GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אני רוצה לומר ושוב לחזור ולומר: הגיע הזמן לטפל בכל מה שקורה בחצר האחורית שלנו ולשים את הנושא במרכז הבמה, ובאמת לבוא ולהודות לך, מירי, על ההתגייסות המיידית לקיים את הדיון המשותף הזה, כי רק יחד נוכל לקדם את הנושא הזה.
מירי רגב: תודה רבה, לך.
מירי רגב: נפתח עם המשטרה, לאחר מכן רווחה.
מירי רגב: פה הוסיפה עליזה את סוגיית הביטוח הלאומי.
מירי רגב: יש כאן מישהו מהביטוח הלאומי?
עליזה לביא: כן, הזמנו.
מירי רגב: בבקשה תצטרפי סביב לשולחן.
מירי רגב: לאחר מכן נעבור להתייחסויות של הגורמים.
מירי רגב: אני רואה שנמצא כאן גם יושב-ראש המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים, שלום לך וברוך הבא.
מירי רגב: גם נרצה שנציגת הנשים הבדואיות תדבר.
מירי רגב: חברות וחברי כנסת שנרשמו ידברו בין לבין.
עליזה לביא: ודאי, רק נקציב מסגרת זמן.
עליזה לביא: אנחנו מסיימים ב-11:30.
עליזה לביא: זו מסגרת הזמן של הדיון.
מירי רגב: נתחיל עם המשטרה.
מירי רגב: בבקשה, מי הנציג שמציג פה?
<איציק אלמוג: אני ראש מחלקת הנוער.
עליזה לביא: אתה רמ"ח נוער?
<איציק אלמוג: כן.
<איציק אלמוג: ראשית, כפי שפתחת, הנושא של רצח הפעוטות נמצא בעיצומה של החקירה, ולכן מטבע הדברים אני לא אוכל להתייחס באופן פרטני לנושא הזה כי הנושא הזה נמצא בחקירה.
<איציק אלמוג: באופן כללי אני אוכל לומר שכ-450 תיקי חקירה נפתחים מדי שנה כתוצאה מתלונות, לרבות מין ואלימות, על-ידי האוכלוסייה הבדואית.
<איציק אלמוג: שני שלישים מהתיקים הללו באופן טבעי הם מהפזורה בדרום וכשליש מכמות התיקים היא בצפון.
<איציק אלמוג: משטרת ישראל פועלת באופן אחיד ושוויוני ללא הבדל דת, גזע ומין - - -
באסל גטאס: האם יש קטגוריה של בדואים?
מירי רגב: שנייה.
מירי רגב: חברי כנסת יירשמו.
מירי רגב: אם היינו רוצים לשמוע אותך - - -
באסל גטאס: רק שאלה.
מירי רגב: לא, שאלות אחר-כך.
מירי רגב: תנו לו בבקשה לדבר.
מירי רגב: אני רוצה לשמור על זכותו לדבר ולהתבטא פה בוועדה.
באסל גטאס: להבהיר הבהרות.
מירי רגב: אני מבקשת לכבד את ההתנהלות פה.
באסל גטאס: מה יש לך?
מירי רגב: אתה תירשם, אני מבטיחה לתת לך זכות דיבור.
<איציק אלמוג: כפי שאמרתי משטרת ישראל באופן אחיד - - -
מירי רגב: אני מבקשת שתגביר את הקול, נורא קשה לשמוע אותך.
<איציק אלמוג: - - - פועלת באופן אחיד, שוויוני, קונסיסטנטי, מתמשך, ללא פשרות בכל מה שקשור לאלימות במשפחה.
<איציק אלמוג: החל מכניסת החוק למניעת אלימות במשפחה מערך שלם הוקם בנושא הזה, והחוקרים נקראים "חוקרי אלמ"ב – חוקרי אלימות במשפחה", שעוברים הסמכה, מתמחים, ולפרק זמן מאוד ממושך גם לא יכולים לשנות את התפקיד שלהם כחלק מהעניין שהם עוברים הכשרה מאוד ממושכת.
מירי רגב: האם גם החוקר בערד היה חוקר כזה?
מירי רגב: הוא לא היה חוקר צעיר?
<איציק אלמוג: לגבי המקרה הספציפי אמרתי שאני מבקש שלא להתייחס, כי הנושא נמצא בחקירה וזה חלק מהעניין.
מירי רגב: גם הנושא של החוקר הצעיר בחקירה?
<איציק אלמוג: אני יכול לאשר שמדובר בחוקר צעיר ששימש כחוקר תורן בתחנה.
מירי רגב: רק את זה רציתי לדעת.
<איציק אלמוג: לא היה אחראי מצדי לומר אם הוא עבר את כל ההכשרות עד כה.
חנין זועבי: כמה תיקים נסגרו?
עליזה לביא: בבקשה, אנחנו רוצים לשמוע.
עליזה לביא: אנחנו ניתן זמן דיבור, אני מבטיחה.
מירי רגב: את רשומה לדיבור.
אורית סטרוק: אי-אפשר לתת שאלות מנחות?
אורית סטרוק: היא שואלת שאלה חשובה.
<איציק אלמוג: אחת הבעיות המרכזיות שאנחנו מתמודדים אתן זה הרצון של אותה מתלוננת להגיע ולקבל סעד דמוי מקלט לנשים מוכות.
<איציק אלמוג: הדבר לא מקובל, קשה מאוד ובעייתי.
