GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמעון בר גור:
רוב המבנים שם, רוב המקומות לכליאה הם פועלים, ובזמנו היו שם אסירים ביטחוניים, כך שהמקומות האלה, אם גברתי מתכוונת לשכן בהם אסירים פליליים – ברור שלא לזה התכוונת.
<שמעון בר גור:
"סהרונים" – התפוסה כרגע היא 2,000 מקומות כליאה.
<שמעון בר גור:
יש שם מבנים, אבל שוב – מבנים שמיועדים לשהייה לא ארוכה.
מירי רגב:
זאת אומרת:
מירי רגב:
שני המתקנים האלה לא בנויים כרגע להכיל אסירים?
<שמעון בר גור:
ן "קציעות" – אמרתי, אוהלים ברובו, לא מותאם לפליליים.
<שמעון בר גור:
המבנים שב "סהרונים" נבנו – הגם שהם לכאורה, בכותרת, מתאימים למחיה של אסירים פליליים, צריך לקחת בחשבון שככל שאנחנו מדרימים, האוכלוסייה של אסירים פליליים שאנחנו יכולים להוריד לדרום הארץ היא בעייתית.
<שמעון בר גור:
אין מקומות תעסוקה, כל הנושא של השיקום, הנושא של עצורים שמנהלים משפט – בלתי אפשרי.
<שמעון בר גור:
זה לא רלבנטי לאוכלוסייה של האסירים הפליליים.
מירי רגב:
איפה עומד עניין בניית כלא חדש?
<שמעון בר גור:
כרגע, על הפרק מתוכננת בניה של כלא חדש לנשים, במתחם אשל, באזור באר שבע.
<קריאה:
לא, אלה.
<שמעון בר גור:
לא.
<שמעון בר גור:
"אלה" זה בית סוהר שכרגע בידיו של שב"ס, זה בית הסוהר שהיה בזמנו בית הסוהר המפורט, שעבר לפני שנה וחצי-שנתיים לידי שב"ס, בית סוהר פלילי ששם התנאים הם לעילא ועילא, 5 וחצי מ' לאסיר, והלוואי שנוכל לשכן את כולם בתנאים האלה.
<שמעון בר גור:
בית הסוהר הזה עכשיו מלא.
<שמעון בר גור:
במשבצת פנויה שם מתוכננת כרגע בניה של בית סוהר לנשים, שנמצא כרגע ב "נווה תרצה" באזור רמלה.
<שמעון בר גור:
כשזה יפונה מ "נווה תרצה" התכנון הוא שם לבנות מקומות כליאה לאסירים פליליים.
<שמעון בר גור:
לגבי ההבחנה בין ביטחוניים לפליליים, אז אמר היועץ המשפטי של המשרד לביטחון הפנים את מה שאמר.
<שמעון בר גור:
שוב - היום החוק לא עושה את ההבחנה הזו.
מירי רגב:
אבל התיקון כן עושה את ההבחנה.
<שמעון בר גור:
התיקון עושה את ההבחנה בסופו של דבר, בדרך כמו שהציג את זה היועץ המשפטי, שעושה את ההבחנה בין מי ששפוט מעל 4 שנים ומי ששפוט מתחת.
<שמעון בר גור:
רק לסבר את האוזן - היום, בממוצע ביום משתחררים בין 30 ל- 3 אסירים בשחרור מנהלי, הרוב המכריע זה אסירים פליליים.
<שמעון בר גור:
6-5 ביטחוניים מתוך ה- 35-30.
<שמעון בר גור:
בדרך כלל זה אסירים ששפוטים לתקופות מאסר מאד מאד קצרות.
<שמעון בר גור:
האסירים הביטחוניים ששפוטים לתקופות מאסר ארוכות בדרך כלל, ברוב המקרים - - -
מירי רגב:
למה זה לא נועד לכל האסירים הביטחוניים?
מירי רגב:
למה כל האסירים הביטחוניים הם לא חריג?
מירי רגב:
הם לא צריכים לקבל בכלל נוהל מנהלי.
<שמעון בר גור:
החוק כפי שהוא מנוסח היום, מכניס לגדר שחרור מנהלי אסיר שפוט.
<שמעון בר גור:
בהגדרה של אסיר שפוט נכללים כל האסירים שנשפטו בבית משפט פלילי, לרבות ביטחוניים.
מירי רגב:
את רוצה לענות לגבי אסירים ביטחוניים?
<יפעת רווה:
המבחן שעשינו היה מבחן של חומרה, כי גברתי אמרה בצדק – לא רצינו לראות מחבל שרצח משתחרר בשחרור מנהלי.
<יפעת רווה:
גם לא רצינו לראות אדם שאנס או אדם שרצח את ילדיו והוא לא מחבל, משתחרר בשחרור מנהלי.
<יפעת רווה:
לגבי אנשים שעשו עבירות קלות, בין אם ביטחוניות ובין אם לא, אז כן אפשר לשחרר, כי זה יחסית עבירה קלה.
<יפעת רווה:
לא רצינו מצב שבו אדם שעשה עבירה מאד מאד חמורה ומאד קשה אבל לא עשה את זה על רקע ביטחוני אלא סתם כי התחשק לו לרצוח את אשתו - הוא ישתחרר, ולעומת זאת אדם שעשה משהו הרבה יותר קל, לפעמים זה קטין, לפעמים מישהו צעיר, אבל שזה לא מאד חמור, למרות שזה מתויג פורמלית כביטחוני – הוא לא יוכל להשתחרר, כי זה מתויג כביטחוני.
<יפעת רווה:
לכן היה נראה לנו שהמבחן של חומרת העבירה הוא מבחן שהוא סביר ושאפשר גם להגן עליו.
