GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אינסאף אבו שארב: אחוז גדול מהנשים, אין להן אמון במערכת הרווחה.
<אינסאף אבו שארב: גם אם הן פונות למערכת הרווחה, לעובדת הסוציאלית, הן לא נבדקות ולא נשאלות על העניין הזה.
<אינסאף אבו שארב: זה לא העניין שנמצא בתחום הטיפול שלהם, זה יותר בעזרה וכל מיני דברים אחרים ולאו דווקא באלימות.
מירי רגב: משרד הרווחה לא נותן מענה לפנייה של הנשים הבדואיות?
<אינסאף אבו שארב: נכון.
<אינסאף אבו שארב: נשים באות לספר לי על האלימות.
<אינסאף אבו שארב: ואני שואלת: היית ברווחה?
<אינסאף אבו שארב: היית אצל העובדת הסוציאלית?
<אינסאף אבו שארב: האם זה נבדק שם?
<אינסאף אבו שארב: זה לא טופל.
<אינסאף אבו שארב: גם אם זה הגיע, מעלימים עין ביודעין.
<אינסאף אבו שארב: אותו דבר גם לגבי המשטרה.
<אינסאף אבו שארב: רק אחרי הדוח שהיה לפני שנה והדיון שהיה בכנסת, הואילה המשטרה, ואני מדברת על משטרת העיירות שמשרתת חצי מהאוכלוסייה הבדואית, להזמין מתורגמניות ערביות, גם הן בעצמן לא שולטות בניב הבדואי.
<אינסאף אבו שארב: הייתי במהלך חקירה של אישה, אותה אישה הגיעה יום לפני למשטרה כדי להתלונן במשטרת העיירות ופשוט החוקרת היהודייה שלחה אותה הביתה ללא תלונה.
<אינסאף אבו שארב: היא אמרה לה: תלכי, תחשבי אם את מוכנה לזה, אם את רוצה להגיש את התלונה.
<אינסאף אבו שארב: על זה אני מדברת.
<אינסאף אבו שארב: על זה שמערכת המשטרה לא בנויה לקבל את הנשים הבדואיות וגם לטפל בתלונות שלהן.
מירי רגב: אינסף, איך הדברים שלך עומדים מול הדברים שאומרת מירי שהיא מטפלת במשרד הרווחה שאומרת: אין שום בעיה, אתן באות, אתן מדברות?
מירי רגב: עם המשטרה הבנתי, ויש לי כמה דברים שאפשר לחשוב עליהם.
מירי רגב: הדבר לא יושב רק אצל המשטרה.
מירי רגב: משרד הרווחה מצד אחד אומר שהוא מטפל מצוין במגזר הבדואי, את אומרת שלא.
מירי רגב: תסבירי את הסתירה.
<אינסאף אבו שארב: הנשים נשלחות על-ידי העובדות הסוציאליות מהלשכות השונות כדי להגיע למרכז, כדי שהמרכז ייתן להן את הסיוע.
<אינסאף אבו שארב: זה לא מצב תקין.
<אינסאף אבו שארב: אני יכולה לתת להן את הסיוע המשפטי ולא את הטיפול וכל מה שצריך לליווי אישה מוכה.
<אינסאף אבו שארב: זה לא יוצא מהרווחה.
<אינסאף אבו שארב: הרווחה לא יוזמת שום הליך של טיפול.
עליזה לביא: האם משרד הרווחה בונה על הארגונים החברתיים?
עליזה לביא: זה מה שאת אומרת עכשיו?
<אינסאף אבו שארב: כן.
<מירי בקר: ממש לא.
מירי רגב: היא אומרת פה אמירה מאוד חמורה וחדה לגבי משרד הרווחה.
<אינסאף אבו שארב: הנתונים מדברים בעד עצמם.
עליזה לביא: קראתי את הדוח שנשלח אלינו, ובאמת הוא עומד בסתירה.
עליזה לביא: כששמעתי אותך, והקשבתי קשב רב, קצת הופתעתי, כי זה עומד בסתירה לכל מה שקראתי.
עליזה לביא: תספרי לנו, כי אנחנו רואים פה נתונים שונים לחלוטין.
<מירי בקר: אני מאוד שמחה שיש ארגוני נשים שעוזרים לנשים הבדואיות.
<מירי בקר: מאוד שמחה להיעזר בהם ומנסה לעבוד אתם בשיתוף פעולה כמה שאפשר.
<מירי בקר: הייתי רוצה שהעובדת הסוציאלית שמנהלת את המרכז לשלום המשפחה הבדואית, שהנשים מכירות אותה ובאות אליה, והיא אחת הכתובות – ובהחלט זה לא נכון לפי הנתונים שלנו, זו הכפשה של כל העובדים הסוציאליים שמתמודדים ועובדים בכל הלשכות עם המשפחות והנשים הבדואיות.
<מירי בקר: זה לא נכון שאנחנו סומכים על - - -
מירי רגב: נכון או לא נכון, יש כאן פער בהבנה.
<אינסאף אבו שארב: אנחנו לא נגד הרווחה.
<אינסאף אבו שארב: אנחנו רוצים שהמערך הזה ייתן - - -
<מירי בקר: - - -
<אינסאף אבו שארב: נכון, אתם מתחילים עם מקרים, ומרכז "ואחה" מטפל רק במקרים של חירום וברוב המקרים אתם עוצרים את הטיפול ולא ממשיכים אותו.