מירי רגב: למה הוא בעייתי?
<איציק אלמוג: אני אסביר.
<איציק אלמוג: אין רצון מצדן לעזוב את הבית בצורה הזאת, הן מחפשות יותר את ההגנה האחרת.
<איציק אלמוג: ובמקרה הזה אני אתן פירוט של מקרה ספציפי ללא שמות.
<איציק אלמוג: כשאישה מגישה תלונה, משטרת ישראל מבצעת הערכת מסוכנות.
<איציק אלמוג: זה טופס שמנבא וחוזה צפי למסוכנות מהסביבה שלה, מי עלול לפגוע באותה מתלוננת.
<איציק אלמוג: לאחר שאנחנו עושים הערכה מתקבלת החלטה.
<איציק אלמוג: במקרה המסוים הספציפי הזה הבנו שאותה אישה, מוטב יהיה שלא תישאר באזור מגוריה.
<איציק אלמוג: היא סירבה בכל תוקף.
מירי רגב: היא סירבה יחד עם הבנות שלה לצאת מהאזור?
<איציק אלמוג: אני לא מדבר על המקרה הספציפי הזה.
מירי רגב: אנחנו מדברים על זה.
<איציק אלמוג: אבל אמרתי שאני לא יכול להתייחס למקרה שנמצא כרגע בחקירה, וזה לא יהיה אחראי מצדי לתת פרטים שמתייחסים - - -
עליזה לביא: אני מקשיבה למלים שאתה משתמש בהן, אתה מדבר על הגנה אחרת, אתה אומר שלא מקובל.
עליזה לביא: השאלה שאני רוצה לשאול אותך, הרגישות שניתנת למקרים כאלה.
עליזה לביא: כלומר, אתה רואה אישה שכן מחליטה לבוא ולהתלונן, השאלה אם באמת המעטפת מבינה, מקבלת, רואה שיש פה מקרה חריג כשאישה כבר מחליטה לבוא ולהתלונן.
<איציק אלמוג: כפי שאמרת, קודם כול, הטיפול הוא לא רק לפתחה של משטרת ישראל.
<איציק אלמוג: הטיפול רב מערכתי ושייך למשרדים נוספים, שלהם אחריות ספציפית, מוגדרת בחוק, מעוגנת בחוק ומשתמשים בה על-פי הצורך.
<איציק אלמוג: במקרה הספציפי שהזכרתי, רציתי להסביר על הנחישות והרגישות של המשטרה.
<איציק אלמוג: כאשר אותה אישה במקום מסוים בארץ הגיעה והתלוננה ונוצר חשש שהולכים לפגוע בה, הבנו שאי-אפשר, היא לא מוכנה להתפנות בשום פנים ואופן, היא רוצה לחזור הביתה, הבנו שהיא נמצאת בסכנה ממש קיומית.
<איציק אלמוג: פעלנו בשעת לילה, ממש באישון לילה, והוצאנו צווים, דרך בית המשפט, צווי הרחקה, צו הגנה עבורה מאנשים ספציפיים, כדי להרחיק אותם ממנה.
חנין זועבי: האם עשיתם את זה על בת ה-15 שנהרגה לפני חודש?
<אלי דוידסון: גברתי - - -
מירי רגב: תציג את עצמך לטובת הפרוטוקול.
<אלי דוידסון: אני ממלא מקום רמ"ט נפגעי עבירה במטה הארצי.
<אלי דוידסון: בהמשך לדבריו של נצ"מ אלמוג אני רוצה להסביר ולעשות אולי הבחנה.
<אלי דוידסון: המקרה המצער מאוד מבחינתנו שקרה בערד, אנחנו לא ניכנס אליו, הוא כרגע בחקירה וגם הבירור המשמעתי עדיין בתהליך.
<הזאר אלחאדי: אתם יכולים לתת מידע ראשוני גם כשזה בחקירה.
<אלי דוידסון: לא.
<אלי דוידסון: אנחנו לא יכולים לתת מידע.
<הזאר אלחאדי: למה אתם לא יכולים?
<אלי דוידסון: אנחנו מנועים.
<הזאר אלחאדי: אנחנו דנים פה בגלל המקרה הזה.
<אלי דוידסון: אני לא אתווכח אתך, גברתי.
<הזאר אלחאדי: אפשר לתת קצת מידע.
<אלי דוידסון: דיברתי גם בוועדה לקידום מעמד האישה ממש יומיים לפני הרצח, הסברתי שיש לנו מערך של חוקרים, של חוקרי אלימות במשפחה.
<אלי דוידסון: יש לנו מערך של חוקרים שנקראים "חוקרי חסרי ישע".
<אלי דוידסון: צריך להבין שקטינים נחשבים מבחינתנו לחסרי ישע, גם מבחינת החוק, ויש מערך מיוחד של חוקרים שאמור לחקור ולטפל בנושא של חסרי ישע.
<אלי דוידסון: יש לנו חוקרים שחוקרים עבירות מין.
<אלי דוידסון: הנתונים שמסרנו מתייחסים לכלל העבירות שנעברו כלפי קורבנות נשים בדואיות, שכוללים עבירות אלימות, עבירות מין.
<אינסאף אבו שארב: אבל בכל הארץ, לא רק נשים בנגב.
<אלי דוידסון: בכל הארץ, וכמו שנצ"מ אלמוג אמר, החלוקה היא שני שלישים בדרום ושליש בצפון.
<אלי דוידסון: יש עוד בודדים במקומות אחרים.