בועז טופורובסקי:
ההעלאה של התקן משנה את המצב הקיים?
בועז טופורובסקי:
זאת אומרת, עכשיו יהיה פחות שחרור, או שבעצם תהיה התאמה למצב הקיים?
<יואל הדר:
יש פה תיקון שהיה בימים האחרונים, אחרי שכבר מסרנו את זה, אז אנחנו צריכים לרדת ל- 17,300 כדי שנוכל לעשות שחרור מנהלי, במקום - -
בועז טופורובסקי:
מה מצבת האסירים בפועל היום?
<שמעון בר גור:
מצבת האסירים בפועל, לצורך שחרור מנהלי, כשאני מנטרל את המסתננים – היום היא 17,500.
<שמעון בר גור:
זאת אומרת, המספר שאנחנו הצגנו בתחילת החודש.
<שמעון בר גור:
לכן אנחנו מבקשים את ה – 17,300.
<שמעון בר גור:
עם המספר של 17,534 שביקשנו לא יהיה שחרור מנהלי.
<שמעון בר גור:
מה שאני רוצה להגיד, גברתי, שאם אין שחרור מנהלי - - -
מירי רגב:
כמה אסירים כרגע נמצאים ב "סהרונים"?
<שמעון בר גור:
סדר גודל של 2,000 ומשהו.
מירי רגב:
מתוך כמה?
מירי רגב:
כמה מקום יש?
<שמעון בר גור:
ב "סהרונים" יש 3,000 מקומות, אבל שוב - חלק מהם, גברתי, זה אוהלים.
<שמעון בר גור:
אנחנו חווים לאחרונה, מאחר והחוק למניעת הסתננות תוקן, באופן שהחזקה היא שלוש שנים, יש הפרות סדר של מסתננים ולכן אנחנו מרווחים אותם.
<שמעון בר גור:
הפרות סדר של 500 מסתננים זה לא כמו הפרות סדר 170-100.
<שמעון בר גור:
לכן, בסופו של דבר אין לנו גמישות.
<רחלה אראל:
אני מלשכת עורכי הדין.
<רחלה אראל:
אני מבקשת שתיקחו בחשבון כשאתם מחליטים ביחס לתקן הכליאה שני דברים שהם לטעמי מאד חשובים: 1.
<רחלה אראל:
שיש דיבורים, כך לפחות על פי התקשורת, על שחרור מדיני של אלף אסירים ביטחוניים, ומכאן, אם תקן הכליאה ייקבע ל – 17,300, אז בפועל לא ישתחררו אסירים פליליים בשחרור מנהלי, לא ייפתחו תאים, ולא יטופלו תנאי כליאתם.
<רחלה אראל:
אלמנט שני, מה שאנחנו מציעים, גברתי יושבת הראש, חברי כנסת, יש מקום לחשוב מחדש על אופן ההסדר המנהלי, דברים שאותם השמעת קודם לכן, לטעמי, וצריך לחשוב מחדש.
<רחלה אראל:
בדיוק זה המקום לתקן את החוק.
מירי רגב:
אנחנו נצביע היום, נאשר את זה, ואנחנו קיים דיון על כל סוגיית השחרור המנהלי.
מירי רגב:
אני, באופן עקרוני לא אוהבת את הסוגיה הזו, מי שנשפט צריך למלא את גזר הדין שלו.
מירי רגב:
לכן כל הטריקים האלה של שחרור מנהלי – אני לא אוהבת אותם.
מירי רגב:
אני גם רוצה לעשות את ההבחנה המאד ברורה בין אסיר – לא משנה אם הוא ביטחוני או פלילי.
מירי רגב:
אני רוצה להבין עוד פעם את החומרה הזו של האסירים הביטחוניים ולמה הם גם מקבלים את השחרור, ובאמת – אם יש לנו שחרור של אסירים בכל הסכם שהוא, שאני מקווה שלא יהיה כרגע, כי אני לא מבינה לאיזה הסדר אנחנו הולכים, אבל אם הולך להיות – אני לא שמעתי על זה, אבל כל מקום שמפנה לנו מקום צריכים לבוא לכאן, מחדש, ולאשר את כמות האסירים.
מירי רגב:
בבקשה, לקרוא.
<עידו יצחק:
"1.
<עידו יצחק:
תקן הכליאה בכלל בתי הסוהר הוא 17,300 מקומות כליאה.
<עידו יצחק:
2.
<עידו יצחק:
תוקפו של צו זה לשנה מיום פרסומו".
מירי רגב:
מי בעד?
מירי רגב:
מי נגד?
מירי רגב:
בעד אישור הצו– רוב
מירי רגב:
נמנעים – אין
מירי רגב:
תודה, אושר פה אחד.
מירי רגב:
אני מודה לכם, הישיבה נעולה.
מירי רגב:
הגענו לכאן לסיור עבודה רשמי של ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת.
מירי רגב:
מרגע זה אנחנו מתחילים לפי התכנון, קרי, יושב ראש ועד השכונות, מסלאווי מוביל את הסיור.
מירי רגב:
לאחר מכן אנחנו מגיעים לבית הכנסת ויושבים לדיון עבודה איתכם כדי שחברי הכנסת שנמצאים פה יתרשמו מהאמירות שלכם.
מירי רגב:
אח"כ אנחנו חוזרים לכאן ויושבים לדיון עבודה עם המשטרה.
מירי רגב:
אני מבקשת שהסיור יהיה ענייני.
מירי רגב:
אנחנו רוצים לראות את הדברים בעיניים.
מירי רגב:
זה סיור ראשון של הוועדה.