עליזה לביא: אני מקשיבה ורואה שיש פה כשל שנמשיך לבדוק בוועדה לקידום מעמד האישה.
עליזה לביא: חבר הכנסת חיליק בר, בבקשה.
יחיאל חיליק בר: קודם כול, מירי ועליזה, באמת שאפו גדול על הכינוס.
יחיאל חיליק בר: באופן כללי אני מברך מאוד את המשטרה על עבודתה, אבל מהדברים שאתה אמרת, ולא בגלל שאתה אמרת, אלא שנאמרו כאן, עולים דברים מטרידים.
יחיאל חיליק בר: אני אשאל שאלה שאני לא אזכה לקבל את התשובה, כי אני חייב לצאת, אבל אני אשמח שתתייחס אליה.
יחיאל חיליק בר: יכול להיות שבגלל ההנחות הפנימיות שלכם לגבי אופן ההתנהלות של התרבות הבדואית וכו', הנחות היסוד שלפיה עובדת המשטרה, כשמגיעה אליה אישה בדואית, ההתייחסות מבחינת החוק היבש אליה היא לא אותו דבר כמו שמגיעה אליה אישה יהודיה, כי כבודה פנימה וכי היא צריכה לבוא ולדווח קודם כול לאב וכו'?
יחיאל חיליק בר: השאלה אם יש חוק או אם יש חוק לפנייה של יהודי, דרוזי, ערבי או בדואי.
מירי רגב: תבהיר בבקשה את השאלה.
יחיאל חיליק בר: קודם כול, זו שאלה שאני אשמח שתתייחסו אליה מבחינת איך מתדרכים אצלכם שוטרים כשבאה פנייה בנושא.
יחיאל חיליק בר: דבר שני, שמעתי בחדשות שאותו שוטר או יומנאי חשב שהיא אישה פלסטינית – אני לא יודע אם זה נכון – לכן הוא לא התייחס.
יחיאל חיליק בר: השאלה היא גם מה הנוהל של המשטרה כשמגיעה אליה אישה, לצורך העניין פלסטינית, במצוקה לפני רצח, אם יש נוהל אחר מאשר כשמגיעה אליה אזרחית ישראלית או אחרת?
מירי רגב: חיליק, תודה רבה.
מירי רגב: אנחנו עוברים לעטאיה אלעאסם, יושב-ראש המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים, ולאחר מכן – חברת הכנסת פנינה.
מירי רגב: עאסם, בבקשה.
<עטיאה אלעאסם: שלום לכולם.
<עטיאה אלעאסם: אנחנו בכפרים הלא מוכרים יודעים את המצב ואנחנו חיים את המצב הקשה מאוד ואנחנו יודעים שכל המשרדים וכל הרשויות לא נותנים את השירות שצריך לתת למגזר הבדואי, אם זה רשות הרווחה, ואנחנו יודעים בכפרים המוכרים שיש כפרים שלמים לא מוכרים, שעובדת סוציאלית מבקרת אולי כל שלושה-ארבעה חודשים בכפרים האלה, אז איך היא רוצה לדעת את כל הבעיות שיש לנו?
<עטיאה אלעאסם: אנחנו גם יודעים שהמצב קשה מאוד, שהנשים הבדואיות וגם הגברים הבדואים הם קורבן למדיניות של הממשלה, שהזניחה את הבדואים כל השנים.
מירי רגב: עכשיו הולכים לטפל בפזורה הבדואית ואני מקווה שנעשה סדר סוף-סוף.
מירי רגב: סוף-סוף נחבק את הפזורה הבדואית.
חנין זועבי: עכשיו מטפלים בכם.
חנין זועבי: ..
<אינסאף אבו שארב: בבעיות שלנו, לא?
מירי רגב: כן, הלאה.
<עטיאה אלעאסם: אני רואה את התפקוד של המשטרה בכפרים הלא מוכרים או במגזר הבדואי במיוחד.
<עטיאה אלעאסם: את האמת, המשטרה מטפלת טוב מאוד כשיש הריסות.
<עטיאה אלעאסם: כשיש הריסות המשטרה באה בכמויות גדולות, כולם מגיעים, הורסים את הבתים, הורסים את האנשים - - -
מירי רגב: בואו לא נדבר על הבנייה הבלתי חוקית.
<קריאה: אני חושבת שזה זלזול בקורבנות.
מירי רגב: נדבר על נושא הרצח.
<סנא אבו ברי: כשרוצים להקצות משאבים - - -
<קריאה: זה זלזול בקורבנות.
<סנא אבו ברי: יש קשר ישיר בין הקצאת משאבים להריסת בתים ולכך שאתם לא מקצים כוחות - - -
מירי רגב: אני אשמח להתעסק בבנייה הבלתי חוקית של הפזורה הבדואית.
<עטאיה אלעאסם: מה עם הנשים ה - - -
עליזה לביא: אדוני, אנחנו משאירים את זה לוועדת הפנים.
עליזה לביא: אדוני, עשינו פה ישיבה משותפת כדי לנסות לזהות ולזקק את הבעיה.
עליזה לביא: הבנו, אבל לא נתקדם.
עליזה לביא: יש לנו 35 דקות, תראו כמה אנשים ברשימה.
עליזה לביא: חבל.
עליזה לביא: משפט לסיום.