<אלי דוידסון: כמו שמעלים את הנושא של הרצח בערד כדוגמה להתנהלות לא תקינה – ושוב, הכול בבדיקה ושום דבר לא נקבע – אנחנו רוצים להביא דווקא מקרה שאירע ממש בזמן האחרון.
מירי רגב: רפ"ק דוידזון, אנחנו יודעים לחלוטין, ואני רוצה להגיד פה שישמעו גם השוטרים ודרככם למטה, לצערי הוועדה לא עוסקת במקרים החיוביים שהמשטרה עושה.
מירי רגב: אין לי ספק שהמשטרה פועלת ועושה ככל שניתן כדי להגן על הציבור.
מירי רגב: אין לי ספק בזה.
מירי רגב: ואני בטוחה שלא רק אני, אלא גם חברי הוועדה ורבים מאזרחי המדינה מעריכים את פעילות המשטרה.
מירי רגב: הוועדה הזאת נועדה כדי לדבר על נושא בעייתי ולהציג את הנושא הבעייתי.
מירי רגב: אנחנו מדברים כרגע על משהו ספציפי, בוא לא נלך מסביב.
מירי רגב: אנחנו מדברים על נושא ספציפי – רצח של שתי פעוטות, ילדות חסרות אונים, לאחר שבמשך שנים האם התלוננה גם במעלה אדומים על הסוגיה הזאת וגם באה למשטרה בערד והתלוננה.
מירי רגב: הרי לא לחינם לקח על עצמו יוני, ויפה מצדו, הוא פעל כראוי – לקח אחריות וסיים את תפקידו.
מירי רגב: הוא אמר: אני לוקח אחריות על מה שקורה.
מירי רגב: אני לא מבקש שיפטרו אותי, לוקח אחריות.
מירי רגב: אם זה בגלל מקצועיות או בגלל נושא אחר, נחכה לשמוע אתכם.
מירי רגב: הרי הוועדה שהחליטה לפטר אותו, דנה בזה.
מירי רגב: יש התייחסות למה שקרה שם בערד.
מירי רגב: המפכ"ל ביקר בערד.
מירי רגב: אני רוצה להבין מה קרה שם, ושוב לא מתוך ניתוח המקרה.
מירי רגב: מה אנחנו עושים בהמשך?
מירי רגב: הרי כרגע כנראה הקהילה הבדואית לא תשתנה מהקצה אל הקצה.
מירי רגב: נעשה דיונים בנושא הקהילה הבדואית, נעשה דיונים בנושא הנשים הבדואיות - - -
פנינה תמנו: לא בטוח שהקהילה הבדואית היא זו שצריכה להשתנות.
מירי רגב: יש כאן היבטים שאם אישה לא מוכנה להתפנות וללכת למקלט לנשים, יש כאן בעיה.
<אינסאף אבו שארב: השאלה למה, למה היא לא מוכנה.
מירי רגב: השאלה למה היא לא מתפנה.
<אינסאף אבו שארב: אין מי שיגן עליה.
מירי רגב: האם היא לא מתפנה כי אין מי שיגן עליה והיא מפחדת שהיא תחזור ויהרגו אותה?
מירי רגב: חברים, בואו לא נברח מהדיון.
מירי רגב: יש כאן סוגיות קשות שצריך לדבר עליהן מול השיח'ים ומול הקהילה הבדואית - -
<אינסאף אבו שארב: לא רק השיח'ים.
מירי רגב: - - לא נברח מהן, אבל זה לא הדיון כרגע.
מירי רגב: לכן אני מבקשת מהמשטרה, תגידו לנו מה שאתם יכולים להגיד לנו בעניין של הרצח הזה ומה למדתם כרגע, והאם יש דברים שלמדתם כדי להימנע ממקרים כאלה בהמשך.
<איציק אלמוג: ראשית, הוועדה שהוקמה על-פי החלטת הוועדה, קיבלה מנדט לבדוק את התנהלותה של התחנה הספציפית במהלך 24 שעות, במהלך האירוע.
מירי רגב: ולא מה שקרה לפני.
<איציק אלמוג: אמרתי "24 שעות", כולל מה שקרה לפני, לפי הפתיח של גברתי.
מירי רגב: אני מבינה מהר כשמסבירים לי לאט.
מירי רגב: האם המנדט של הוועדה הוא לחקור את מה שקרה ב-24 השעות בתחנת ערד או גם לחקור מה קרה במעלה אדומים?
<איציק אלמוג: ועדת הבדיקה לא מונתה לבדוק אם הרצח בוצע כתוצאה מליקוי כזה או אחר.
<איציק אלמוג: זה לא דבר שאפשר לקבוע, כי זה הרבה אילו ואילו.
מירי רגב: אבל מעלה אדומים, האם זה יהיה חלק מהחקירה או שנקים לזה ועדה נפרדת?
<איציק אלמוג: היא חלק מהבדיקה, גם הנושא של תחנת מעלה אדומים.
מירי רגב: מצוין, אז לא רק 24 שעות.
<איציק אלמוג: מה שאני יכול לומר שהתלונות בתחנת מעלה אדומים הן משנים קודמות והן לא קשורות ולא רלוונטיות לאירוע שנבדק בנושא הספציפי, זה בוודאות.
מירי רגב: בעיני זה רלוונטי, אבל אני אסכם את העניין אחר-כך.
<איציק אלמוג: דבר נוסף, מבלי שאני כמובן רוצה לפרט את העניין הזה.