מירי רגב:
עד עכשיו הגיעו לכאן חברי כנסת אבל זה ביקור ראשון של הוועדה.
מירי רגב:
זה מסר של הוועדה.
מירי רגב:
אנחנו נגיע לשטח מידי פעם, נראה את הדברים מקרוב, נלמד אותם מקרוב ואח"כ נקיים דיונים עמוקים יותר בוועדת הפנים בכנסת.
מירי רגב:
אנחנו מתחילים את הסיור הלימודי.
מירי רגב:
ביקור אצל רבקה אברמוב
מירי רגב:
אנחנו מודים לך שאת מארחת פה את חברי ועדת הפנים של הכנסת.
מירי רגב:
אנחנו באנו יחד עם מסלאווי כדי לעמוד מקרוב על הבעיות של התושבים.
<שלמה מסלאווי:
היא תספר לכם שהיא בכלל לא יורדת מכאן.
<שלמה מסלאווי:
כמה שנים את כאן?
<רבקה אברמוב:
מ-1953.
<שלמה מסלאווי:
מה היה אז ומה קורה היום?
<שלמה מסלאווי:
למה את לא יוצאת מהבית?
<רבקה אברמוב:
יש פה פחד.
מירי רגב:
פחד ממה?
<רבקה אברמוב:
פחד מהשחורים.
<רבקה אברמוב:
יש חלק טובים ויש חלק רעים, זה תלוי.
מירי רגב:
אתן מרגישות מאוימות?
מירי רגב:
אתן פוחדות להסתובב?
<רבקה אברמוב:
לא נעים לגור וגם כן פוחדות.
<רבקה אברמוב:
הכול חשיכה, ללא חשמל.
<רבקה אברמוב:
זה קשה.
מירי רגב:
את משלמת על חשמל?
<רבקה אברמוב:
האמת?
<רבקה אברמוב:
אני מוציאה מהבית.
יעקב אשר:
מי הבעלים של המקום?
יעקב אשר:
מתי פעם אחרונה דיברתם איתו?
<רבקה אברמוב:
לא יודעים, אין פה בעל בית.
<קריאה:
הדירה הזאת שלה.
מירי רגב:
אבל את מכירה את השכנים שהיו פה פעם.
<רבקה אברמוב:
חלקם נפטרו וחלקם עברו מפה.
נחמן שי:
את גרה לבד?
<רבקה אברמוב:
כן.
נחמן שי:
אז איך את יוצאת?
נחמן שי:
בכל זאת את צריכה לצאת מידי פעם.
<רבקה אברמוב:
פעם בשבוע אני יוצאת.
<קריאה:
היא פוחדת לרדת.
<רבקה אברמוב:
אני פוחדת וגם הרגל נשברה לי.
נחמן שי:
יש לך ילדים?
נחמן שי:
נכדים?
נחמן שי:
הם עוזרים?
<רבקה אברמוב:
כן, הם באים.
מירי רגב:
חשבת לעבור מפה?
<רבקה אברמוב:
כן, חשבתי.
מירי רגב:
אבל אין לך לאן.
<רבקה אברמוב:
לאן?
<רבקה אברמוב:
הכול יקר.
<קריאה:
עיריית תל-אביב, המחלקה הסוציאלית ושאר השירותים, הם בקשר איתם?
<קריאה:
הם יודעים עליך?
<רבקה אברמוב:
הרבה לא.
מירי רגב:
אבל בעייריה יודעים שיש פה מספר מועט של משפחות.
<רבקה אברמוב:
יכול להיות שהם יודעים, אבל מה הם יכולים?
<רבקה אברמוב:
אני לא יודעת, הם לא עושים מי יודע.
<שלמה מסלאווי:
יש פה עשרות ערבים גרים פה וגם אריתראים וסודנים.
<קריאה:
כן, עשו להם חדר על הגג.
<שלמה מסלאווי:
לפני כמה חודשים היה כאן אונס ולכן יש להם חשש לצאת.
<שלמה מסלאווי:
פעם בשבוע לצאת הבית?
דוד אזולאי:
את ישנה פה לבד בלילה?
<רבקה אברמוב:
יש לך ברירה?
דוד אזולאי:
מפריעים לך בלילה?
דוד אזולאי:
מישהו מקיש לך בדלת?
<רבקה אברמוב:
פעם היה לי רעש בגג.
<רבקה אברמוב:
ישנים על הגג.
<רבקה אברמוב:
אנחנו עולות עם השכנה ואנחנו זורקות את המזרנים.
מירי רגב:
בבוקר אתם זורקים ובערב הם שוב חוזרים לישון על הגג?
<רבקה אברמוב:
יש שם בגדים, הם מעשנים.
<רבקה אברמוב:
אני לא יודעת מה עושים.
<רבקה אברמוב:
בשבת הם באים לפה, איזה 30-40 בחצר ועושים לך כנסיה, מתפללים פה.
<רבקה אברמוב:
אין לנו שבת, אין לנו כלום פה.
<רבקה אברמוב:
אין לנו חיים.
<רבקה אברמוב:
ככה זה מגיע לנו?
דוד אזולאי:
היו ימים טובים פה?
<רבקה אברמוב:
בוודאי.
<רבקה אברמוב:
היה פה ועד, היה מסודר, היה נקי.
<דוד דור:
כמה דיירים כמוך יש בבניין?
<רבקה אברמוב:
רק אני והיא.
<רבקה אברמוב:
אני גרה 53 שנה.
<רבקה אברמוב:
אני היחידה שגרה פה זמן רב.
<קריאה:
אני גרה פה 35 שנה.
<רבקה אברמוב:
היתה כולם נפטרו או שעזבו.
<דוד דור:
היית רוצה לעזוב?