<עטאיה אלעאסם: אני רוצה להשלים - - -
<סנא אבו ברי: אני רואה שיש משטרה, יש משאבים - - -
עליזה לביא: בבקשה, משפט לסיום.
<עטאיה אלעאסם: המצב הזה הורס את הנשים ואנשים נפשית.
<עטאיה אלעאסם: הורס את הילדים נפשית.
<עטאיה אלעאסם: המצב הכלכלי הוא קטסטרופה במגזר הבדואי, וזה גורם לבעיות במגזר הבדואי.
<עטאיה אלעאסם: המדינה אחראית על זה.
<עטאיה אלעאסם: אנחנו רואים בהרבה מקרים שיש רצח בקרב הבדואים, כשבדואי רוצח בדואי, הבדואי הזה יצא בחינם, הוא גם לא מקבל את העונש שלו.
<עטאיה אלעאסם: רוב מקרי הרצח שקרו בנגב, אנחנו רואים שהרוצחים לא קיבלו את העונש הראוי, וזה כישלון של המשטרה וכישלון של מערכת המשפט.
פנינה תמנו: קודם כול, אני מברכת אתכם על הדיון, למרות שלצערנו זה באמת נובע כתוצאה מהטרגדיה הכול-כך קשה.
פנינה תמנו: ברוכים הבאים, כל מי שהגיע לכאן.
פנינה תמנו: בסופו של דבר ראיתי את הוויכוח בין אית"ך-מעקי והרווחה, וברור לי שהוויכוח הזה לא פעם ראשונה פה במעגל הזה.
פנינה תמנו: אני חושבת שכולנו צריכים לברך על ההזדמנות הזאת כדי שמהשולחן העגול הזה יצאו באמת תוצאות ואולי סוג של תחילת עבודה על מנת למגר את האלימות.
פנינה תמנו: בסופו של דבר זה דיני נפשות.
פנינה תמנו: כל אחד יכול לבוא, לכדרר את הכדור לצד השני – המשטרה לקהילה, הקהילה לרווחה, והמשחק הזה יימשך.
פנינה תמנו: אבל, חברים, בסופו של דבר נדמה שהפער התרבותי יוצר קונפליקטים שברור שזה משהו מתמשך וצריך לחשוב איך כל אחד במגרש שלו משנה את זה.
פנינה תמנו: ברור לי שבקהילה הבדואית יש בעיה.
פנינה תמנו: כולנו מבינים את זה, ואתם תסכימו אתי.
פנינה תמנו: יש בעיה של אלימות, ואמרת את זה באופן מפורש.
פנינה תמנו: לדעתי אנחנו לא מתייחסים מספיק גם לעובדה שיש בתי דין שרעיים שלא מתייחסים לחוק מניעת אלימות וההוצאה של צווי הגנה.
פנינה תמנו: צריך פה טיפול מאוד נרחב ויסודי.
פנינה תמנו: כששמעתי את השוטר שלום – סליחה, אני לא זוכרת את שם המשפחה – כן הייתי מעודדת מזה שאתה בא ממקום של לנסות להבין את הרקע התרבותי, אבל יכול להיות שזה בא ממקום של ניתוק – אני מפענח כך וכך את התרבות הבדואית, וכך אני מטפל – כל כבודה בת מלך פנימה, איך שאמרת את המשפט הזה, זה לא בא ממקום של שיח אמיתי.
פנינה תמנו: וכל עוד לא יהיה פה שיח אמיתי וניסיון לפתור את הבעיות בצורה עמוקה – הרווחה, הקהילה והמשטרה – זה לא יעבוד.
מירי רגב: משפט סיום, פנינה.
פנינה תמנו: הנגשת השפה – הזכרת את זה בנגיעה, ואני חושבת שכל עניין הנגשת השפה וההבנה שאם אישה מגיעה למשטרה, אישה שמגיעה מהמגזר הבדואי ועוד מגזרים אחרים – אף-על-פי שאמרת שאת לא רוצה שנשתמש במלה הזאת – ברור לנו שזה מקרה של חירום, מקרה קיצון.
פנינה תמנו: וכך צריך להתייחס לזה, גם במשטרה וגם ברווחה, כי אחר-כך כל הכסת"ח הזה לא יעזור.
פנינה תמנו: דבר נוסף ואחרון - -
מירי רגב: אחרון, כי יש לנו פה הרבה מאוד דוברים.
פנינה תמנו: - - אני חושבת שאם המיקוד יהיה תמיד במתן מענה לנשים והעצמת נשים, זה לא יעבוד.
פנינה תמנו: צריך להביא למצב שגם הגברים מרגישים בנוח לפנות לרשויות המטפלות.
פנינה תמנו: התחושה היא שמפספסים את זה שהם צריכים לראות את הגורמים המטפלים לא כאויב.
פנינה תמנו: זה תהליך שצריך להתחיל לעשות.
מירי רגב: היגר אבו שארב, ולאחר מכן חברת הכנסת אורית סטרוק.
<היגר אבו שארב: שלום לכולם, אני מעמותת "יסמין אלנגב – עמותה לבריאות האישה והמשפחה".
עליזה לביא: איפה אתם יושבים?
<היגר אבו שארב: אנחנו יושבים בבאר-שבע, ואנחנו עובדים עם כל החברה הערבית בנגב.