<איציק אלמוג: אני לא יכול להיכנס יותר לתוככי החקירה, אבל האם שהגישה את התלונה נהגה מדי פעם להגיע למעלה אדומים, כי מקום מגוריה הוא באזור בית חנינה בירושלים, וזה היה קרוב לה ונוח לה יותר.
מירי רגב: היא צריכה לנסוע באוטובוס כדי להגיע לתחנת משטרה?
<אינסאף אבו שארב: התלונה הספציפית היתה בערד.
<איציק אלמוג: בנותיה המנוחות התגוררו יותר משנה עם אביהן באזור ערד ולא במעלה אדומים.
עליזה לביא: עולה פה מצוקה נוספת של נשים מהסוג הזה, כשמצד אחד מקום מגוריהן הוא במקום מסוים והן שייכות למקום אחר.
עליזה לביא: כלומר, השאלה היא, ואנחנו מכירים את הסוגיה הזאת, זה לא אישה אחת, יש עוד נשים במצבה – השאלה אם אתם מכירים את הרגישויות הנוספות לגבי מעמדן של נשים מהסוג הזה.
<אינסאף אבו שארב: האם יש התאמה גם מבחינת שפה?
אורית סטרוק: אי-אפשר לדון רק במקרה אחד.
אורית סטרוק: הסיפור הזה הוא קצה קרחון של תופעה איומה, והשאלה איך מטפלים בתופעה כולה.
אורית סטרוק: אי-אפשר לעסוק רק בסיפור הזה.
עליזה לביא: נכון, אבל הסיפור הזה הוא מיקרוקוסמוס לגבי התייחסות כוללת, כי אנחנו רואים כשל מתמשך, ואני מסכימה עם חברתי שכל הנושא של מעלה אדומים מקרין ומשליך על ההתייחסות שקיבלה אותה מתלוננת, אותה אישה.
עליזה לביא: אדוני, רצית להתייחס.
<איציק אלמוג: נמצא אתנו רפ"ק שלום, שהוא היועץ לענייני ערבים של המחוז הדרומי.
<איציק אלמוג: הוא הוזמן לוועדה, והוא יוכל קצת לפרט יותר בפריזמה רחבה וממוקדת.
<שלום בן סולמון: בוקר טוב לכולם.
<שלום בן סולמון: בקצרה, בקליפת אגוז, כי זה נושא לסמינר שלם - - -
עליזה לביא: אולי נעשה אותו.
עליזה לביא: אולי זו תהיה אחת ההמלצות.
עליזה לביא: אולי נעשה כולנו את הסמינר הזה.
<שלום בן סולמון: אני בהחלט מקבל ומצטרף להמלצה של גברתי.
<שלום בן סולמון: בכלל תפיסת העולם באוכלוסייה הבדואית שכבודה של אישה פנימה, וכל דבר שיוצא מבפנים החוצה פוגע - - -
מירי רגב: ניתן לכם גם להתייחס.
חנין זועבי: אם זו הנחת היסוד שלך, זה כבר חלק מהבעיה.
מירי רגב: אני מבקשת לתת לו לדבר.
חנין זועבי: - - - זה חלק מהבעיה.
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, בואי נקשיב.
עליזה לביא: בחלק מהביקורת שיש לנו, אנחנו צריכות לשמוע את הדברים כדי לבקר, אז נשמע אותם אחת ולתמיד ועם זה נתמודד.
<שלום בן סולמון: אפשר לבקר את הדברים כמה שרוצים.
<שלום בן סולמון: אני משקף מצב כפי שאני רואה אותו בעיניים המקצועיות שלי, אפשר גם להתווכח אתי, זה בסדר.
<שלום בן סולמון: ואם זה מעלה כזה רעש, סימן שיש בעיה באמת.
מירי רגב: תמשיך בבקשה את הסקירה שלך.
חנין זועבי: איפה הבעיה?
<שלום בן סולמון: ברשותך, גברתי.
<שלום בן סולמון: מאחר שכך האישה אמורה להישמע לבעלה או לאביה, ומשום כך כל פריצה שהחברה הבדואית עוברת, כרגע החברה בדואית עוברת הרבה מאוד משברים מחברה מאוד-מאוד פטריארכלית מאוד-מאוד שמרנית, לחברה מערבית, פתוחה, עם כל הטכנולוגיה המערבית, פלאפונים הרבה יותר, טוויטר, רשתות חברתיות, שהחברה בדואית נחשפת אליהם - - -
מירי רגב: שנייה רגע, בנות.
<אינסאף אבו שארב: לא צריך לתת לנו הרצאה על מצב הנשים.
מירי רגב: תתכנס כי אנחנו רוצים לשמוע עוד אנשים כאן.
<שלום בן סולמון: מאחר שכך, ואני לא נגד העניין, אלא אני בעד העניין, רק לוקח זמן לחברה הבדואית כנראה לעכל שלאישה יש גם מודעות והיא גם אדם בזכות עצמו, לכן כל שבר כזה שנוצר בהתנהגות - - -
חנין זועבי: מה זה רלוונטי?
עליזה לביא: אנחנו רוצות להקשיב.
מירי רגב: אי-אפשר לנהל כך את הדיון.
חנין זועבי: אתה משטרה?
חנין זועבי: אתה אמור להגן על אזרחים - -
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי.
חנין זועבי: - - אתה לא מופקד על הערכים התרבותיים שלהם ולא על - - -
<קותר אלסאנע: נו, באמת.