<רבקה אברמוב:
הלוואי.
<רבקה אברמוב:
אין לנו תקציב.
<רבקה אברמוב:
רוצים לקחת את הדירה.
<רבקה אברמוב:
מה נותנים לי?
<רבקה אברמוב:
לאן אני אלך עם זה?
<דוד דור:
אולי בדמי מפתח?
<רבקה אברמוב:
אני לא רוצה להתעסק עם דברים כאלה.
<רבקה אברמוב:
עם מה שנותנים לי אני רוצה לקנות.
דוד אזולאי:
גברת רבקה, עכשיו כולם שומעים ורואים אותך.
דוד אזולאי:
מה היית רוצה לבקש?
<רבקה אברמוב:
שיהיה טוב.
<קריאה:
שיהיו יהודים בבניין הזה.
<קריאה:
שיהיו יהודים ויהיה לנו קל ללכת ולבוא.
<קריאה:
גם היא וגם אני היינו הולכים לחוגים.
<קריאה:
היום בשעה 17:00 אני צריכה לסגור את עצמי בבית.
<קריאה:
למה?
<קריאה:
מה חטאתי לאלוהים?
<קריאה:
מה זה הדבר הזה?
<קריאה:
פעם כשהיו דיירים הייתי באה ב-2.
דוד אזולאי:
אולי תפנו קריאה לראש הממשלה.
דוד אזולאי:
כמו שהוא שמע אתמול ניצולת שואה, אולי הוא ישמע אתכן היום וירים טלפון למישהו.
<רבקה אברמוב:
איך נגיע אליו.
<רבקה אברמוב:
ממש כואב הלב על ניצולי השואה.
<רבקה אברמוב:
אני ראיתי אותה כמעט בכיתי.
<רבקה אברמוב:
הם סבלו, מגיע להם.
<רבקה אברמוב:
לאן הלך הכסף הזה?
<רבקה אברמוב:
מגיע להן.
דוד אזולאי:
עכשיו אני שואל עליך ולא על ניצולי השואה.
<רבקה אברמוב:
למה צריכים להגיד בטלוויזיה שכל אחד יתרום 10 שקלים?
<רבקה אברמוב:
בושה וחרפה.
נחמן שי:
יש לך טלפון?
<רבקה אברמוב:
לא.
<קריאה:
אבל את הקנסות אנחנו מקבלות.
מירי רגב:
קנסות על מה?
<רבקה אברמוב:
קנסות על לכלוך.
<רבקה אברמוב:
900 שקלים שלחו לי.
מירי רגב:
אז אתן צריכות לשלם גם את הקנסות?
<רבקה אברמוב:
את הקנסות שלהם.
מירי רגב:
הבנתי.
מירי רגב:
שני דיירים צריכים לשלם את הקנסות לכל הבניין.
<קריאה:
אבל זה בית פרטי.
מירי רגב:
זה בניין, זה לא בית פרטי.
<רבקה אברמוב:
אנחנו לא יודעים מי בעלי הדירות.
<קריאה:
הם משכירים את הדירות.
נחמן שי:
קרה שהזמנת משטרה?
<קריאה:
כן, אני, בגלל הרעש בשבתות.
נחמן שי:
הם מטפלים בזה?
<קריאה:
הם באים, מגרשים אותם והם באים עוד פעם.
נחמן שי:
כשאיימו עליך קראת למשטרה?
<רבקה אברמוב:
האמת שישבו נרקומנים ליד הדלת שלי ופחדתי.
<רבקה אברמוב:
הם התעוררו והלכו.
מירי רגב:
לא התקשרת למשטרה?
<קריאה:
לא, היא קוראת לי.
<רבקה אברמוב:
אנחנו קוראת אחת לשנייה.
<רבקה אברמוב:
למה שאני אקרא להם, לא נעים.
מירי רגב:
תודה רבה, בשורות טובות ותהיי בריאה.
מירי רגב:
דיון בבית הכנסת "עץ חיים"
מירי רגב:
אנחנו פותחים ישיבה מן המניין של ועדת הפנים והגנת הסביבה.
מירי רגב:
מנהלת הוועדה, יפה, נמצאת כאן.
מירי רגב:
הדיון הזה נערך בנוכחות חברי הכנסת.
מירי רגב:
אנחנו באנו לשמוע כאן במשך כחצי שעה.
מירי רגב:
מכאן אנחנו עוברים למשטרת לישראל, כדי לדון איתם שם בדברים שהם רוצים להציג בנפרד.
מירי רגב:
אני מבקשת משלמה מסלאווי לפתוח.
מירי רגב:
לאחר מכן אני רוצה לשמוע את עידן ממנהלת ההגירה.
מירי רגב:
אני רוצה לשמוע ממך התייחסות.
מירי רגב:
יש פה גם נציג של עיריית תל-אביב.
<שלמה מסלאווי:
אני מוועדת הפעולה, תושב שכונת התקווה וחבר מועצת עיריית תל-אביב.
<שלמה מסלאווי:
ברוכים הבאים.
<שלמה מסלאווי:
חלק מחברי הכנסת כבר היו פה, גם את היית פה.
<שלמה מסלאווי:
מה שראיתם זה בעצם מדינה בתוך מדינה.
<שלמה מסלאווי:
התושבים כאן מרגישים פליטים בתוך השכונות שלהם.
<שלמה מסלאווי:
היום לא ראיתם כמעט כלום, זאת דוגמית.
<שלמה מסלאווי:
אם הייתם באים לפה אין שעתיים שלוש, אין מצב שאדם יכול להתהלך באופן עצמאי.
<שלמה מסלאווי:
כל הזמן יש חשש שיחזירו אותם לארצות שלהם.