<היגר אבו שארב: אנחנו עוסקים בבריאות ואני רוצה להפנות את תשומת לבכם למחקר שנעשה לאחרונה, שמדבר על שליש מהנשים הבדואיות שחוות דיכאון לאחר לידה – זה מחקר ראשון ומעטים המחקרים שנעשים בתחומים האלה – לעומת 10% מהנשים היהודיות.
<היגר אבו שארב: אני רוצה גם לדבר על חוסר המענה לנשים שחוות דיכאון לאחר לידה, וגם לא נעשה שום מחקר על נשים אחרות.
<היגר אבו שארב: אנחנו מדברים לאחר לידה, אבל אף אחד לא נותן לנו שום נתונים על הבעיות האלה.
<היגר אבו שארב: כל הדברים האלה מובילים לאלימות.
<היגר אבו שארב: גם הדיכאון הוא תוצאה של אלימות, והוא לא מטופל כראוי, לא מהמערכת של הרווחה, לא משירותי הבריאות, לא בכללית, לא בסורוקה, לא בשום מקום.
מירי רגב: את יכולה להגיד גם משהו אצלכם בקהילה שצריך להיות מטופל אחרת?
אורית סטרוק: היא אומרת את זה.
מירי רגב: אורית, את הדוברת הבאה.
<היגר אבו שארב: אני מקשיבה לדיון כל כך הרבה וראיתי שכל הזמן אתם מפנים את הבעיות אלינו שנפתור את הבעיות.
<היגר אבו שארב: באנו לדיון, איזה מענה אתם נותנים?
<היגר אבו שארב: מה אתם נותנים מהרווחה?
<היגר אבו שארב: - - -
מירי רגב: בואי תגידי את מה את מצפה שניתן.
מירי רגב: מה את מצפה שניתן?
<חנאן אלסאנע: קודם כול, קצת כבוד - -
מירי רגב: היא מדברת, לא את.
<חנאן אלסאנע: - - או שנצא כולנו, כל הנשים הבדואיות.
מירי רגב: את יכולה לצאת, אבל היא מדברת.
מירי רגב: תתני כבוד לחברתך שמדברת.
<חנאן אלסאנע: - - - יש בעיה רצינית פה.
עליזה לביא: למה את כועסת?
<היגר אבו שארב: אני רוצה להפנות את תשומת לבכן גם לנייר העמדה.
מירי רגב: מה את מצפה שהרשויות יעשו?
<היגר אבו שארב: לא.
<היגר אבו שארב: תתני לי לדבר.
מירי רגב: תעזרי לנו.
<היגר אבו שארב: אני רוצה שתעשו מחקר מקיף על בריאות הנפש אצל נשים.
<היגר אבו שארב: אני רוצה שתתנו מענה גם לנשים האלה שחוות דיכאון, טיפול הולם, לא טיפול - - -
מירי רגב: האם זה אחוז גבוה של נשים לדעתך?
<היגר אבו שארב: - - - נגיש מבחינת השפה, נגיש מבחינת המיקום, נגיש מבחינת התרבות.
<היגר אבו שארב: יש קשר ישיר בין הריסות בתים לבעיות אישיות אצל ילדים ואצל נשים, ועשינו נייר עמדה בעניין הזה.
<היגר אבו שארב: אם תרצו, אני אשלח לכם.
עליזה לביא: חבל שאת לוקחת את זה לכיוונים האלה.
עליזה לביא: בנושא של דיכאון לאחר לידה, גם במגזר היהודי אנחנו מכירים את זה.
עליזה לביא: כלומר, בחברה הישראלית היהודית.
עליזה לביא: דקה.
עליזה לביא: נקדיש לכך דיון נפרד בוועדה למעמד האישה, ואתן מוזמנות.
<היגר אבו שארב: אני רוצה להזמין אתכם לסיור אצלנו, שנשים יובילו אותו, לא כמו בפעם שעברה שגברים הובילו אותו.
<היגר אבו שארב: לא שמעתם כלום מהנשים.
עליזה לביא: פתחתי ואמרתי.
עליזה לביא: אנחנו עושות את זה בעוד שבועיים בנצרת ונגיע גם אליכן, נבוא לבקר אתכן.
אורית סטרוק: אני מברכת אתכן, היושבות-ראש, על היוזמה לדיון הזה.
אורית סטרוק: כידוע לכם, גם אני יזמתי את זה במסגרת דיון מהיר, והקדמתם אותי, וטוב שכך.
אורית סטרוק: אני רוצה להביע הערכה גדולה מאוד לנשים הבדואיות שדיברו על המפעל שהן מחזיקות של המחקר והטיפול.
אורית סטרוק: אני חושבת שמה שאנחנו רואים זה קצה קרחון.
אורית סטרוק: הסיפור של הרצח הזה וגם כל מה ששמענו כאן זה קצה קרחון לתופעה איומה ונוראה שאנחנו כמדינה צריכים להידרש לה.
אורית סטרוק: קראתי לא רק את נייר העמדה שהוגש לנו כאן, קראתי את כל הדוח – קשר השתיקה – שהכנתם.
אורית סטרוק: אני ממליצה לכל אחד מחברי הכנסת לקרוא את הדוח הזה.
אורית סטרוק: הדוח הזה מצביע בצורה ברורה על כך שיש בית גידול, יש חממה, יש מדגרה שבה גדלה האלימות הזאת, הדיכאון וכל הדברים הקשים שסיפרו כאן, ולבית הגידול הזה קוראים במלים פשוטות "הפוליגמיה".