<קותר אלסאנע: זו הסוגיה שבאנו לדון בה כאן?
<קותר אלסאנע: זה מעליב.
<קותר אלסאנע: אנחנו סוף כל סוף יודעות להשתמש בטוויטר.
עליזה לביא: חברת הכנסת זועבי, תני לנו לשמוע, ללמוד ולהכיר, בבקשה.
עליזה לביא: אדוני, בבקשה.
<שלום בן סולמון: אילולא זו היתה בעיה, כנראה לא היינו צריכים להתכנס.
<שלום בן סולמון: ולכן כל תזוזה הכי קטנה זה משפיע.
<שלום בן סולמון: וחוויתי מקרים של קטטות איומות ונוראות שכמעט הגיעו לרצח, כי מישהו הסתכל בצורה עקומה על אחות של מישהו אחר, עד כדי כך.
מירי רגב: זה מורכב, חבר'ה.
מירי רגב: את האמת צריך להגיד.
<אינסאף אבו שארב: - - - מה המשוואה עושה לאישה שמגיעה.
<אינסאף אבו שארב: אחרי שהאישה מגיעה להתלונן, האם אתם מגינים על אותה אישה?
<אינסאף אבו שארב: תעזוב אותי מנשים שלא מגיעות.
<קותר אלסאנע: כל מקרה רצח אתם מטאטאים מתחת לשטיח.
<קותר אלסאנע: אתה מסתובב סביב סוגיה אחרת לגמרי.
<קותר אלסאנע: אתה לא מתייחס למקרה.
<קריאה: - - - למתורגמניות שיש לכם, שלא מותאמות.
<שלום בן סולמון: האם אני יכול להשלים את דברי, גברתי?
<קותר אלסאנע: אני רוצה לדעת כמה - - -
מירי רגב: סליחה, רגע.
מירי רגב: את רוצה שאני אוציא אותך מהוועדה?
עליזה לביא: הזמן אוזל, ואנחנו נצטרך לעזוב ב-11:30 כך או אחרת.
עליזה לביא: לפני שאני עוברת לנציג של משרד הרווחה, משפט סיום שלך.
<שלום בן סולמון: הייתי אישית נוכח לא פעם ולא פעמיים בשיתוף עם משרד הרווחה בדרום בניסיונות לפתרון בעיות של נשים שבאו והתלוננו על אלימות כזאת או אחרת, בחלק מהמקרים נשים הסכימו לצאת למקלט, בחלק מהמקרים אנשים פשוט לא הסכימו, למרות שהוסבר להם ברחל בתך הקטנה מה הסיכונים שהן לוקחות על עצמן והן סירבו בתוקף.
<שלום בן סולמון: משטרה לא יכולה לפעול בניגוד לרצונה של אישה, ואם המקרה חריג מאוד, כמו שנאמר על-ידי עמיתי, מוציאים צו של בית משפט וכופים עליה את הפתרון.
עליזה לביא: מירי בקר, משרד הרווחה.
עליזה לביא: רכזת השירות לרווחת הפרט והמשפחה.
עליזה לביא: התייחסות נקודתית לעניין.
<מירי בקר: אני עובדת 15 שנה עם החברה הבדואית, אני לא משתמשת במלה מגזר כי זה לא גזרה ולא משהו גזור, זו החברה הבדואית.
<מירי בקר: והחברה הבדואית היא לא חברה אחידה, היא חברה שיש בה הרבה מאוד מורכבויות, הרבה מאוד פנים, אנחנו מודעים לזה, אנחנו עובדים כל השנים וחושבים איך אפשר לעזור לנשים שמגיעות, ויש בין 150 ל-200 תלונות של נשים בדואיות בשנה במשטרה.
<מירי בקר: יש הפניות למקלטים, בין 36 ל-50 בקשות של נשים להגיע למקלטים.
פנינה תמנו: כמה אחוזים זה מהנשים שפונות?
<מירי בקר: לא כל ה-200 תלונות זה מי - - -
פנינה תמנו: אני שואלת, כמה הגיעו למקלטים?
<מירי בקר: בסביבות 30, משהו כזה.
פנינה תמנו: זה 50% מהנשים שפונות?
<מירי בקר: 30%.
עליזה לביא: 200-150.
עליזה לביא: 30% הגיעו למקלטים.
עליזה לביא: זה סדר הגודל.
<אלמוג חולות: חשוב לדעת שזה אחוז גבוה יותר - - -
עליזה לביא: מי גברתי?
<אלמוג חולות: מנהלת מקלט באזור הדרום ונציגת מנהלות המקלטים.
<אלמוג חולות: חשוב לדעת שמבחינת אחוז הנשים שמופנות למקלטים אחרי תלונה, האחוז בחברה הבדואית הוא יותר גבוה מאשר בחברה הישראלית.
<אלמוג חולות: בחברה הישראלית מדובר על משהו כמו 10,000 תלונות למשטרה על אלימות, ומתוכן מגיעות למקלטים משהו כמו 600 נשים בשנה.
<אלמוג חולות: היחסים הם אחרים לחלוטין.
מירי רגב: א', האם יש לכם כוח-אדם מספיק ברווחה?
מירי רגב: ב', האם באמת את חשה ברווחה שיש חשש לנשים בדואיות לבוא ולהתלונן שלא יגנו עליהן בחברה הבדואית?