<שלמה מסלאווי:
אני רוצה להסביר: מתקני השהייה נבנו לטובת המסתננים.
<שלמה מסלאווי:
השקיעו 300 מיליון שקלים עבור המסתננים.
<שלמה מסלאווי:
אני יודע שאי-אפשר לקחת את כולם ולהעביר אותם ישר למתקני השהייה.
<שלמה מסלאווי:
סהרונים זה בנפרד.
<שלמה מסלאווי:
סהרונים מאוכלס היום ב-2000 מסתננים אבל יש מתקני שהייה ששם אפשר להעביר 8,000 איש.
<שלמה מסלאווי:
לדאוג לתנאים הבסיסיים שלהם ואז האוכלוסייה כאן תראה שיה משהו אופרטיבי, מתבצע משהו.
<שלמה מסלאווי:
כל הזמן יש פה סיורים של חברי הכנסת.
<שלמה מסלאווי:
היו כאן גם שני רמטכ"לים לשעבר, בוגי יעלון ומופז שאמרו שיש כאן בעיה ביטחונית ממדרגה ראשונה.
<שלמה מסלאווי:
זאת לא בעיה רק של שכונות הדרום, זאת בעיה ארצית.
<שלמה מסלאווי:
זה כבר התפתח, זה אסון לאומי.
<שלמה מסלאווי:
כאן זה התפקיד שלכם, חברי הכנסת.
<שלמה מסלאווי:
יש הצעה שהעביר השר גדעון סער לגבי אי העברת כספים לארצות שלהם שצריכה לעבור בקריאה שנייה ושלישית.
<שלמה מסלאווי:
הדבר הכי חשוב זה אי העסקת המסתננים.
<שלמה מסלאווי:
אנחנו מדברים באנשים בלתי חוקיים.
<שלמה מסלאווי:
הם נכנסו דרך מצרים.
<שלמה מסלאווי:
יש כאלה שקוראים להם פליטים, הם לא פליטים, הם כבר הגיעו למדינה מסוימת.
<שלמה מסלאווי:
ברגע שהם הגיעו למדינה כזאת אז הם כבר לא פליטים.
<שלמה מסלאווי:
אנחנו קוראים להם משפרי עבודה, כמובן.
<שלמה מסלאווי:
הם באים לעיר הגדולה, לבסיס הכלכלי.
<שלמה מסלאווי:
ראיתם במו עיניכם מה מתרחש כאן.
<שלמה מסלאווי:
מקרי האלימות עליהם שמעתם זה כלום.
<שלמה מסלאווי:
הממ"ז יכול אחר-כך לספר לכם שיש כאן כנופיות.
<שלמה מסלאווי:
יש כנופיה של סודנים, כנופיה של אריתראים.
<שלמה מסלאווי:
שמעתם מה קורה ביום יום ואיך הם מתייחסים לעובדים הזרים, בעיקר לעובדות הזרות.
<שלמה מסלאווי:
עלי הוא מצרי שגר פה והוא ידבר.
<שלמה מסלאווי:
אוסטרליה היא יבשת ענקית.
<שלמה מסלאווי:
יש שם 20 מיליון תושבים ויש שם מהגרים רבים.
<שלמה מסלאווי:
הם לא נותנים למהגרים להיכנס לסידני.
<שלמה מסלאווי:
הם מכניסים את כל המסתננים לתוך אי ומחזיקים אותם שם שנתיים שלוש.
<שלמה מסלאווי:
לתורכיה גם מגיעים פליטים.
<שלמה מסלאווי:
אלה פליטים אמיתיים שבורחים ממלחמה אמיתית.
<שלמה מסלאווי:
הם לא מגיעים לאיסטנבול ולאנקרה.
<שלמה מסלאווי:
שמים אותם בתוך מחנה ויש שם כבר אולי 200,000.
<שלמה מסלאווי:
למה אנחנו צריכים צדיקים כאלה גדולים ולהכניס אותם לתוך הבתים?
<שלמה מסלאווי:
תבינו שיש כאן קריסה של כל המערכות: חינוך, בריאות, רווחה, דיור, תעסוקה, הביטחון האישי.
<שלמה מסלאווי:
בגדול, יש את כל הבעיות האלה.
<שלמה מסלאווי:
ברשותך, אני אתן לעלי רשות דיבור.
מירי רגב:
אחר-כך אני ארצה לשמוע את עובד.
<מוחמד עלי:
אני ממצרים.
<מוחמד עלי:
אני גר מ-2001 בנווה שאנן.
<מוחמד עלי:
עבדתי במכבסה במשך 6 שנים.
<מוחמד עלי:
לפני שנה פיטרו אותי מהעבודה ובמקומי לקחו בחור סודני שמקבל 1,500 שקלים לחודש.
<מוחמד עלי:
בעל הדירה ביקש ממני לעזוב את הדירה והשכיר אותה במקום ב-2,500 שקלים לשני חדרים, השכיר לאריתראים ב-3,800 שקלים לחודש.
<מוחמד עלי:
בעלי דירות התחילו להשכיר דירות לפי ראש.
<מוחמד עלי:
כל המחסנים, כל המרתפים, כל חדרי המדרגות הפכו לברים, משכירים הכול.
<מוחמד עלי:
הבעיה עכשיו היא לא עם המסתננים אלא עם הישראלים, בעלי דירות, בעלי חנויות.
<מוחמד עלי:
כולם לא רוצים לראות אותנו פה.
<מוחמד עלי:
מקומות עבודה אין לנו בכלל.
<מוחמד עלי:
דווקא אני רוצה לומר משהו לטובת המשטרה.