אורית סטרוק: הפוליגמיה היא בית הגידול של ההזנחה, של האלימות - - -
<היגר אבו שארב: איך הגעת למסקנה הכול כך - - -
עליזה לביא: תנו לחברת הכנסת לדבר.
חנין זועבי: היא רוצה לדבר בשם הקורבן...
<אינסאף אבו שארב: אמרנו שזאת אחת הסיבות, לא רק.
עליזה לביא: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.
מירי רגב: תסיימי ותגיעי לעיקרי דבריך.
אורית סטרוק: זה עיקר דברי, ואני אשמח אם ייתנו לי לשאת אותם.
אורית סטרוק: בדוח שלכן אתן מתארות ילדות בדואיות שגדלות במציאות שבה הן ילדות מוזנחות כי האימא שלהן כבר לא האם הרצויה, ואז הם תחת אלימות של האחים החדשים, של האבא ושל האישה החדשה, משם הן בורחות ישר לחיי נישואין, כשהאושר מסתיים מהר מאוד כי שוב באה אישה חדשה.
אורית סטרוק: הנתונים מזעזעים.
אורית סטרוק: יש היקף של 85% מהנשים שסבלו מאלימות פיזית, 90% שסבלו מאלימות נפשית וכו'.
אורית סטרוק: אנחנו כמדינה חייבים לטפל בעניין הזה.
מירי רגב: לא יכולים להרשות את זה, חד משמעית.
אורית סטרוק: מה שאני רוצה להציע כאן לכן, יוזמות הדיון, ובעיקר לך, יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, כי אני חושבת שככל שאנחנו דואגים למעמד האישה בכנסת הזאת, קודם כול אנחנו צריכים לדאוג לקבוצה הענקית הזאת של נשים שחיה ממש תחת טרור.
אורית סטרוק: מה שאני רוצה להציע זה לא לבוא בדרישות, לא לגברת מהביטוח הלאומי ולא לאדוני מהמשטרה ולא לאישה ממשרד הרווחה שעושים כמיטב יכולתם, כי הם כולם עדיין במדיניות של טיפול ביתוש אחר יתוש, ופה יש ביצה שצריך לטפל בה מערכתית.
אורית סטרוק: אם הולכים עכשיו להסדיר את הנושא הבדואי בנגב, זה צריך להיות חלק מההסדרה.
אורית סטרוק: אני רוצה להציע שלוש הצעות אופרטיביות ברשותכם - - -
תמר זנדברג: הוא קשר בין הריסות בתים לבין טיפול המשטרה באלימות במשפחה ולא נשמע ציוץ, עכשיו אתם אומרים במסגרת הסדרה כללית שגם הנושא הזה צריך להיות מטופל.
מירי רגב: תמר, נרשמת לדבר?
תמר זנדברג: רק תסבירו מה - - -
אורית סטרוק: תוכלי לדבר אחרי, אבל אני חושבת - - -
תמר זנדברג: אני אדבר, אבל הערת ביניים לדברים שאמרו.
תמר זנדברג: יש חוסר קוהרנטיות.
עליזה לביא: לסיום.
אורית סטרוק: אנחנו צריכים להחליט על שלושה דברים: א', לקיים דיוני המשך לנושא הזה במסגרת הוועדה למעמד האישה; ב', לבקש דוח של הממ"מ של הכנסת, הדוח האחרון, תחת הכותרת "פוליגמיה בקרב האוכלוסייה הבדואית בישראל", שמצביע על כל התופעות שמופיעות גם בדוח של "מעקי".
אורית סטרוק: הוא יצא ב-2006.
אורית סטרוק: הגיע הזמן לדוח חדש.
אורית סטרוק: החשוב מכול הוא לפנות לשרים ולבקש שתוקם ועדה בין-משרדית של הרווחה, של שירותי הדת כי גם בתי הדין השרעיים בסיפור הזה, של המשטרה, של הביטוח הלאומי, כדי לתת מענה מערכתי, וראוי שיביא סוף לא רק ליתושים, אלא לביצת הפוליגמיה.
אורית סטרוק: אני מתביישת - - -
מסעוד גנאים: אולי יש מושגים אחרים חוץ מ"ביצה" ו"יתוש"?
אורית סטרוק: אני כחברת כנסת מתביישת שיש לנו בכנסת הזאת חבר כנסת שחוטא בחטא הפוליגמיה, והוא נשוי בעת ובעונה אחת - - -
מסעוד גנאים: ביצה, יתושים - - -
אורית סטרוק: - - - זה אסור לפי החוק הישראלי, ואנחנו שותקים.
עליזה לביא: תודה רבה לך.
עליזה לביא: ספא שחאדה, מנכ"לית מע"ן, פורום ארגוני נשים ערביות בנגב.
עליזה לביא: איפה את?
עליזה לביא: שבי בבקשה ליד השולחן כדי שנשמע אותך.
<ספא שחאדה: צר לי שהדיון כאן הולך לכל מיני כיוונים.
<ספא שחאדה: התכנסנו כאן למקרה המזעזע שהוא מקרה הקיצון, אבל מתחת לזה יש הרבה מקרים ולאורך שנים יש מחדלים, וכאן האחריות שלנו.
<ספא שחאדה: במשך שנים הייתי חלק ממשרד הרווחה, אז אני יכולה להצביע על ביקורת גם על משרד הרווחה.