<מירי בקר: קודם כול, לשאלה הראשונה, יש לנו בארץ 14 מקלטים.
<מירי בקר: כוח-האדם שמטפל ביישובים – בנגב יש לנו שמונה לשכות רווחה, שמונה לשכות רווחה בדואיות שהעובדים שם הם גם מהחברה וגם ישראלים.
<קריאה: אנחנו גם ישראלים.
<מירי בקר: התכוונתי גם דוברי עברית לא בדואים.
<מירי בקר: הבעיה הגדולה שלנו היא למצוא עובדים מהחברה הבדואית שמוכנים להתמודד עם בעיה של אלימות במשפחה.
<מירי בקר: יש לנו קושי מאוד גדול בזה.
<מירי בקר: המורכבות של להיות שייך לחברה ולטפל באלימות היא מאוד גבוהה, ולכן - - -
מירי רגב: כשאת עושה ביקור בית כמו בחברה הישראלית, את יכולה להגיע לביקור בית אצל הבדואים?
<מירי בקר: בלי בעיה.
מירי רגב: יש פתיחות ואין לך חששות?
<מירי בקר: יש פתיחות, יש הבנה, יש מקום לשיח.
<מירי בקר: הקמתי יחד עם משרד הרווחה בשנת 2004 את המרכז לשלום המשפחה הבדואית בבאר-שבע מתוך כוונה לעזור ולהוציא את ההתמודדות עם בעיות אלימות מתוך הלשכה.
<מירי בקר: חבל לי - - -
עליזה לביא: מה חבל?
<מירי בקר: חבל לי שאין לי יותר אנשים מתוך החברה, שמרגישים שמוכנים - - -
מירי רגב: למה הן לא באות?
עליזה לביא: המצוקה היא שאין לך עוד עובדים, זה לא כי אין להן מודעות או שהן לא לומדות?
<מירי בקר: לא.
<מירי בקר: הבעיה היא הנושא לא כוח-אדם.
<מירי בקר: זה מרתיע אנשים, גם נשים וגם גברים.
מירי רגב: למה זה מרתיע?
<מירי בקר: מפני שאם את שייכת - - -
<אינסאף אבו שארב: לא.
<אינסאף אבו שארב: לא נכון.
מירי רגב: שקט, בבקשה.
מירי רגב: היא מדברת.
מירי רגב: את יכולה לצאת.
<מירי בקר: זו דעתי.
<מירי בקר: את יכולה לא להסכים אתה.
מירי רגב: למה זה מרתיע בדואיות ובדואים להתנדב במרכז הזה?
<מירי בקר: לא להתנדב.
מירי רגב: לעבוד.
מירי רגב: סליחה, לעבוד.
<מירי בקר: זה מרתיע מכיוון שברגע שאת שייכת למשפחת X ואת צריכה לעזור לאישה ממשפחת Y, החברה במקום, ביישוב, רואה בך הרבה פעמים כמי שנלחמת נגדם.
<מירי בקר: זאת אומרת, את צריכה הרבה מאוד כוח נפשי והרבה מאוד בגרות.
מירי רגב: זאת אומרת, היא פוחדת.
מירי רגב: דברי במושגים ברורים.
מירי רגב: אנחנו רוצים להתקדם.
מירי רגב: בואו נגיד את האמת, האישה הבדואית פוחדת לפעמים לבוא ולהתלונן.
<מירי בקר: אני לא מדברת עליה, אני מדברת על העובדים.
מירי רגב: את מדברת גם על העובדה שהם יבואו לעבוד במרכז כזה, כי היא פוחדת.
פנינה תמנו: היא אומרת דבר והיפוכו.
פנינה תמנו: מצד אחד היא אומרת שיש מקום לשיח, ומצד שני היא אומרת שאנשים מפחדים לבוא - - -
<מירי בקר: נכון.
<מירי בקר: אני רוצה להגיד לך שהמקום לשיח הוא הרבה פעמים בין עובדים יהודים ובין המשפחה הבדואית יותר מאשר בין עובד בדואי למשפחה.
<מירי בקר: זה לא סותר.
עליזה לביא: מירי, מבחינת חוות הדעת המקצועית שלך וההיכרות שלך, דיברת פה על השנים הרבות שאת נמצאת ומכירה מקרוב, מה נכון יותר?
עליזה לביא: אני מקשיבה לך.
עליזה לביא: מבחינתך, מה נכון יותר דווקא נוכח הרגישות שכרגע דיברת עליה?
עליזה לביא: האם נכון שיהיו דווקא עובדים רחוקים או דווקא עובדים שכן קרובים?
עליזה לביא: אני מקשיבה ואני מבינה שעדיף שיהיו עובדים רחוקים.
<מירי בקר: כן, חד וחלק.
<מירי בקר: גם אם זה לא פוליטיקלי קורקט – כן.
מירי רגב: למשרד הרווחה אין שום בעיה לעבוד במגזר הבדואי?
מירי רגב: משרד הרווחה לא זקוק לכוח-אדם?
<מירי בקר: משרד הרווחה זקוק לכוח-אדם.
<מירי בקר: אין לי מספיק כוח-אדם.
מירי רגב: מהחברה הבדואית את רוצה.
<מירי בקר: מהחברה הבדואית, אבל יש לנו ניסיונות בלתי פוסקים לפתרונות.
<מירי בקר: תבינו שזה לא פתרון אחד, זה פתרונות שונים.
<מירי בקר: יש לנו פתרונות גם בתוך הבית, גם מחוץ לבית וגם משפטיים.