<מוחמד עלי:
אם לא היתה משטרה היינו מתים לפני הרבה זמן.
<מוחמד עלי:
אבל מה שהם עושים זה לא מספיק.
<מוחמד עלי:
זה לא מספיק לכל המהומה שיש פה בתחנה.
<מוחמד עלי:
אני רוצה לומר שמי שאשם זאת עיריית תל-אביב.
<מוחמד עלי:
כל מה שקורה זה בגלל עיריית תל-אביב.
מירי רגב:
אין ספק שזה לא יכול היה לקרות בצפון תל-אביב.
<מוחמד עלי:
ביום שבת היתה חתונה של אריתראים בראש פינה.
<מוחמד עלי:
חתונה ברחוב עם מגברים ועם זמרים, בשעה 14:00 בצהריים.
<מוחמד עלי:
התקשרתי למוקד 100 ארבע פעמים והם אמרו שזאת לא בעיה שלהם, שאתקשר לעיריית תל-אביב.
<מוחמד עלי:
זאת התקהלות לא חוקית ועיריית תל-אביב אחראית.
<מוחמד עלי:
דיברתי עם העירייה 3-4 פעמים.
<מוחמד עלי:
הם אמרו לי לא להתקשר יותר, זאת בעיה של המשטרה.
<מוחמד עלי:
בסוף בשעה 8 בלילה, עברה ניידת מתחנת לוינסקי עוברת סתם.
<מוחמד עלי:
הם ראו את החגיגה אז הם ירדו מהניידת ופיזרו אותם.
<מוחמד עלי:
כל יום זה אותו דבר.
<מוחמד עלי:
אתם מהוועדה לאיכות הסביבה.
<מוחמד עלי:
כל הריח של המסעדות שלהם, אין להם בטיחות אש בחנויות שלהם.
<מוחמד עלי:
אין להם יציאת חירום.
<מוחמד עלי:
במרתפים, בחדרי מדרגות, על גגות – רק אלכוהול, רק ברים.
<קריאה:
בלונים של גז בתוך הדירות.
<קריאה:
אני חייב להגיד משהו.
<קריאה:
אני מוועד שכונת נווה שאנן, אני גר פה 10 שנים.
<קריאה:
אפשר לקבל רשות דיבור?
<מוחמד עלי:
בבניין שגרתי היה זוג ניצולי שואה.
<מוחמד עלי:
הם הותקפו כמה פעמים על-ידי אריתראים בתוך הבניין.
<מוחמד עלי:
הבן אדם מתקשר למוקד 100 ואומר להם שהותקף בתוך הבניין.
<מוחמד עלי:
במשטרה אמרו לו: תבוא לסלמה לעשות תלונה.
<מוחמד עלי:
הוא אמר: אני בן 80, אני בקושי רואה, אני לא יכול לבוא, תשלחו ניידת.
<מוחמד עלי:
אמרו לו: אין דבר כזה.
<מוחמד עלי:
יש לך בעיה?
<מוחמד עלי:
תבוא לתחנה להתלונן.
<מוחמד עלי:
שלוש או ארבע פעמים תקפו אותו.
<עובד:
קודם כל, אני רוצה להגיד לכם תודה שבאתם.
<עובד:
לפני שבוע שבועיים היה פה עמית שלכם.
<עובד:
הוא קיבל סטירה, הורידו לו את הכיפה על הרצפה ודרכו.
<עובד:
זה היה אלעזר שטרן.
<עובד:
מערכת אכיפת החוק המהוללת של מדינת ישראל שחררו אותו אחרי יום.
<עובד:
הגיעו איתו עד הרמות הגבוהות, עד בג"צ והוא שוחרר.
<עובד:
אם זה חבר כנסת והמשטרה והמערכת טיפלה כמו שטיפלה, אז על אחת כמה וכמה אזרח פשוט.
<עובד:
אני רוצה שתדעו משהו.
<עובד:
אני קצת מרגיש את השטח.
<עובד:
רוב האנשים הם אנשים מבוגרים קשיי יום.
<עובד:
תשימו לב שאין פה הרבה חבר'ה צעירים.
<עובד:
כאשר לחבר'ה האלה תסתובב הקופסא, יקרה אסון גדול.
<עובד:
ואז שאף אחד, כולל המערכת המשפטית יגידו: איך זה יכול להיות ששרפו איזה גן או שרפו איזו מסעדה.
<עובד:
לא ירחק היום הזה ואז הדם יהיה על הידיים של הממשלה הזאת ושל חברי הכנסת.
<עובד:
מה שיקרה אז זה באחריותכם.
<עובד:
אותי לא מעניין יועץ משפטי, אתם נבחרי ציבורי, אתם אמורים לעשות את זה.
<עובד:
אני לא בחרתי את היועצים המשפטיים.
<עובד:
אתם צריכים לפתור את זה.
<עובד:
לא יכול להיות כזה דבר בשום מדינה בעולם.
<עובד:
בשום מדינה בעולם אין כזה דבר.
<עובד:
אז תדעו, הוזהרתם.
<עובד:
שלא תגידו אחר-כך: לא ידענו, לא שמענו.
<עובד:
אם יקרה אסון זה על הידיים שלכם.
<עובד:
אם יישפך דם זה על הידיים שלכם.
מירי רגב:
אני מקווה שלא יקרה אסון.
<עובד:
אני מתכוון שהחבר'ה הצעירים ייקחו את החוק לידיים.
<קריאה:
שנתיים ושום דבר לא זז.
<קריאה:
עוד יותר גרוע.
<קריאה:
שכל המדינה תסבול ככה, כמו שאנחנו סובלים.
<קריאה:
שבכל המדינה ככה יהיה.
<קריאה:
מאיפה באנו?