<ספא שחאדה: כשמתאים לנו אנחנו משתמשים ברגישות התרבותית, כשלא מתאים לנו, אנחנו זורקים את האחריות, ואני מתייחסת למשטרה.
<ספא שחאדה: דווקא בגלל הרגישות התרבותית היתה צריכה להיות התייחסות יותר רצינית ויותר רגישה למקרה הזה, ולא רק למקרה הזה, לעוד מקרים.
<ספא שחאדה: אני מצטערת, אבל אני לא מקבלת את זה.
<ספא שחאדה: זה קצת קומם אותי.
<ספא שחאדה: לגבי הביטוח הלאומי, צר לי - - -
עליזה לביא: בואי תגידי את הדברים שלך.
<ספא שחאדה: אלה הדברים שלי.
<ספא שחאדה: בפורום ארגוני נשים יש לנו גם מרכז סיוע משפטי וגם קו חם, תיכף אני אתייחס אליו, שנותן מענה לנשים נפגעות אלימות מינית ופיזית, שנפתח לאחרונה, נפתח במרץ, לפני מספר חודשים.
<ספא שחאדה: לגבי הביטוח הלאומי – כל חוסר הרגישות וחוסר ההכרה שהאישה הבדואית נאלצת בעל כורחה להישאר באותו מתחם כדי שהילדים יהיו בחזקתה.
<ספא שחאדה: בא הביטוח הלאומי, עושה בידוק וחקירה ומעניש אותה על זה.
<ספא שחאדה: אולי זה שווה דיון אחר, אבל מאחר שהזכרת את זה, היא נשארת תחת מעגל האלימות בלית ברירה.
מירי רגב: למה היא לא יכולה לעזוב את מעגל האלימות?
<קריאה: כי הילדים נשארים במשפחת הבעל לפי הדין השרעי.
<ספא שחאדה: אם היא תוותר, ילדיה ילכו.
<ספא שחאדה: זה משהו ידוע.
עליזה לביא: זאת אומרת, אם היא עוזבת, הילדים נשארים אצל האבא?
עליזה לביא: זה מה שקרה גם במקרה הזה?
עליזה לביא: הרי הילדות לא היו עם האימא הביולוגית.
עליזה לביא: האימא הלא ביולוגית הודיעה לה על הרצח, נכון?
מירי רגב: את מבינה למה צריכה להיות פה הסדרה מערכתית לגבי המגזר הבדואי?
מירי רגב: כדי שנשים תוכלנה לעזוב את המקום למקלט של נשים מוכות או לכל מקום אחר עם הילדים שלה.
מירי רגב: לא יכול להיות שיש פה חוק בתוך חוק.
מירי רגב: יש חוק של מדינת ישראל והחוק קובע שאפשר להגן על האישה והיא יכולה לקחת לעצמה את הילדים, וכך גם הבדואים צריכים לעסוק בזה.
<היגר אבו שארב: אתם מפנים את כל הדברים האלה לנשים שהגיעו.
<היגר אבו שארב: יש נשים שלא הגיעו בכלל.
מירי רגב: אל תדאגי, נדבר גם על זה.
מירי רגב: תסיימי במשפט.
<ספא שחאדה: כדי להיות אובייקטיביים ולתת עובדות, אני חושבת שבשנתיים האחרונות יש התנהלות אחרת של משרד הרווחה, יש הקמת בתים חמים, אבל עדיין אנחנו רחוקים מאוד.
<ספא שחאדה: אני כן מצפה שיהיה יותר פיקוח.
עליזה לביא: תני לי המלצה אחת.
עליזה לביא: תני לי את ההמלצה שלך.
עליזה לביא: שמעת פה את הפער בין הארגונים ובין - - -
<ספא שחאדה: אני חלק מהארגונים.
<ספא שחאדה: המשטרה צריכה להתייחס אחרת ולהנגיש את הזכויות, אבל לגבי משרד הרווחה, יש לו הרבה מה לעשות.
<ספא שחאדה: אני מצפה שהפיקוח ייקח את היוזמה ויבדוק איך הדברים מתנהלים כשאישה מגיעה ופונה.
<ספא שחאדה: לא כל לשכות הרווחה בדרום משתפות פעולה עם הארגונים, זו הוראה שהם מקבלים.
<ספא שחאדה: ומי שמשלמת את המחיר זו האישה.
<מירי בקר: מה פתאום.
<מירי בקר: אין שום הוראה.
מירי רגב: אתם גמרתם לדבר, הרווחה.
<ריקי שגיא: אני לא רווחה, אני המרכז לשלום המשפחה.
<ריקי שגיא: אני יכולה להגיד כמה מלים?
<ריקי שגיא: המקרים מגיעים לפתחי בוקר ולילה, עם כל הכבוד לעורכות-הדין.
מירי רגב: האם יש הנחיה במשטרה לא לחקור אישה כשיש כמה נשים?
<איציק אלמוג: אין הנחיה כזאת.
עליזה לביא: תודה, קיבלנו תשובה.
עליזה לביא: חבר הכנסת דב חנין, בבקשה.
מירי רגב: לאחר מכן עורך-הדין שחאדה - - -
דב חנין: תודה רבה, גבירותי היושבות-ראש, הדיון הזה הוא דיון מאוד-מאוד חשוב, ולכן שני דברים: ראשית, אסור שהוא יהיה חד-פעמי, זה נושא שצריך לטפל בו, ושנית, חשוב שהוא יהיה מדויק, ושנטפל בבעיות בהרבה מאוד מחשבה ובהרבה מאוד דיוק, כי אחרת לא נועיל, אנחנו חס וחלילה אפילו עלולים להזיק.