<קרן שמש-פרלמוטר: בואו נשמע את הנשים בנגב ולא על הנשים.
מירי רגב: אני מבקשת מנציגת הביטוח הלאומי שתציג לנו איך הביטוח הלאומי עובד מול החברה הבדואית.
עליזה לביא: התייחסות כמובן גם למה שביקשתי, לנושא של ההפרדה.
מירי רגב: אחר-כך נעבור לחברי הכנסת.
<קרן שמש-פרלמוטר: בואו נשמע קודם את הנשים.
מירי רגב: תמתינו.
מירי רגב: נשמע את הנשים.
<קריאה: תנו לנשים הבדואיות לדבר.
<קרן שמש-פרלמוטר: למה גם השיח הזה פטרוני?
<קרן שמש-פרלמוטר: אנחנו יודעות מה הבעיה?
<קרן שמש-פרלמוטר: הבעיה שהמדיניות נקבעת על ידם.
עליזה לביא: בבקשה, גברתי.
<נעמה שליו: לעניין תהליכי טיפול - - -
מירי רגב: חברים, אני מבקשת שיהיה פה שקט.
<נעמה שליו: תהליך הטיפול בנשים מוכות בכלל ובמגזר הבדואי בפרט זהה לצורך העניין.
<נעמה שליו: אם חלק מהנשים מקבלות גמלה, זה בעיקר גמלת הבטחת הכנסה.
<נעמה שליו: יש אפשרות שהיא מקבלת גמלה למרות היותה נשואה.
<נעמה שליו: היא מוכרת כהורה יחיד ומקבלת גמלה בזכות עצמה עבורה ועבור ילדיה, ויש מצבים שהיא ממשיכה להתגורר במשפחה.
<נעמה שליו: אם אנחנו מדווחים ויודעים על המקרה, בין אם זה באמצעות שירותי הרווחה ובין אם היא ממציאה אישור מהמשטרה שהיא הגישה תלונה, היא מקבלת את חלקה בגמלה לחשבון הבנק שלה ולא יחד עם בן זוגה.
<נעמה שליו: את אותה גמלה משפחתית מחלקים - - -
מירי רגב: ברגע שאת יודעת שהיא נפרדה מבן זוגה.
<נעמה שליו: אם היא נפרדה פיזית והם גרים במקום אחר, אני מתייחסת אליה כהורה יחיד לכל דבר.
<קרן שמש-פרלמוטר: זה לא נכון.
<קרן שמש-פרלמוטר: זה פשוט לא נכון.
<קותר אלסאנע: זה לא נכון.
<קותר אלסאנע: אני עובדת סוציאלית - - -
מירי רגב: שנייה, רגע.
<קותר אלסאנע: אבל זה לא נכון.
<קותר אלסאנע: היא אומרת דברים לא הגיוניים.
עליזה לביא: בגלל זה אנחנו רוצות קודם כול לשמוע.
מירי רגב: את רוצה לנהל את הדיון?
מירי רגב: בואי בבקשה, שבי במקומנו, תנהלי את הדיון.
עליזה לביא: שנייה.
<הזאר אלחאדי: היא עובדת סוציאלית בדואית והיא יודעת.
מסעוד גנאים: מירי, תני לה לדבר.
מירי רגב: היא רשומה.
מירי רגב: תודה שנכנסת, טוב שהגעת, אני שמחה שהגעת לדיון.
מירי רגב: תאמין לי שהיא רשומה.
מירי רגב: ואתה יודע שהדיון הזה ביוזמתנו, אז בבקשה.
מירי רגב: אז תעזור לנו לנהל אותו נכון.
מסעוד גנאים: אני רוצה לעזור לכם שאנשים ידברו.
עליזה לביא: דחינו דברים אחרים כדי לקיים אותו ביחד.
<נעמה שליו: כל עוד אנחנו מודעים ויודעים וכל עוד יש לנו אפשרות לשלם לה, למרות היותה רשומה כנשואה בתעודת זהות וכהורה יחיד, או לחילופין כשמקבלים גמלה זוגית, אנחנו מפצלים את התשלום בין הבעל לבין האישה שכל אחד יקבל את חלקו.
<נעמה שליו: יש מצבים שבהם יש קושי אמיתי לבדוק האם באמת קיימת נפרדות.
<נעמה שליו: האם היא באמת עזבה את הבית.
<נעמה שליו: הרבה פעמים, למרות שהם נפרדים, ואנחנו באמת מאמינים שנפרדים או יש קושי אמיתי לגור ביחד, הרבה יותר קשה להוכיח שאכן הם מקיימים שני משקי בית נפרדים, כי הם ממשיכים להתגורר בסמיכות, כי האישה נשארת לגור בשבט או בקהילה או בסמיכות.
מירי רגב: כמה נשים יכולות להיות לבדואי אחד שיכולות להתלונן שהן גרושות, ארבע?
<קרן שמש-פרלמוטר: גם ליהודי אין הגבלה על מספר הגרושות וגם לבדואי.
מירי רגב: אבל הן מתחתנות רק עם אחד.
מירי רגב: במקביל - - -
<קריאה: זה לא גרושות, זה - - -
מירי רגב: חברים, אני רוצה להבין את הבעיה כדי לעזור לכם.
מירי רגב: אם אני לא אבין את הבעיה - - -
<קרן שמש-פרלמוטר: אם את רוצה להבין את הבעיה, תשמעי את הנשים.
