לעשות.
<יהודית תנעמי: אני אומרת לו, ואם האבן הזאת הייתה פוגעת, היית אומר לי "אין מה לעשות"?
<יהודית תנעמי: אם ילד היה נפגע או מישהו היה נפגע.
<יהודית תנעמי: ילד פחות מגיל 12 אין מה לעשות?
<יהודית תנעמי: אני בטוחה שיש מה לעשות, גם עם ילדים מתחת לגיל 12.
<יהודית תנעמי: דבר שני, פה זה עניין של פרקליטות ומשטרה.
<יהודית תנעמי: אנחנו רוצים להגיש תלונות, אנחנו מקבלים במשטרה יחס מאוד לא נעים, מאוד לא נחמד לאנשים שבאים להגיש תלונות.
<יהודית תנעמי: מקרה מהשבוע, שנזרקו בקבוקי זכוכית על תושב אצלנו, הגיעה המשטרה אחרי רבע שעה למקום, אמרו לו, עזוב, אל תגיש תלונה, לא כדאי לך, גם ככה לא יצא מזה כלום.
<יהודית תנעמי: זו הרוח, שלפחות אצלנו במרחב, משודרת לתושבים, חבל לכם על הזמן שלכם.
<יהודית תנעמי: הפרקליטות לא עושה עם זה שום דבר.
<יהודית תנעמי: אני לא יודעת מי עושה עם זה שום דבר - - -
מירי רגב: יהודית, אנחנו חייבים לסיים, כי אני צריכה עוד לסכם את הדיון.
מירי רגב: חסון, בבקשה.
ישראל חסון: שני משפטים.
ישראל חסון: ראשית, הדיון הזה הוא, לפחות מבחינת חלק מהיושבים פה, זה דיון שביעי-שמיני כבר בנושא הזה.
מירי רגב: מבחינתי זה ראשון.
<מתתיהו הכהן דן: אף פעם לא עשינו דיון בעניין הזה.
ישראל חסון: על זריקת אבנים ובקבוקי תבערה?
מירי רגב: טוב, מה זה משנה?
מירי רגב: יאללה, זה לא משנה איזה מספר דיון זה, בואו נתכנס.
ישראל חסון: אתה יודע מה, אביא לפה את דוד אזולאי.
ישראל חסון: תכף אומר לך למה זה חשוב.
ישראל חסון: אם תבדקי מה ההנחיות המשטרתיות ומה הפעילות המשטרתית במחוז דרום, במחוז צפון, במחוז מרכז על זריקות אבנים, תמצאי שזו בעצם אותה מדיניות ואותו קונספט, אותה תפיסת עולם, ולטעמי, כאן טמונה כל הבעיה.
ישראל חסון: הבעיה היא שכאן צריך מישהו לבוא ולהנחיל, שירושלים זו לא עוד עיר, ואזור הכותל זה לא עוד מקום.
ישראל חסון: כשאני אומר "אזור הכותל", אני מדבר על מה שאנחנו קוראים לזה "אגן קדוש".
ישראל חסון: ברגע שאתה אומר, זו המדיניות שלי, זה גם הקצאת משאבים, זה גם רתימה של מערכות השפיטה, זה הכול, זה הכול.
ישראל חסון: את האמירה הזו של "ירושלים זו לא עוד עיר" ו"אזור הכותל זה לא עוד מקום" לקחת ולתרגם את זה למונחים אופרטיביים, איש עוד לא אמר.
ישראל חסון: והמדינות על כביש שוקת-ערד זהה למדיניות - - -
ישראל חסון: אני אומר לך שהיא זהה.
ישראל חסון: אין לי ספק – אתה יודע מה?
ישראל חסון: אני יכול לומר לך - - -
טלב אבו עראר: מה אתה רואה שם?
ישראל חסון: אני יכול לומר לך שכשנזרקו אבנים בצומת המוביל - - -
טלב אבו עראר: הוא לא צודק במה שהוא אומר.
טלב אבו עראר: זה לא - - -
ישראל חסון: כשנזרקו אבנים בצומת המוביל, ראיתי את הפעילות המשטרתית, כי זה חריג, אז הפעילות מאוד חריגה.
ישראל חסון: מבחינתי התקלה הגדולה, זה שאנחנו במשך שנים לא קובעים את המדיניות הזו, וזה מישהו שצריך להיות מעליך ומקצה לזה אמצעים, ומחייב את הפרקליטות באותו אופן.
ישראל חסון: זו כל האמירה בשורה אחת.
טלב אבו עראר: איפה ראית בשוקת?
מירי רגב: הפרקליטה, ממש במשפט.
טלב אבו עראר: זה יפה שתגיד את זה?
טלב אבו עראר: איפה ראית מישהו עשה שם?
מירי רגב: טלב, טלב.
טלב אבו עראר: סליחה, סליחה.
מירי רגב: מותר לו להביע את דעתו.
טלב אבו עראר: הוא אמר דבר חמור מאוד.
טלב אבו עראר: שכאילו רוצה לתאר את כולנו, בדואים - - - .
טלב אבו עראר: זה לא מכובד.
ישראל חסון: סליחה, רתמים, רתמים.
מירי רגב: ששש, די, בבקשה, חבר'ה, ב-11:00 מתחילה המליאה, נו.
טלב אבו עראר: רתמים - - - הוא אומר את המילה "רתמים" - - -
מירי רגב: ישראל, זה נורא מפריע לי לסכם את הדיון.
ישראל חסון: טלב, טלב.
טלב אבו עראר: - - - כולם חוסמים את הכבישים באבנים.
טלב אבו עראר: אתה רואה אנשים מה קורה שם?
טלב אבו עראר: צריך באמת לציין ככה עובדות, לא לדבר איך שאומרים, סתם דברים.
<נורית בלובשטיין: חשוב לי לציין שאנחנו מגישים מאות תיקים בשנה, וכאשר אנחנו לא מצליחים לעצור, אנחנו עוררים, וכאשר אנחנו מקבלים עונשים שלא נראים לנו מתאימים ברמת הענישה המתאימה בעבירות החמורות האלה, אנחנו מערערים לבית-משפט.
מירי רגב: אמרת את זה כבר.
מירי רגב: את חוזרת על אותם דברים.
<נורית בלובשטיין: אבל חשוב לי לציין שמדובר במסה משמעותית, במאות תיקים, ושאנחנו מדברים עליהם - - -
מירי רגב: אני רואה, זו מסה משמעותית, זה 54 מתוך 207, זו מסה משמעותית.
<נורית בלובשטיין: לא, סליחה.
<נורית בלובשטיין: לכן אני מבקשת - - -
מירי רגב: סתם, נו, אני אומרת את זה בציניות.
<נורית בלובשטיין: אנחנו מגישים כתבי אישום ובקשות מעצר בכל ה-200 תיקים, אבל לא תמיד - - -
מירי רגב: בתי-משפט, הבנתי.
<נורית בלובשטיין: ואני אומרת שמעבר לזה אנחנו גם עוררים וגם מערערים.
<נורית בלובשטיין: לא תמיד יש לנו - - -
מירי רגב: משטרה, קובי.