דב חנין: האוכלוסייה הערבית הבדואית בנגב נמצאת באיזו חצר אחורית מוזנחת ומופקרת במשך הרבה מאוד שנים.
דב חנין: ומי שנפגע תמיד, כמו בכל מצב של חצר אחורית מוזנחת ומופקרת זה קודם כול נשים.
דב חנין: אני באמת מברך את הנשים שהגיעו לכאן, גם את הפעילות וגם את ארגון "מעקי" על הדוח החשוב והקשה שהם הביאו בפנינו.
דב חנין: כדי להתמודד עם הבעיה הזאת אנחנו צריכים גישה מערכתית וטיפול מערכתי, הרבה מאוד סבלנות והרבה מאוד תבונה.
דב חנין: אני רוצה להתמקד בשלוש הערות מאוד בקיצור.
דב חנין: הוזכרה כאן קודם המלה "מסורת", ואני מציע להיות מאוד מדויקים.
דב חנין: במסורת של כל ציבור יש הרבה מאוד דברים מרגשים, יפים ונפלאים, ויש גם במסורת של כל ציבור גם דברים יותר קשים ובעייתיים.
דב חנין: השאלה מה אנחנו בוחרים מהמסורת ומה אנחנו לא בוחרים מהמסורת היא תמיד שאלה פוליטית, ולכן השאלה היא לא שאלת המסורת, אלא שאלת הבחירה הפוליטית, מה אנחנו בוחרים להשתמש, האם אנחנו בוחרים להשתמש בדברים היפים או בדברים הקשים והבעייתיים.
דב חנין: הציבור הבדואי, קודם כול ציבור הנשים, אבל הציבור הבדואי בכללותו הוא קורבן.
דב חנין: הציבור הבדואי מעוניין בשינוי, הוא לא מעוניין לחיות במצב של הפקרות, הוא לא מעוניין לחיות במצב של חוסר ביטחון, הוא לא מעוניין לחיות במצב של הזנחה.
דב חנין: הציבור הזה הוא בן הברית הטבעי של המאבק הזה שאנחנו מדברים עליו, גם אם יש בציבור הזה עבריינים כמו בכל ציבור.
דב חנין: נגד העבריינים נטפל ואת הציבור הרחב נגייס לצדנו.
דב חנין: אני אומר את זה כי לפעמים נשמעים בדיון הזה דברים שיכולים להישמע, אני מקווה שזו לא הכוונה, כאילו שגם שהנושא הזה עכשיו ישתלב במין מלחמת עולם שכמה גורמים רוצים לעשות נגד האוכלוסייה הערבית בנגב.
דב חנין: זו שגיאה בכלל, וזו בוודאי שגיאה בנושא הכול-כך חשוב הזה שאנחנו מטפלים בו היום, שאפשר לעשות אותו בצורה טובה וראויה ולגייס לטובתו את הציבור.
מירי רגב: תודה רבה לך, דב חנין.
מירי רגב: נעבור לעורך-הדין שחאדה.
מירי רגב: ולאחר מכן - - -
<שחאדה אבן ברי: אני מודה לכם, קודם כול, על המפגש.
<שחאדה אבן ברי: במקרה האחרון שטיפלנו – המשרד שלי טיפל בו וימשיך לטפל בו – גיליתי כמה מערכות במערומיהן.
<שחאדה אבן ברי: אני אתחיל מהסוף.
<שחאדה אבן ברי: ביום שישי מתקשר אלי כתב של "ערוץ 2" ומודיע לי שהאיש נתפס, ומה התגובה שלכם?
<שחאדה אבן ברי: ומה התגובה של הגברת ששתי בנותיה נרצחו וכו'?
<שחאדה אבן ברי: אני מבשר לה בהודעה, כי היא נמצאת במקלט, כמובן - - -
מירי רגב: אתה מבשר לה הודעה של כתב, לא של רשות.
<שחאדה אבן ברי: לא, יצאה הודעה של המשטרה.
מירי רגב: יצאה הודעה של המשטרה?
<שחאדה אבן ברי: יצאה הודעה של המשטרה.
<אינסאף אבו שארב: טעות בזיהוי.
<שחאדה אבן ברי: אתם מבינים שזה משנה את מצב הרוח של האישה הזאת מן הקצה אל הקצה.
<שחאדה אבן ברי: לאחר כחצי שעה אני מקבל תיקון: יש טעות בזיהוי.
<שחאדה אבן ברי: זאת אומרת, ניתן היה להמתין חצי שעה, לזהות ואחר-כך לצאת באיזו הודעה מסודרת, ודאית, בדוקה.
<שחאדה אבן ברי: השליפה מן המותן והאלתור של ההודעות ושל הטיפול, כמובן מראים על גישה מאוד-מאוד, נקרא לה בשפה העממית, "חפיפניקית".
<שחאדה אבן ברי: נחזור אחורה.
<שחאדה אבן ברי: כשאישה מגיעה, היא מגיעה באיזו נקודת מצוקה, אם זה מהאוהל, אם זה מהבית, אם זה בגבול.
<שחאדה אבן ברי: היא במצוקה.
<שחאדה אבן ברי: היא מגישה תלונה בתחנה מסוימת, הכי קרובה לה.