<קרן שמש-פרלמוטר: יש דוחות שנעשו.
<קרן שמש-פרלמוטר: אנחנו לא מתקדמים בזה ששומעים כל הזמן רק את ההגמוניה.
עליזה לביא: אני מבקשת לא לבקר את מהלך הדיון.
מירי רגב: בדואי יכול לשאת ארבע נשים, נכון?
מירי רגב: הוא במקביל יכול להתגרש מאחת מהן.
<קותר אלסאנע: הוא יכול להתגרש - - -
<קריאה: מה זה "יכול"?
אורית סטרוק: מה זה "יכול"?
אורית סטרוק: זה מנוגד לחוק.
אורית סטרוק: זה מנוגד לחוק של מדינת ישראל.
תמר זנדברג: נציגת הביטוח הלאומי אמרה כרגע שיש נשים שנשואות שמוכרות כמקבלות גמלה.
עליזה לביא: אי-אפשר.
עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין שום דבר.
עליזה לביא: גברתי, תמתיני רגע.
אורית סטרוק: מה זה הוא יכול לשאת ארבע נשים?
אורית סטרוק: שום אזרח במדינת ישראל לא יכול, כי זה מנוגד לחוק.
מירי רגב: אורית, לזה אני חותרת.
מירי רגב: אולי פשוט תירגעי.
מירי רגב: פשוט תירגעי.
מירי רגב: זה בלתי אפשרי ככה לנהל אתך דיון.
עליזה לביא: גברתי, קודם כול אני אשמח שתציגי את עצמך.
מירי רגב: תציגי את עצמך, בבקשה.
<קותר אלסאנע: אני עובדת סוציאלית במועצה המקומית לקיה וגם יועצת ראש המועצה למעמד האישה.
<קותר אלסאנע: אני שמחה שאני נמצאת היום כאן.
<קותר אלסאנע: אני רוצה להגיד דבר אחד לגבי הגמלאות שמקבלות הנשים במגזר הבדואי.
<קותר אלסאנע: אפילו כשהיא נפרדת ומגישה תלונה על אלימות במשפחה, הביטוח הלאומי הוציא מושג כזה של "משפחה מורחבת" והוא מחלק את הגמלה בין האישה לגבר.
<קותר אלסאנע: זאת אומרת, הוא מחלק את הגמלה לשני תשלומים.
<קותר אלסאנע: מה שיוצא שהאישה מקבלת בין 1,300 שקל ל-1,400 שקל והיא צריכה לחיות מזה בנוסף לילדים הקטנים.
<קותר אלסאנע: כשיש שישה, שבעה ושמונה ילדים, היא חייבת לחיות מזה.
<קותר אלסאנע: זו עוד סוגיה שמונעת מהאישה לעשות את הצעד, לקום וללכת ולעזוב - - -
מירי רגב: תאירי את עינינו.
מירי רגב: לפי הדין שלכם, כשאתם נפרדים, הילדים נשארים אצל הגבר?
<קותר אלסאנע: לא.
<קותר אלסאנע: לרוב הילדים נשארים עם האימא.
עליזה לביא: אני רוצה בבקשה לשמוע את עורכת-הדין אינסאף אבו שארב מארגון אית"ך.
מירי רגב: לאחר מכן אנחנו עוברות לחברי הכנסת.
מירי רגב: הראשונה שנרשמה היא פנינה ואחריה אורית, אבל בגלל שחיליק בר אומר שהוא צריך ללכת לאיזה נושא של היושב-ראש, אז אתה תדבר ותצא - - -
יחיאל חיליק בר: רק שתי שאלות.
מירי רגב: לא קשור.
מירי רגב: אתה מדבר ויוצא?
עליזה לביא: נשמע קודם את עורכת-הדין אינסאף אבו שארב מארגון איתך.
<אינסאף אבו שארב: אני אומנם מארגון אית"ך-מעקי, אבל נמצאת כאן כמייצגת של ארגוני הנשים הבדואיות, של "סידרה", של "בת המדבר", של "יסמין אלנגב" – כל ארגוני הנשים הבדואיות שתומכות ועומדות גם מאחורי הדיון הזה.
<אינסאף אבו שארב: גם אנחנו פנינו וביקשנו לקיים את הדיון.
<אינסאף אבו שארב: יש לנו דוח בנושא הזה של קשר השתיקה.
<אינסאף אבו שארב: לפני שנה יצא הדוח והוצג גם בכנסת בשנה שעברה.
<אינסאף אבו שארב: מכיוון שהתופעה קיימת בממדים מאוד גדולים, ומכיוון שאף אחד לא שם את זה על השולחן ולא בא ובדק מה הסיבות שהנשים הבדואיות לא מקבלות את ההגנה הראויה ממוסדות המדינה, אם זה רווחה ואם זה משטרה, הוצאנו את הדוח הזה שראיין נשים, בדק את התופעה לעומק מול המשטרה, מול הרווחה, מול משרד הבריאות.
<אינסאף אבו שארב: בא ושם את הנתונים שלו, נתונים מאוד-מאוד מפחידים מבחינת עוצמת האלימות והמורכבות שלה.
עליזה לביא: תנסי לתאר לנו את זה בכמה משפטים.
<אינסאף אבו שארב: מדובר באלימות מורכבת, מגוונת, ב-80% מהנשים.
<אינסאף אבו שארב: אני מדברת על 2,000 נשים שהגיעו למרכז הזכויות.