<קריאה:
מגיהינום לגיהינום.
<דן פאר:
אני רוצה להגיד שני דברים.
<דן פאר:
אני מוועד השכונה של נווה שאנן.
<דן פאר:
הקמנו את הוועד לפני שנתיים כי הרגשנו שאנחנו מופקרים.
<דן פאר:
מה שקורה פה זאת הפקרות לשמה.
<דן פאר:
פשוט אנחנו ננטשנו על-ידי הממשלה ועל-ידי הגורמים העירוניים.
<דן פאר:
פשוט ננטשנו,הפקירו אותנו.
<דן פאר:
תתמודדו, תלכו ברחובות, תיאנסו, שידדו אתכם, שיפרצו לכם הביתה.
<דן פאר:
אין כאן שום דין ואין דיין.
<דן פאר:
זה פשוט כאוס, מה שקורה פה זה כאוס.
<דן פאר:
מי שאחראי לזה, זה לצערי אתם הנציגים שלנו בכנסת והממשלה.
<דן פאר:
אתם חייבים לפתור את הבעיה הזאת.
<דן פאר:
במשך 4 שנים מבטיחים לנו הבטחות וקצנו.
<דן פאר:
4 שנים באים לפה נציגים – אני לא מדבר על הממשלה החדשה ועל הכנסת החדשה.
<דן פאר:
אני מדבר על כל ההבטחות שהבטיחו לנו בארבע השנים האחרונות.
<דן פאר:
הבאנו לפה נציגים, הבטיחו לנו הבטחות.
<דן פאר:
שום דבר לא התקיים, זה רק נהיה יותר ויותר גרוע.
<דן פאר:
זאת הפקרות והגיע הזמן שמישהו יציל אותנו.
<דן פאר:
הדבר השני זה עיריית תל-אביב שבמדיניות פושעת היא מרכזת את כל התחלואים במתחם הזה, בנווה שאנן, בשפירא, בשכונת התקווה.
<דן פאר:
למה הם מרכזים את הכול פה?
<דן פאר:
כדי שחס וחלילה התחלואים הללו לא יגיעו לצפון תל-אביב אן יגיעו למרכז תל-אביב.
<דן פאר:
רון חולדאי אמר לי בסיור שהוא קיים איתי פה.
<דן פאר:
הוא אמר לי: אנחנו מרכזים את הכול פה כדי שהתושבים של מרכז העיר לא יגידו לי: רגע, שהשחורים האלה לא ייכנסו אלי.
<דן פאר:
זה מה שהוא אמר לי בסיבוב פה בשכונה.
<דן פאר:
מה זה הדבר הזה?
<דן פאר:
זאת פשוט מדיניות פושעת.
<דן פאר:
יש דבר כזה שנקרא בלון.
<דן פאר:
אם אנחנו נלחץ על הבלון, התחלואים יבואו לכל העיר.
<דן פאר:
אנחנו רוצים שליטה, אנחנו רוצים שהבלון הזה יהיה פה.
<דן פאר:
זה פשוט לא להאמין.
<דן פאר:
דבר אחרון.
<דן פאר:
לאיכילוב התחילו להגיע הרבה מאוד מסתננים.
<דן פאר:
הזדעקו המרכז והצפון תל אביבים: מה קורה פה?
<דן פאר:
מגיעים שחורים לתוך בית החולים.
<דן פאר:
מה עשה רון חולדאי?
<דן פאר:
הקים להם בית חולים בתחנה המרכזית.
<דן פאר:
אתם מבינים את הצביעות?
<דן פאר:
זה פשוט לא להאמין מה שקורה.
נחמן שי:
מה, יש בתחנה המרכזית בית חולים?
<דן פאר:
כן, פתחו פה בית חולים כדי שחלילה – אני לא יודע מי פתח, אבל העירייה עודדה את זה.
<קריאה:
איכילוב עדיין מטפלים בהם.
<דן פאר:
אבל העבירו הרבה מאוד לפה.
<קריאה:
זה הכול בחינם, אנחנו משלמים על זה.
<לוי:
אני לוי מקרית שלום.
<לוי:
אני רוצה לשאול שאלה.
<לוי:
כמו ששמעתם וראיתם, עיריית תל-אביב אשמה באסון הכבד שסוחף אותנו פה, תושבי שכונות הדרום.
<לוי:
היום את יו"ר ועדת הפנים.
<לוי:
עם הכלים שיש לך, תפעילי לחץ על ראש העיר כי מבחינתנו ראש העיר הוא אחד הגורמים העיקריים שלא פותר לנו את הבעיות, עם זה בחנויות ובכל הדברים.
<לוי:
הוא פשוט לא עושה כלום.
<לוי:
הוא אומר לנו לפנות לממשלה כאשר הוא הגורם שצריך לפנות לראש הממשלה.
<לוי:
יש גם עתירה של בג"צ והוא לא עונה ולא משיב לנו על שום דבר.
<קריאה:
אם אתם לא תטפלו, אנחנו ניקח את החוק לידיים.
<קריאה:
אי-אפשר ככה.
<קריאה:
אני גר פה 60 שנה.
<קריאה:
אני לא עולה חדש, אני נולדתי פה.
<קריאה:
אני הולך לעבודה, אני עובד בתעשייה הביטחונית.
<קריאה:
אני יוצא כל בוקר בחמש חצי אני עובר בדרך הזאת.
<קריאה:
אם יש שיכורים, את לא יכולה לעבור כי הם זורקים בקבוקים.
<קריאה:
אף אחד לא נותן תשובה.
<מזל אשכנזי:
אני משכונת עזרא.
<מזל אשכנזי:
אני מבקשת רק דבר אחד, שיאכפו את החוק.