<שחאדה אבן ברי: אני לא חושב שצריך להגיד לה: עכשיו תכתתי רגליך לתחנת היעד, להיכן שצריך להגיע כדי למסור את התלונה.
<שחאדה אבן ברי: אגב, זה הופנה – זה לא בטיפול התחנה - - -
עליזה לביא: מה זה "הופנה"?
עליזה לביא: זה משהו שאתה מכיר כעורך-דין?
<שחאדה אבן ברי: כן, והמקרה הזה מדבר בעד עצמו.
עליזה לביא: כלומר, נשים נאלצות לעבור מתחנה לתחנה בגלל כשלים ביורוקרטיים?
<שחאדה אבן ברי: כן.
<אלמוג חולות: ההתעסקות היא במקום מגורי הילדים, גם של רשויות הרווחה.
<אלמוג חולות: כלומר, אם לי במקלט יש אישה שהגיעה מראש פינה ואני רוצה עזרה של פקידת סעד, אני צריכה את פקידת הסעד מראש פינה, כי זה המקום שבו רשומים הילדים.
<שחאדה אבן ברי: המקרה שבפנינו הוא מקרה מאוד מוזר.
<שחאדה אבן ברי: תושבת שטחים, שאין לה היתרי כניסה לארץ, ניגשת בפעם הראשונה למעלה אדומים, זו התחנה הכי קרובה אליה, מספרת את סיפורה.
<שחאדה אבן ברי: אומרים לה: גברת, זה לא פה.
מירי רגב: זו בדיוק הבעיה, שאין לה היתרי כניסה לארץ.
<שחאדה אבן ברי: תיגשי לערד.
<שחאדה אבן ברי: לערד אין לה אפשרות להיכנס.
<אינסאף אבו שארב: את מדברת על רצח של שתי הילדות.
<שחאדה אבן ברי: אז היא מגיעה פעם שנייה, פעם שלישית, פעם רביעית, פעם חמישית, פעם שישית, מביאה בחור יהודי שיתרגם, אולי היהודי ידבר עם היהודי, וזה ילך.
<שחאדה אבן ברי: עד שהיא מקבלת את הבשורה לא על המוות, לא על החניקה, אלא יומיים לפני כן, על הניסיון הראשון.
<שחאדה אבן ברי: היא מקבלת את הדיווח, מודיעים לה שהוא ניסה לחנוק את הבת הגדולה – תעשי משהו.
<שחאדה אבן ברי: אז היא צריכה להתגנב כעבריינית, לוקחת אוטו ב-1,000 שקל, שיעשה דרך לא דרך, דרך ים המלח, מגיעה משם, מתגנבת לתחנת ערד ומגישה את תלונתה שהיה ניסיון אתמול כך וכך.
<שחאדה אבן ברי: ההמשך אתם יודעים – היה ניסיון למחרת היום, והוא עשה את המעשה.
מירי רגב: לא היית בהתחלה שהמשטרה אמרה שהם לא יכולים להציג את המקרה עד שהחקירה לא תסתיים, והם יציגו את זה בוועדת הפנים ברגע שהחקירה תסתיים.
מירי רגב: אני גם אבדוק את זה.
מירי רגב: משפט סיום.
<שחאדה אבן ברי: משפט סיום.
<שחאדה אבן ברי: ראיתם בעיתונות את התמונות של הילדות, ראיתם את התמונות של האימא, ראיתם הרבה תמונות של הקורבנות.
<שחאדה אבן ברי: לא ראיתי תמונות של הבעל הרוצח.
מירי רגב: עוד לא מצאו אותו, מה לעשות.
<שחאדה אבן ברי: תמונה.
<אינסאף אבו שארב: יש להם תמונה שלו.
מירי רגב: לפרסם תמונה שהוא רוצח - - -
<שחאדה אבן ברי: דרוש.
<שחאדה אבן ברי: מבוקש.
<שחאדה אבן ברי: מחפשים אותו.
<שחאדה אבן ברי: רוצים אותו.
<שחאדה אבן ברי: מישהו שיכול לזהות אותו.
<שחאדה אבן ברי: אנשים אומרים לי: אם היתה תמונה, אולי היינו מזהים אותו.
<שחאדה אבן ברי: אני רואה לפעמים את העיתונות הצהובה שרצה בכיוון של לראות את הדם ולא לראות מי שעשה את הדם על מנת לתפוס אותו.
עליזה לביא: חברת הכנסת חנין זועבי.
חנין זועבי: קודם כול, אני רוצה להתחיל בזה שדובר פה על טיפול מערכתי, ויש נוסחה מאוד פשוטה לטיפול המערכתי.
חנין זועבי: אם אנחנו רוצים להכיר בזכויות הנשים הערביות בנגב, שנכיר גם בערבים בנגב קודם כול, שנכיר בכפרים שלהם, בקיום שלהם, בזכויות שלהם, באדמה שלהם.
מירי רגב: אנחנו לא רוצים לדבר על הבנייה הבלתי חוקית בנגב, באנו לדבר על הבדואים ועל הנושא של הנשים הבדואיות.
מירי רגב: תתכנסי לעניין זה, כי אם זה יהפוך להיות פוליטי, לא נצא מהעניין הזה.
חנין זועבי: אני אגיד מה שאני רוצה, לא מה שאת תגידי לי.
חנין זועבי: טיפול מערכתי מתחיל מהנקודה הזאת.