<מזל אשכנזי:
אם יש עסקים לא חוקיים, שיסברו אותם.
<מזל אשכנזי:
שיהיה צו שעה עם ועדת הסדרים.
<מזל אשכנזי:
מושכים את זה שנים.
<מזל אשכנזי:
יש חלוקת לא חוקית של בתים.
<מזל אשכנזי:
זה פשוט עומד על כל התשתיות, על הביוב, על הצנרת.
<מזל אשכנזי:
גונבים חשמל מהשכנים ומים מהשכנים.
<מזל אשכנזי:
יש חוקים שצריך לאכוף אותם.
<קריאה:
הבוקר קמתי, גנבו לי את בלוני הגז.
<אילן להב:
אני הגבאי של בית הכנסת הזה שבו אתם יושבים.
<אילן להב:
יושבים פה שני אנשים דתיים.
<אילן להב:
הייתי רוצה לשאול אותם: אם במדינות אחרות היו באים אנשים ועושים את הצרכים שלהם בחצר בית הכנסת או פורצים מהחלון ועושים את זה פה על הרצפה או על קירות בית הכנסת, מה היה קורה?
<אילן להב:
מה הייתם עושים?
<אילן להב:
ממשלת ישראל היתה מקימה קול זעקה גדולה.
<אילן להב:
פה אנחנו רואים את זה כל יום.
<אילן להב:
לקחנו חברת אבטחה בשכר שישמרו על הגדרות של בית הכנסת.
<אילן להב:
הקמנו גדר ובאה העירייה והוציאה את הגדר כי עשינו את זה בלי רישיון.
<קריאה:
עכשיו תגידו שזאת לא יד מכוונת של העירייה.
דוד אזולאי:
מתי הורידו את הגדר?
<אילן יהב:
אנחנו שומרים על בית הכנסת הזה כבבת עינינו.
<אילן יהב:
זה בית כנסת שנוסד בשנת 1924.
<אילן יהב:
הוא היחיד שהוקם באזור הזה.
<אילן יהב:
אנחנו שומרים על בית הכנסת הזה.
<אילן יהב:
כל יום אנחנו נלחמים עם האנשים שישנים בחצרות.
<אילן יהב:
בשבת בבוקר אנחנו מזמינים משטרה.
<אילן יהב:
עד שהמשטרה מגיעה זה שעתיים, שעתיים וחצי.
<קריאה:
אני לא תושבת השכונה.
<קריאה:
אני וחברים הקמנו עמותה שנקראת "המרכז למדיניות הגירה ישראלית".
<קריאה:
אנחנו מבקשים להעביר מסר לוועדת הפנים, שהולכת לעשות פה מדינה מבורכת.
<קריאה:
למדינת ישראל אין מידע על מה שקורה כאן ובכלל למדינה.
<קריאה:
אין פילוח דמוגרפי על מה שקורה בערים.
<קריאה:
איזה סוגי אוכלוסיות?
<קריאה:
אנחנו לא יודעים נתוני ריבוי טבעי, מחלות.
<קריאה:
אני כבר לא מדברת על שיעורי הפשיעה.
<קריאה:
תיגשי עכשיו למשרד לביטחון פנים, אני רוצה לראות שהם ימסרו לך נתונים.
<קריאה:
הם לא מוסרים שום נתונים.
<קריאה:
צינורות הידע נחסמים וגם אין מספיק ידע.
<קריאה:
איך אתם קובעי המדיניות יכולים לבוא ולסייע למדינת ישראל אם הידע הזה לא נאסף כמו שצריך ובאופן מבוקר.
<קריאה:
צריך לכנס את ועדת הפנים רק לגבי הנושא שאין מספיק מידע מדויק.
מירי רגב:
אני מסכמת בכמה משפטים.
<קריאה:
לפני 5 חדשים, בבית הכנסת "אליהו הנביא" ברחוב לוינסקי, - - אני מתפלל שם.
<קריאה:
אחרי שגמרו להתפלל, נכנסו לשם דרך החלונות, פרצו לבית הכנסת, שרפו ספרי קודש, ספסלים.
<קריאה:
זה בית כנסת שנבנה לפני 80-90 שנה.
<קריאה:
המשטרה לא פרסמה, העיתונות לא פרסמה, אף אחד לא פרסם את זה.
<קריאה:
חבר הכנסת נחמן שי, יש לי כבוד אליך.
<קריאה:
אני חבר מפא"י מלפני 60 שנה.
<קריאה:
ההתבטאות שלך בכנסת לא היתה לרוחי.
<קריאה:
אמרת על המסתננים שכל חטאם היה שהם נכנסו לפה בלי רישיון.
נחמן שי:
מאיפה אתה זוכר?
נחמן שי:
אני הייתי פעיל בכל – אל תשים דברים בפי.
מירי רגב:
היה לי חשוב שנשמע אתכם ונהיה פה.
מירי רגב:
אני אקיים דיון בכנסת על המצב בדרום תל-אביב.
מירי רגב:
לדיון הזה יגיעו: מנכ"ל עיריית תל-אביב.
מירי רגב:
הייתי רוצה שגם ראש העיר יהיה שם.
מירי רגב:
יהיו נציגי משרד הבריאות, כולל בית חולים איכילוב, נציגי רשות האוכלוסין, שר הפנים, הרווחה.
מירי רגב:
יהיו כל הגורמים: משטרה ונציגי השכונות.
מירי רגב:
אנחנו נקיים דיון המשך.
מירי רגב:
כאן אני לא יכולה לעשות עם כל הגורמים.
מירי רגב:
אני רוצה שיבואו גורמים בכירים מהעירייה.